ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа № 917/1977/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Бєлкіна О.М.

за участю представників:

позивача - Мельник Є.А., договір б/н від 01.12.2017 (у справі)

відповідача - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавасадвинмаркет" (вх. №515П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2018 у справі №917/1977/17 (суддя Семчук О.С., повний текст рішення складено 22.02.2018)

за позовом Фізичної особи-підприємця Грінченка Олексія Вікторович, м. Полтава

до Приватного акціонерного товариства "Полтавасадвинмаркет", м. Полтава

про стягнення 36 325,06 грн, -

ВСТАНОВИЛА:

Фізична особа - підприємець Грінченко Олексій Вікторович звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Державного підприємства "Аграрно-промислова фірма "Полтавасадвинмаркет" про стягнення 36325,06 грн, в тому числі 12179,93 грн. основного боргу, 10734,83 грн пені, 1213,00 грн річних, 6258,31 грн інфляційних, 5938,99 грн штрафу (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 19.02.2018, яка була прийнята судом першої інстанції).

Рішенням господарського суду Полтавської області від 21.02.2018 по справі №917/1977/17 позов задоволено повністю. Стягнуто з ПрАТ "Полтавасадвинмаркет" на користь ФОП Грінченка О.В. - 12179,93 грн основного боргу, 10734,83 грн пені, 1213,00 грн річних, 6258,31 грн інфляційних, 5938,99 грн штрафу, 1600,00 грн судового збору. Повернуто з Державного бюджету фізичній особі-підприємцю Грінченку О.В. 879,21 грн надлишкового судового збору, сплаченого платіжним дорученням №140 від 05.01.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/1977/17.

Не погодившись з даним рішенням місцевого господарського суду, відповідач звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм чинного законодавства, просить рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2018 по справі №917/1977/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що матеріали справи містять звіт про фактичні результати тематичної перевірки фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» за період 01.07.2015 по 30.06.2017 від 08.09.2017, а також висновок №19 економічної експертизи від 22.09.2017, які, на думку заявника апеляційної скарги, за своїм змістом ставлять під сумнів боргові зобов'язання ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» перед ФОП Грінченко О.В., та на сьогоднішній день є предметом досудового розслідування по кримінальному провадженню №0002610. Також, відповідач посилається на те, що в ході судового розгляду в першій інстанції не було встановлено всі обставини правовідносин між ФОП Грінченко О.В. та ПрАТ «Полтавасадвинмаркет», а саме, не було встановлено: чи між сторонами відбувались усні домовленості з приводу якості товару, його кількості, або зменшення ціни; причини несвоєчасності перерахування грошей за отриманий товар. Крім того, на думку відповідача, спірний договір поставки взагалі не може вважатись укладеним, в розумінні положень глави 53 Цивільного кодексу України, оскільки договір був укладений без погодження та підписання обов'язкових додатків до нього, а відтак, на думку скаржника, при укладанні договору не були погодженні всі істотні умови. Таким чином, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції з огляду на те, що суд не вірно визначився із характером спірних відносин, не застосував закон, який підлягав застосуванню, зокрема ст. 181 Господарського кодексу України та ст. 638 Цивільного кодексу України.

23.03.2018 системою автоматизованого розподілу апеляційних скарг (справ) між суддями для розгляду справи №917/1977/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Істоміна О.А.; суддя Барбашова С.В.; суддя Пилипенко Н.М.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 у справі №917/1977/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та надано позивачу строк до 21.02.2018 для надання відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 апеляційну скаргу призначено до розгляду на 24.04.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 розгляд справи відкладався.

Представник відповідача не скористався наданим йому правом на участь в судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи, про що свідчить відповідне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №060, отримане представником відповідача 07.05.2018.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка в судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням частини першої та пункту 1 частини третьої статті 202 Господарського процесуального кодексу України вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату та місце розгляду справи, явка у судове засідання 08.05.2018 не визнавалася обов'язковою, а в матеріалах справи міститься достатньо доказів для прийняття рішення.

Присутній в судовому засіданні представник позивача підтримала доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, зазначила, що на її думку рішення суду першої інстанції є цілком законним та обґрунтованим, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представника присутньої сторони, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 28.12.2011 між ФОП Грінченком Олексієм Вікторовичем (постачальник, позивач по справі) і Державним підприємством "Аграрно-промислова фірма «Полтавасадвинмаркет», правонаступником якого в процесі реорганізації стало Приватне акціонерне товариство «Полтавасадвинмаркет» (відповідач по справі, покупець) був укладений договір поставки №ПС-281112, за умовами якого продавець зобов'язувався передавати у власність відповідача як покупця фрукти, овочі, інші продовольчі та (або) непродовольчі товари, відповідно до переданої постачальником комерційної пропозиції або замовлень покупця окремими партіями за цінами, в асортименті та в кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних та (або) специфікаціях, які є невід'ємною частиною договору, а покупець зобов'язується прийняти товар та сплатити за нього грошову суму відповідно до умов, передбачених договором.

