ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року

м. Київ

Справа № Б-39/189-08

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

боржник - Фізична особа-підприємець Місюра Артем Вікторович,

представник боржника - не з'явився,

ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк",

представник кредитора - Лобачевський А.В., адвокат (довіреність б/н від 15.09.2017, договір про надання правової допомоги від 04.09.2017, свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю серії ВЛ № 894 від 18.03.2017),

арбітражний керуючий (ліквідатор) Онищенко К.С. - не з'явився

учасник провадження ОСОБА_7 ОСОБА_8 - ОСОБА_9, адвокат (довіреність № 573/17 від 07.08.2017, договір про надання правових послуг № 20/17 від 28.04.2017, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 996 від 01.07.2011)

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017

у складі колегії суддів: Крестьянінов О.О. (головуючий), Здоровко Л.М., Россолов В.В.

у справі господарського суду Харківської області

за заявою Фізичної особи-підприємця Місюри Артема Вікторовича

про банкрутство,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.12.2008 порушено провадження у справі про банкрутство Фізичної особи-підприємця Місюри Артема Вікторовича (далі - ФОП Місюра А.В., боржник) за процедурою, передбаченою ст.ст. 47-49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції Закону України № 2343-ХІІ, до внесення змін Законом України № 4212-VІ від 22.12.2011 року).

Постановою господарського суду Харківської області від 23.12.2008 у цій справі визнано ФОП Місюру А.В. банкрутом та відкрито щодо нього ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Родзинського А.А., вирішено інші процедурні питання.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.12.2012 призначено ліквідатором боржника ФОП Місюри А.В. арбітражного керуючого Івлєву Наталію Андріївну.

У липні 2013 ліквідатор ФОП Місюри Артема Вікторовича арбітражний керуючий Івлєва Н.А. звернулася до господарського суду з заявою про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 загальною площею 55,00 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А., який на дату укладення даного договору виконував обов'язки ліквідатора боржника та гр. ОСОБА_14, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. 26.04.2010.

Обґрунтовуючи зазначену заяву, арбітражний керуючий Івлєва Н.А. посилалася на порушення попереднім ліквідатором ФОП Місюри А.В., арбітражним керуючим Родзинським А.А., процедури продажу майна банкрута, що завдало, на думку діючого ліквідатора, значних збитків боржнику та заставному кредитору.

Ухвалою від 26.09.2013 господарського суду Харківської області, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 25.06.2010 трикімнатної квартири АДРЕСА_4, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 40,5 кв. м., загальною площею 55,0 кв. м., укладений між арбітражним керуючим Родзинським А.А. та гр. ОСОБА_14 Зобов'язано ОСОБА_14 повернути квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, житловою площею 40,5 кв. м., загальною площею 55,0 кв. м. до конкурсної маси банкрута, а ліквідатору ФОП Місюра А.В. арбітражному керуючому Івлєвій Н.А. повернути грошові кошти ОСОБА_14, що були сплачені за придбання цього майна у розмірі 199 600,00 грн.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, місцевий господарський суд послався на порушення, допущені під час укладення спірного договору, зокрема, положень Закону України "Про іпотеку", зазначивши, що майно було реалізовано без згоди заставодержателя; Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та ст.ст. 29, 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" вказавши, що в матеріалах справи відсутній договір між ліквідатором ФОП Місюри А.В. арбітражним керуючим Родзинським А.А. та суб'єктом оціночної діяльності та звіт про оцінку. Також суд, зазначив, що колишнім ліквідатором Родзинським А.А. грошові кошти від продажу майна банкрута не були зараховані на розрахунковий рахунок в установі банку або внесені на депозит нотаріуса, що є порушенням ст. 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Підсумовуючи, місцевий господарський суд, врахувавши той факт, що колишнім ліквідатором ФОП Місюри А.В. арбітражним керуючим Родзинським А.А. за укладеним договором будо завдано збитки заставному кредитору, задовольнив заяву арбітражного керуючого Івлєвої Н.А. та визнав договір купівлі-продажу від 25.06.2010 недійсним. Також, місцевий господарський суд дійшов висновку про необхідність застосування наслідків недійсності правочину у вигляді двосторонньої реституції.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 апеляційну скаргу ОСОБА_7 ОСОБА_8 задоволено; ухвалу господарського суду Харківської області від 26.09.2013 у цій справі скасовано; у задоволенні заяви арбітражного керуючого Івлєвої Н.А. про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, загальною площею 55,0 кв. м., житловою площею 40,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, укладеного між арбітражним керуючим Родзинським А.А., який на дату укладання виконував обов'язки ліквідатора ФОП Місюри А.В., та гр. ОСОБА_14, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І. 26.04.2010 відмовлено.

Приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що арбітражним керуючим Івлєвою Н.А., всупереч вимогам ст.33 ГПК України, не доведено наявності обставин, з якими законодавець пов'язує визнання правочинів недійсними. Разом з тим, враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним правочину, апеляційний суд зазначив про безпідставність вимог щодо застосування передбачених ст. 216 ЦК України наслідків недійсності правочину.

Не погоджуючись з вказаною постановою суду апеляційної інстанції, Публічне акціонерне товариство "ОТП Банк" (далі - ПАТ "ОТП Банк") звернулося з касаційною скаргою, в якій просить Суд скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у справі № Б-39/189-08 з вимогою залишити в силі ухвалу місцевого господарського суду від 26.09.2013. До касаційної скарги скаржником додано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.

При цьому, скаржник вказує на те, що апеляційним судом не було застосовано до спірних правовідносин ст.ст. 203, 215 ЦК України у сукупності зі спеціальними нормами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (ч. 3 ст. 30, ст. 31) та ст.ст. 15, 30 Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)".

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № Б-39/189-08 було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й. (протокол передачі судової справи (касаційної скарги) раніше визначеному складу суду від 15.03.2018 у матеріалах справи).

Ухвалою Верховного Суду від 29.03.2018, у визначеному складі колегії суддів Касаційного господарського суду, поновлено ПАТ "ОТП Банк" строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження у справі № Б-39/189-08 за касаційною скаргою ПАТ "ОТП Банк" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017; призначено розгляд справи на 15.05.2018 з повідомленням учасників провадження про дату, час та місце розгляду справи; надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 03.05.2018; доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом, визначеним ст.ст. 42, 295 ГПК України, відзив на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подали.

В судовому засіданні 15.05.2018, представник заставного кредитора підтримав вимоги та доводи касаційної скарги, з підстав наведених у ній та просив суд касаційної інстанції постанову апеляційного господарського суду скасувати, ухвалу місцевого суду залишити в силі.

Представник учасника провадження ОСОБА_7 ОСОБА_8 у судовому засіданні 15.05.2018 проти вимог касаційної скарги заперечив, просив суд касаційної інстанції постанову апеляційного суду від 28.09.2017 у справі № Б-39/189-08 залишити без змін.

Представники інших учасників провадження в судове засідання 15.05.2018 не з'явилися. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги були повідомлені належним чином. Враховуючи, що явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників інших учасників провадження.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, проаналізувавши доводи викладені кредитором в касаційній скарзі, заслухавши доповідь судді-доповідача, представників учасника провадження та заставного кредитора, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на наступне.

Враховуючи, що справу № Б-39/189-08 про банкрутство ФОП Місюри А.В. порушено 12.12.2008, визнано банкрутом постановою від 24.12.2008, приймаючи до уваги вимоги перехідних положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції від 22.12.2011, до спірних правовідносин застосовуються приписи Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", учасниками провадження у справі про банкрутство є сторони, арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор), власник майна (орган, уповноважений управляти майном) боржника, а також у випадках, передбачених цим Законом, інші особи, які беруть участь у провадженні у справі про банкрутство, Фонд державного майна України, державний орган з питань банкрутства, представник органу місцевого самоврядування, представник працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи додатковою відповідальністю.

Звертаючись із заявою, ліквідатором було надано інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 04.07.2013 №5664132, відповідно до якої спірне нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 загальною площею 55 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 належить на праві приватної власності ОСОБА_7 ОСОБА_8.

Таким чином, як зазначила колегія суддів апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи ухвалою від 09.07.2013 заяву ліквідатора до розгляду та будучи обізнаним, що власником спірного майна є ОСОБА_7 ОСОБА_8, не повідомив вказану особу про час та місце розгляду справи, розглянув справу за його відсутності та прийняв рішення про права і обов'язки особи, що не була залучена до участі у справі.

