РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

10.05.2018Справа № 910/16598/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Приватного підприємства "Транс-Атлас"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум Фрахт-Україна"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні

відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Веріас"

про стягнення 27 000, 00 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився;

від відповідача: Гайдукевич І.І. - директор;

Пиш'єв І.М. - за довіреністю від 17.10.2017;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне підприємство "Транс-Атлас" (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ферум Фрахт-Україна" (далі - відповідач) про стягнення 27 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем договору транспортного експедирування №10-03/2017 від 10.03.2017 року в частині проведення розрахунків за перевезення вантажу, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 27 000,00 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 28.09.2017 року порушено провадження у справі № 910/16598/17, її розгляд призначено на 23.10.2017 року.

Представник позивача в судове засідання 23.10.2017 року не з'явився, проте 09.10.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав додаткові документи для долучення до матеріалів справи та клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача в судовому засіданні 23.10.2017 року заявив клопотання про відкладення розгляду справи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 23.10.2017 на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 15.11.2017 року.

14.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подані клопотання про витребування у Ковельського міськрайонного суду Волинської області додаткові докази у справі в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України та клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Веріас".

Крім того, 14.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позовну заяву та додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання 15.11.2017 року не з'явився, проте 06.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав клопотання про розгляд справи без його участі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.11.2017 року в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/16598/17 на 15 днів, на підставі статті 27 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Веріас", відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 11.12.2017 року, а також в порядку статті 38 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі від Ковельського міськрайонного суду Волинської області.

Представник позивача в судовому засіданні 11.12.2017 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні 11.12.2017 року проти задоволення позову заперечив.

Представник третьої особи в судове засідання 11.12.2017 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.12.2017 року на підставі статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 17.01.2018 року.

Проте, 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2018 року вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2018 року.

Представники учасників справи в підготовче засідання 14.02.2018 року не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів, підготовче засідання відкладено на 20.03.2018.

19.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника.

Представники позивача та третьої особи у судове засідання 20.03.2018 року не з'явились.

Під час підготовчого засідання 20.03.2018 року судом проведено відповідні дії, які передбачені частиною 2 статті 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/16598/17 до судового розгляду по суті на 29.03.2018 року.

29.03.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 року розгляд справи призначено на 25.04.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва в судовому засіданні 25.04.2018 року оголошено перерву до 10.05.2018 року.

В судовому засіданні 10.05.2018 року представник відповідача проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві.

Представники позивача та третьої особи в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

У судовому засіданні 25.04.2018 року, відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.04.2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» (експедитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» (замовник) було укладено договір транспортного експедирування №5 (надалі - догові №5), відповідно до п. 1.1 якого експедитор, діючи в межах даного договору приймає на себе обов'язки від свого імені за плату і за рахунок замовника організувати виконання послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу у міжнародному і міжміському сполученнях автомобільним (морським, авіа) транспортом, з метою його доставки від пунктів відправлення до пунктів призначення за маршрутом вказаним в разовому замовленні (заявці), яке може бути отримане по факсу і має юридичну силу нарівні з оригіналом (надалі - послуги транспортного експедирування).

Згідно з п. 1.2. договору №5 експедитор на виконання даного договору зобов'язаний від свого імені і за рахунок замовника забезпечити перевезення найманим транспортом засобами перевізника; вчинити всі необхідні дії щодо організації транспортування вантажів, в тому числі, але не виключно, залучити третіх осіб до транспортного процесу.

10.03.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» (експедитор) та Приватним підприємством «Транс-Атлас» (як перевізником) було укладено договір транспортного експедирування №10-03/2017 (надалі - договір №10-03/2017), за умовами якого експедитор замовляє від свого імені за плату та за рахунок замовника, а перевізник приймає на себе обов'язки здійснювати транспортне обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України, країн СНД та інших держав (далі за текстом договору - послуги). Виконуючи обов'язки за цим договором згідно умов п. 1.1, перевізник уповноважений здійснювати всі необхідні дії для доставки вантажу до місця призначення на підставі замовлення на перевезення, яке є додатком до даного договору.

Відповідно до п.1.3. договору №10-03/2017 сума вартості перевезення за договором узгоджується сторонами, про що складається та підписується замовлення на перевезення, яке є невід'ємною його частиною.

Згідно п.4.1. договору №10-03/2017 оплата експедитором здійснюється шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок перевізника на протязі 7 (семи) банківських днів з моменту отримання ним оригіналів транспортної накладної або міжнародної товарно-транспортної накладної (СМR), податкової накладної, акту виконаних робіт перевізника, якщо інше не вказане у замовленні. Банківські витрати несе експедитор.

Сторони несуть матеріальну відповідальність за не виконання або неналежне виконання своїх обов'язків за умовами цього договору. У випадку порушення зобов'язань за договором винна сторона повинна негайно усунути порушення та вжити заходів для усунення їх наслідків (п. 8.1. договору №10-03/2017).