Умови замовлення товару сторони визначили у розділі 2 договору. Так, поставка товару здійснюється відповідно до узгоджених з постачальником замовлень покупця, зроблених протягом строку дії договору (2.1). Замовлення передається постачальнику у будь-якій зрозумілій сторонами формі (шляхом заповнення бланку замовлення, електронною поштою, факсимільним, телефонним зв'язком, усно тощо) (п.2.2). Про узгодження замовлення і можливість його виконання свідчить оформлення накладних (чи інших документів) про приймання-передачу товару. У накладних вказується найменування (предмет поставки), кількість та вартість товару (п. 2.3).

Ціна та порядок розрахунків знайшли своє відображення у розділі 4 договору. Так, відповідно до п. 4.3 договору оплата товару покупцем здійснюється за договірною ціною за кожну отриману ним партію товару протягом 5 (п'яти) банківських днів з дати здійснення поставки шляхом перерахування повної вартості партії товару на розрахунковий рахунок постачальника. Датою поставки вважається дата одержання покупцем обумовленого даним договором товару, згідно товарних накладних або інших документів, які підтверджують отримання покупцем товару, підписаних та завірених сторонами (п. 4.4. договору).

Відповідно до п. 6.2. договору за несвоєчасну або неповну оплату поставленого товару, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 календарних днів, додатково стягується штраф у розмірі 5 % вартості товару.

Згідно п. 9.2. договору він набирає чинності в день його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017.

В пункту 9.11 сторони підтвердили, що при укладенні цього між ними досягнуто всіх істотних умов і жодна із сторін не вправі вважати його неукладеним. Сторони погоджуються із тим, що предмет та ціна кожної поставки відповідно до даного договору відображаються у специфікаціях та (або) у відповідних накладних на товар.

Виконуючи умови договору постачальник поставив відповідачу товар на загальну суму 118779,93 грн в період з 03.01.2017 по 10.04.2017.

На підтвердження даного факту позивачем надано до матеріалів справи копії наступних накладних:

- видаткової накладної №40 від 03.01.2017 - на суму 40757,00 грн;

- товарної накладної №2/3 від 20.02.2017 - на суму 15314,00 грн;

- товарної накладної №1/3 від 01.03.2017 - на суму 10794,16 грн;

- товарної накладної №2/3 від 10.03.2017 - на суму 14075,08 грн;

- товарної накладної №3/3 від 20.03.2017 - на суму 15471,37 грн;

- товарної накладної №4/3 від 28.03.2017 - на суму 359,64 грн;

- товарної накладної №1/4 від 03.04.2017 - на суму 9542,58 грн;

- видаткової накладної №2/4 від 10.04.2017 - на суму 12466,10 грн.

Зазначені накладні мають особисті підписи відповідальних сторін, а також відтиски печаток обох сторін по спірному договору.

Також матеріали справи містять гарантійний лист №49/1 від 15.05.2017, в якому відповідач - покупець - підтвердив наявність заборгованості на суму 118779,93 грн, яку гарантував оплатити до 30.06.2017 (а.с. 17).

В подальшому відповідач здійснив часткову оплату товару на суму 106 600,00 грн, зокрема, 13.06.2017 платіжним дорученням №79 було сплачено 69 000,00 грн та 14.06.2017 платіжним дорученням №80 сплачено 37 600,00 грн (а.с. 18).

Після проведення часткових оплат по спірному договору поставки, сума основної заборгованості відповідача перед підприємством позивача склала 12179,93 грн, в зв'язку з чим позивач був змушений звернутись за захистом своїх прав до господарського суду Полтавської області. Крім суми основної заборгованості, позивач просив стягнути з відповідача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від невиконаного зобов'язання за загальний період з 12.01.2017. по 13.12.2017, що склала 10734,83 грн та штраф у розмірі 5% від вартості неоплаченого понад 30 календарних днів товару, що становить 5938,99 грн, як то передбачено п. 6.2. договору, а також 3% річних нарахованих на прострочені оплати за вказаний період на суму 1213,00 грн та інфляційні нарахування за загальний період з лютого 2017 року по жовтень 2017 року на суму 6258,31 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд в оскаржуваному рішенні виходив з того, що матеріалами справи підтверджується наявність заборгованості відповідача перед підприємством позивача за отриманий товар по договору поставки №ПС-281212 від 28.12.2011, на підтвердження чого позивачем було надано всі необхідні документи.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами виникли правовідносини з договору поставки.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Частина друга ст. 712 Цивільного кодексу України встановлює, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

В силу ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як вже зазначалось, позивач за договором поставив відповідачу товар на загальну суму 118779,93 грн, який мав бути оплачений відповідачем у строки передбачені пунктом 4.3 договору. Проте, відповідач свої зобов'язання виконав несвоєчасно та не у повному обсязі, оплативши отриманий товар частково на суму 106600,00 грн, у зв'язку з чим у нього утворилася заборгованість в розмірі 12179,93 грн.

Факт отримання відповідачем товару підтверджується підписаними між сторонами видатковими та товарними накладними. При цьому, слід зазначити, що на копіях видаткових накладних, долучених до матеріалів наявні, наявні печатка підприємства відповідача, а також підпис особи, відповідальної за прийняття товару. Отже, грошова заборгованість відповідача перед позивачем за отриманий товар за договором поставки №ПС-281212 від 28.12.2011 в розмір 12179,93 грн є підтвердженою матеріалами справи, що і визнав місцевий господарський суд в оскаржуваному рішенні.

Підписавши договір поставки №ПС-281212 від 28.12.2011 відповідач взяв на себе зобов'язання з оплати товару.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Згідно ст.1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст.2 цього закону, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.

З огляду на ч.6 ст.232 Господарського кодексу, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Пунктом 6.2 договору поставки №ПС-281212 передбачена можливість постачальника, в разі прострочення покупцем оплати товару, вимагати сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на момент виконання зобов'язання, від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Так, на підставі вищевикладеного позивачем нараховано відповідачу 10734,83 грн пені. Судом було здійснено перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені і визнано, що вона підлягає задоволенню.

Крім того, судом було здійснено перерахунок заявлених позивачем до стягнення з відповідача 6258,31 грн інфляційних та 1213,00 грн 3% річних від простроченої суми боргу, а також 5938,99 грн штрафу та встановлено, що їх нарахування є правомірним та таким, що підлягає задоволенню в межах заявленої суми, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Слід також зазначити, що позивач, ФОП Грінченко О.В., звертаючись до суду першої інстанції надав докладний та обґрунтований розрахунок ціни позову окремо по кожній позиції: по основному боргу, пені, окремо по інфляційним витратам та 3% річних.

Таким чином, висновки, викладені в рішенні господарського суду першої інстанції відповідають вимогам законодавства та фактичним обставинам справи, а мотиви заявника скарги, з яких вони оспорюються, не можуть бути підставою для його скасування.

Посилання заявника апеляційної скарги на інформацію в звіті про фактичні результати тематичної перевірки фінансово-господарської діяльності ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» за період 01.07.2015 по 30.06.2017 від 08.09.2017, а також на висновок №19 економічної експертизи від 22.09.2017, які, на думку заявника апеляційної скарги, за своїм змістом ставлять під сумнів боргові зобов'язання ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» перед ФОП Грінченко О.В., не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на те, що по-перше зазначені перевірки та експертизи проводились на підприємстві відповідача для аналізу господарської діяльності ПрАТ «Полтавасадвинмаркет» і замовлялись самим відповідачем. При цьому, заявник апеляційної скарги жодним чином ані в суді першої інстанції, ані в суді апеляційної інстанції не спростовує факт наявності самої заборгованості перед ФОП Грінченко О.В.

Твердження відповідача про те, що судом першої інстанції під час розгляду справи повинно було бути встановлено обставини правовідносин між ФОП Грінченко О.В. та ПрАТ «Полтавасадвинмаркет», а саме: чи між сторонами відбувались усні домовленості з приводу якості товару, його кількості, або зменшення ціни; причини несвоєчасності перерахування грошей за отриманий товар, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції до уваги. Такі твердження заявника апеляційної скарги є лише припущенням. На підтвердження чого ним не надано жодного доказу. До того ж, самі сторони під час укладення договору визначили умови узгодження поставок, зокрема, відповідно до пункту 2.3 про узгодження замовлення і можливість його виконання свідчить оформлення накладних (чи інших документів) про приймання-передачу товару. У накладних вказується найменування (предмет поставки), кількість та вартість товару (п. 2.3).

Крім того, на думку відповідача, спірний договір поставки взагалі не може вважатись укладеним, в розумінні положень глави 53 Цивільного кодексу України, оскільки договір був укладений без погодження та підписання обов'язкових додатків до нього, а відтак, на думку скаржника, при укладанні договору не були погодженні всі істотні умови. Однак, пункт 9.11 договору містить посилання на те, що сторонами підтверджено, що при укладенні цього між ними досягнуто всіх істотних умов і жодна із сторін не вправі вважати його неукладеним.

З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства та фактичним обставинам справи, судова колегія Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2018 у справі №917/1977/17 без змін.

Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги, у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Полтавасадвинмаркет" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 21.02.2018 у справі №917/1977/17 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.05.2018.

Головуючий суддя Істоміна О.А.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.