Згідно положень п. 3 ч. 3 ст. 104 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв рішення про права і обов'язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для скасування ухвали господарського суду Харківської області від 26.09.2013.

Відтак, враховуючи процесуальні повноваження суду апеляційної інстанції, наявність підстав для скасування ухвали місцевого суду, колегія суддів апеляційного господарського суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 103 ГПК України, прийняла нове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а згідно із частиною 3 цієї ж статті якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст. 203 ЦК України, якою встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачені повноваження ліквідатора з дня його призначення, зокрема, ліквідатор здійснює реалізацію майна банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону про банкрутство, майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ліквідатором ФОП Місюри А.В. арбітражним керуючим Родзинським А.А. виявлено та включено до складу ліквідаційної маси майно банкрута, зокремаАДРЕСА_1, загальною площею 55,0 кв. м., житловою площею 40,5 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Вказане майно перебувало в іпотеці ПАТ "ОТП Банк" на підставі договору іпотеки № PM - SME 702/137/2008/2 від 17.04.2008, укладеного в забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредитної лінії № CrL - SME 702/137/2008.

Відповідно до ст. 29 Закону про банкрутство, майно, на яке звертається стягнення у ліквідаційній процедурі, оцінюється арбітражним керуючим у порядку, встановленому законодавством про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність. У разі продажу майна на аукціоні вартість майна, що визначається шляхом його оцінки, є початковою вартістю. Для здійснення оцінки майна арбітражний керуючий має право залучати на підставі договору суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання з оплатою їх послуг за рахунок коштів, одержаних від виробничої діяльності боржника, визнаного банкрутом, або реалізації його майна, якщо інше не встановлено комітетом кредиторів.

Так, апеляційним господарським судом на підставі клопотання та звіту ліквідатора Родзинського А.А. встановлено, що ним укладено з суб'єктом оціночної діяльності ФОП Ачкасовим О.М. угоду про виконання робіт з незалежної оцінки спірного майна, підписано акт прийому-передач робіт з незалежної оцінки майна від 12.02.2010 та отримано висновок про вартість спірного майна.

Відповідно до угоди про виконання робіт з незалежної оцінки майна від 08.02.2010, арбітражний керуючий - ліквідатор Родзинський А.А. (замовник) доручив, а оцінювач (суб'єкт оціночної діяльності ФОП Ачкасов О.М.) прийняв на себе обов'язки по виконанню робіт з незалежної оцінки майна: трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та належить Місюра А.В.

На підставі акту прийому - передачі робіт з незалежної оцінки майна від 12.02.2010, оцінювач передав, а замовник прийняв виконаний, згідно угоди від 08.02.2010, звіт про оцінку майна та інших інформаційних матеріалів, зібраних в процесі проведення оцінки трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 55 м. кв., що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тобольська, буд 31.

Крім того, судом апеляційної інстанції на підставі ухвали місцевого суду від 31.05.2011 встановлено, що факт проведення попереднім ліквідатором оцінки спірного майна для подальшої його реалізації та отримання ним висновку про вартість досліджувався судом першої інстанції, про що зазначено в ухвалі.

Так, із вказаної ухвали місцевого господарського суду вбачається, що місцевим господарським судом було встановлено, що ліквідатором на виконання постанови суду від 23.12.2008, зокрема, виявлено та включено до складу ліквідаційної маси трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5; укладено з Українсько-Російською товарною біржею договір на проведення аукціону, складено та підписано акт виконаних робіт з проведення аукціону від 26.04.2010; укладено з суб'єктом оціночної діяльності ФОП Ачкасовим О.М. угоду про виконання робіт з незалежної оцінки майна від 08.02.2010, підписано акт прийому - передачі робіт з незалежної оцінки майна від 12.02.2010; отримано від суб'єкта оціночної діяльності ФОП Ачкасова О.М. висновок про вартість майна трикімнатної квартири АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5, згідно якого ринкова вартість майна склала 181 600,00 грн.

Відповідно ч. 3 ст. 35 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно положень ст. 30 Закону про банкрутство, після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. Ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна. Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів.