На підставі договору транспортного експедирування №10-03/2017 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» для виконання своїх зобов'язань за договором транспортного експедирування №5 від 14.04.2014 року було замовлено у Приватного підприємства «Транс-Атлас» здійснити транспортне обслуговування вантажів автомобільним транспортом по території України та Польщі за рахунок замовника (ТОВ «ТД «Веріас»).

Як свідчать обставини справи та не заперечується сторонами, з метою доставки вантажу замовника (ТОВ «ТД «Веріас») на митницю з м. Кети, м. Пружков (Польща) до м. Києва згідно CMR А №423307, CMR А №436077, ПП100000/2017/815267, 100000/2017/815265 на замовлення Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» Приватним підприємством «Транс-Атлас» було надано автомобільний транспорт марки РЕНО, державний номер НОМЕР_1 з причепом державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4.

17.03.2017 року на автодорозі Київ - Ковель 266 км + 158 м сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки Renault Magnum, державний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив з'їзд в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Наведене встановлено постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2017 у справі №159/1504/17, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Рено, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2, 17.03.2017 року Приватним підприємством «Транс-Атлас» було надано інший транспортний засіб марки Рено, державний номер НОМЕР_3 з причепом, державний номер НОМЕР_4.

Вантаж було доставлено із місць завантаження до місця розвантаження, що зазначено в СМR № 423307 та СМR№ 436077.

Рішенням Господарського суду від 22.03.2018 року у справі №910/21222/17 встановлено, що при вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та подальшому перевантаженні було пошкоджено 29 паллет з 32 паллет вантажу, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас», у зв'язку з чим останньому завдано збитків на загальну суму 1 355 545,12 грн.

Збитки в сумі 1 355 545,12 грн. стягнуто вказаним рішенням з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» як експедитора за договором транспортного експедирування №5 від 14.04.2014 року.

Позивач стверджує, що відповідачем допущено неналежне виконання договірних зобов'язань в частині проведення розрахунків за перевезення вантажу, у зв'язку із чим просить стягнути з останнього 27 000,00грн.

Відповідач у відзиві проти позову заперечив з підстав того, що позивачем неналежним чином виконано умови договору, що призвело до завдання збитків відповідачу на суму 1 355 545,12 грн.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 929 Цивільного кодексу України, за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу.

Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

За приписами ст.ст. 930 Цивільного кодексу України договір транспортного експедирування укладається у письмовій формі. Клієнт повинен видати експедиторові довіреність, якщо вона є необхідною для виконання його обов'язків.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріалами справи підтверджено, що на виконання умов договору транспортного експедирування №10-03/2017 від 10.03.2017 року позивачем було надано послуги з перевезення вантажу, що підтверджується товаротранспортними накладними СМR № 423307 та СМR№ 436077.

Згідно з ч. 1 ст. 931 Цивільного кодексу України, розмір плати експедиторові встановлюється договором транспортного експедирування, якщо інше не встановлено законом. Якщо розмір плати не встановлений, клієнт повинен виплатити експедитору розумну плату.

Згідно ч. 2 ст.12 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність", клієнт зобов'язаний у порядку, передбаченому договором транспортного експедирування, сплатити належну плату експедитору, а також відшкодувати документально підтверджені витрати, понесені експедитором в інтересах клієнта в цілях виконання договору транспортного експедирування.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

За правилом ч.6 ст.193 Господарського Кодексу України, зобов'язана сторона має відмовитися від виконання зобов'язання у разі неналежного виконання другою ю обов'язків, що є необхідною умовою виконання.

17.03.2017 року на автодорозі Київ - Ковель 266 км + 158 м сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме: водій ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки Renault Magnum, державний номер НОМЕР_1, з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2, не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням, в результаті чого здійснив з'їзд в кювет, внаслідок чого автомобіль отримав механічні пошкодження. Наведене встановлено постановою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18.05.2017 у справі №159/1504/17, якою ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу Рено, державний номер НОМЕР_1 , з напівпричепом, державний номер НОМЕР_2, 17.03.2017 року Приватним підприємством «Транс-Атлас» було надано інший транспортний засіб марки Рено, державний номер НОМЕР_3 з причепом, державний номер НОМЕР_4.

Рішенням Господарського суду від 22.03.2018 року у справі №910/21222/17 встановлено, що при вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та подальшому перевантаженні було пошкоджено 29 паллет з 32 паллет вантажу, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас», у зв'язку з чим останньому завдано збитків на загальну суму 1 355 545,12 грн.

Збитки в сумі 1 355 545,12 грн. стягнуто вказаним рішенням з Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферум Фрахт-Україна» як експедитора за договором транспортного експедирування №5 від 14.04.2014 року

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 22.03.2018 року у справі №910/21222/17, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про неналежне виконання позивачем свого обов'язку з перевезення вантажу за договором транспортного експедирування №10-03/2017 від 10.03.2017 року, що призвело до заподіяння відповідачу збитків на суму 1 355 545,12 грн.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором транспортного експедирування №10-03/2017 від 10.03.2017 року належним чином доведений, документально підтверджений, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 25.05.2018.

СуддяМ.Є. Літвінова