Поряд з цим, судом апеляційної встановлено, що між Українсько-Російською товарною біржею (виконавець) та арбітражним керуючим Родзинським А.А. (замовник) 26.02.2010 укладено договір на проведення аукціону, відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи по організації та проведенню аукціону з продажу об'єкту нерухомості, який складається: трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5. Початкова ціна продажу 181 600,00 грн.

Оголошення про проведення 26.04.2010 аукціону опубліковане в газеті "Еженедельная рекламно-информационная газета "Місто+" №7/295 від 01.03.2010.

26.04.2010 було проведено аукціон по продажу спірного майна банкрута.

Відповідно до протоколу аукціону від 26.04.2010, трикімнатна квартира АДРЕСА_2 загальною площею 55,0 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_5 з початковою ціною продажу 181 600,00 грн. була придбана гр. ОСОБА_14 за ціною 199 760, 00 грн.

Згідно ч. 10 ст. 30 Закону про банкрутство, продаж майна банкрута оформляється договорами купівлі-продажу, які укладаються між ліквідатором і покупцем відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кошти отримані від продажу майна громадянина-підприємця вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або нотаріуса.

25.06.2010 між ліквідатором банкрута арбітражним керуючим Родзинським А.А. та гр. ОСОБА_14 укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу спірної квартири та зареєстровано в реєстрі за №2077, згідно з яким продаж майна здійснюється за 199 760,00 грн., які покупець сплатив готівкою повністю, ще до підписання цього договору.

Вказані обставини свідчать, що арбітражним керуючим Родзинським А.А. грошові кошти від продажу спірної квартири були отримані у повному обсязі. При цьому, ухвалою господарського суду Харківської області від 31.05.2011 визначено порядок використання грошових коштів отриманих від продажу вказаного спірного майна.

Окрім цього, апеляційним господарським судом встановлено, що місцевий суд, розглядаючи скаргу ПАТ "Альфа Банк" на дії арбітражного керуючого Родзинського А.А. (в якій банк посилався на аналогічні порушення з боку ліквідатора), дійшов висновку про відсутність в діях арбітражного керуючого Родзинського А.А. порушень приписів законодавства у сфері банкрутства, про що зазначено в ухвалі господарського суду Харківської області від 21.06.2011.

Згідно зі статтею 5 Закону про банкрутство, провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України іншими законодавчими актами України.

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон про банкрутство.

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини 1 статті 23 Закону про банкрутство).

Разом з цим, та враховуючи, що продаж спірного майна відбувся 26.04.2010, договір укладено 25.06.2010, до зазначених правовідносин, норма, яка зобов'язує арбітражного керуючого повідомляти комітет кредиторів та кредиторів, вимоги яких забезпечені заставою, про час, місце та умови продажу заставного майна окремим рекомендованим листом з повідомленням про вручення не розповсюджується, оскільки зазначена норма була внесена до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" згідно Закону України № 3795-VI від 22.09.2011, тобто після проведення аукціону.

До того ж, враховуючи, що спірне майно було продано на виконання вимог Закону про банкрутство та відповідно до порядку, встановленому цим спеціальним Законом, не може також вважати обґрунтованими посилання скаржника на відсутність, всупереч ч. 2 ст. 586 Цивільного кодексу України та ст. 12 Закону України "Про іпотеку", згоди заставодержателя (іпотекодержателя) при укладенні спірного договору.

Відтак, зазначене не може бути підставою для визнання спірного договору недійсним.

Таким чином, колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що положеннями Закону про банкрутство (в редакцій чинній на час виникнення спірних правовідносин) згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, не передбачено (аналогічна правова позиція зазначена у постанові Верховного Суду України №6-58 цс 13 від 26.06.2013).

Враховуючи відсутність підстав для визнання недійсним правочину, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність задоволення вимог щодо застосування передбачених ст. 216 Цивільного кодексу України наслідків недійсності правочину в тому числі і щодо повернення квартири до ліквідаційної маси боржника.

Щодо застосування строку позовної давності, колегія суддів касаційної інстанції зауважує на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи, що апеляційний суд не знайшов підстав для задоволення заявлених вимог по суті, правомірно не застосував позовну давність.

Інші доводи скаржника про порушення апеляційним господарським судом норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження та в більшості своїй, зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. (ч.1 ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" та залишення без змін постанови Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у справі № Б-39/189-08.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" та залишенням без змін постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у справі № Б-39/189-08 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков