РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Справа № 918/898/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Крейбух О.Г., суддя Демидюк О.О. , суддя Миханюк М.В.

секретар судового засідання Берун О.О.

за участю представників сторін:

позивача: Луцик О.А.

відповідача: представник не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича на рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2018р. у справі № 918/898/17

за позовом Фізичної особи-підприємця Шевченка Сергія Петровича

до відповідача Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича

про стягнення боргу та штрафних санкцій за порушення грошового зобов'язання за договором

В грудні 2017 року Фізична особа-підприємець Шевченко Сергій Петрович звернувся до господарського суду Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича про стягнення заборгованості за договором № В-211216 від 21.12.2016 року в сумі 65 470,07 грн., з яких - 54 810,00 грн. основного боргу, 5 933,75 грн. пені, 1 030,11 грн. 3 % річних, 3 696,21 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що в порушення умов договору № В-211216 від 21.12.2016 року, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання зі сплати вартості отриманих послуг по виготовленню та розміщенню його реклами /т.1 а.с. 3-7/.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 29.03.2018 року у справі № 918/898/17, позов Фізичної особи-підприємця Шевченка Сергія Петровича до відповідача Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича про стягнення 65 470,07 грн., в т.ч. 54 810,0 грн. боргу, 5 933,75 грн. пені, 1 030,11 грн. 3 % річних, 3 696,21 грн. інфляційних втрат, задоволено частково.

Стягнуто з ФОП Єрмейчука І.С. на користь ФОП Шевченка С.П. 45 675,00 грн. основної суми боргу, 2 731,63 грн. пені, 689,25 грн. 3 % річних, 2 678,96 грн. інфляційних втрат, 1 265,31 грн. судових витрат та 4 112,16 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В решті позову відмовлено, зокрема в стягненні 9 135,00 грн. основної суми боргу, 3 202,12 грн. пені, 340,86 грн. 3 процента річних та 1 017,25 грн. інфляційних втрат /т.1 а.с. 228-240/.

Рішення місцевого господарського суду обґрунтовано тим, що відповідач в порушення покладеного на нього обов'язку згідно з договором, своє зобов'язання щодо розрахунку з оплати рекламних послуг в повному обсязі не виконав, а тому з урахуванням здійсненого судом розрахунку пені, 3 % річних та інфляційних втрат, останній дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково /т.1 а.с. 228-240/.

Відповідач Фізична особа-підприємець Єрмейчук Ігор Станіславович, не погоджуючись з ухваленим рішенням, звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2018 року у справі № 918/898/17 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ФОП Шевченка Сергія Петровича залишити без задоволення.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує:

- Договором № В-211216 від 21.12.2016 року чітко передбачено, що виставлені рахунки за всі місяці мають бути затверджені сторонами;

- суд першої інстанції не надав належної оцінки тому факту, що кожен рахунок за кожен місяць надання послуг має бути затверджений сторонами і тільки тоді такий рахунок є невід'ємною частиною Договору та породжує відповідні права та обов'язки для сторін правочину;

- сторонами погоджено, що оплата за надані послуги здійснюється згідно виставленого (отриманого) та затвердженого рахунку, однак сторонами не погоджено строку оплати отриманого рахунку, що вказує на відсутність у правочині строку настання виконання грошового зобов'язання. Ні в Договорі, ні в рахунках наявних в матеріалах справи не зазначено кінцевого строку, у який Замовник зобов'язаний сплатити суму у виставленому та затвердженому рахунку;

- відповідно до п.п.5.1, 5.2 Договору терміни надання послуг визначаються згідно виставлених рахунків, які затверджуються сторонами. Підтвердженням виконання робіт є Акт виконаних робіт, який підписується сторонами відповідно до виставлених рахунків;

- підписаний зі сторони позивача Акт виконаних робіт (надання послуг) не є беззаперечним фактом надання послуг, враховуючи відсутність інших доказів фактичного надання послуг в об'ємах, зазначених у Договорі. У наданих до матеріалів справи Актах не вказано, згідно якого рахунку вони сформовані;

- частина доказів, які використані судом в обґрунтування рішення подані та посвідчені власним підписом адвоката Луцик О.А., яка не мала повноважень представника позивача по даній справі, а тому не була учасником цього процесу, оскільки з дня відкриття провадження у справі і до 26.03.2018 року (коли до матеріалів з порушенням норм процесу було прийнято такий доказ як ордер) в матеріалах справи був відсутній документ (ордер або нотаріально посвідчена довіреність), який підтверджував повноваження представника позивача;

- долучені до позовної заяви докази, зокрема акти наданих послуг, рахунки на оплату, які на думку позивача підтверджують обставини в позовній заяві, відповідач не отримував (за винятком акту за лютий місяць 2017 року). Крім того, такі докази не підтверджують зазначених обставини у позові, через відсутність у них посилання на укладений між сторонами Договір та необхідних реквізитів таких, як число, місяць;

- рахунків окрім січня місяця 2017 року, відповідач, як сторона Договору не погоджував, а відтак рахунки за лютий, березень, квітень, травень, червень, які містяться в матеріалах справи не є частиною договору, не породжують для сторін договору прав та обов'язків, не підтверджують фактичне замовлення та надання послуг;

- оскільки рекламні послуги не діяли, відповідач не мав наміру продовжувати замовлення послуг на інші місяці і тому враховуючи те, що за січень місяць відповідач оплатив, останній бажаючи закрити правовідносини сторін, підписав наданий Акт, щоб закрити оплачену суму в 9 135,00 грн. після чого вважав, що правовідносини між сторонами також припинились;

- документи на підтвердження обґрунтованості стягнення розміру витрат на правничу допомогу, а саме копії Договору № 4 про надання правової допомоги від 24.11.2017 року, Акт прийому-передачі від 14.02.2018 року згідно договору №4 про надання правової допомоги від 24.11.2017 року та квитанції про оплату послуг по договору на суму 5200 грн., не є належними та допустимими доказами, що підтверджують розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката;

- в оскаржуваному рішенні суд зазначає, що в засіданні приймали участь від позивача: Луцик О.А. (договір № 4 від 24.11.2017 року), тобто суд вказує, що документом, який посвідчує повноваження адвоката Луцик О.А. є не довіреність чи ордер, а договір № 4 від 24.11.2017 року про надання правової допомоги, що є порушенням ст. 60 ГПК України.

Таким чином, на думку скаржника, наявні усі правові підстави для скасування оскаржуваного рішення суду від 26.03.2018 року у справі № 918/898/17, оскільки суд першої інстанції неправильно оцінив докази по справі, не повно з'ясував обставини справи, встановив обставини, що є не доведеними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, порушив норми як матеріального так і процесуального права /т.2 а.с. 4-13/.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 року, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича на рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2018 року у справі №918/898/17, розгляд справи призначено на 23.05.2018 року /т.2 а.с. 2-3/.

14.05.2018 року ФОП Шевченком С.П. подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх. № 14723/18 від 14.05.2018 року), в якому позивач заперечує проти апеляційної скарги, просить рішення господарського суду Рівненської області від 26.03.2018 року у справі № 918/898/17 залишити без змін /т.2 а.с. 20-37/.

В судовому засіданні 23.05.2018 року, представник позивача ФОП Шевченка С.П. заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги з підстав, викладених у письмовому відзиві, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ФОП Єрмейчук І.С. в призначене судове засідання 23.05.2018 року не з'явився, явку повноважного представника не забезпечив, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення, останній належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи /т. 2 а.с.19/.

Відповідно до ч.12 ст.270 ГПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на те, що неявка відповідача, належним чином повідомленого про дату, час і місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів визнала за можливе здійснювати розгляд даної справи за відсутності представника ФОП Єрмейчука Ігоря Станіславовича.

Відповідно до част.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

21.12.2016 року між фізичною особою-підприємцем Шевченком Сергієм Петровичем (надалі - виконавець, позивач) та фізичною особою-підприємцем Єрмейчуком Ігорем Станіславовичем (надалі - замовник, відповідач, апелянт) укладено Договір № В-211216, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання по виготовленню та розміщенню реклами за макетом замовника на рекламній конструкції 1000x600 мм в кількості 34 шт. на сімнадцяти автостанціях Рівного та області від дня її розміщення протягом 6 місяців (сто вісімдесят один день) та згідно виставлених замовнику рахунків, які затверджуються сторонами і є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.2.1 Договору, замовник зобов'язується оплатити роботу виконавця в сумі та порядку, передбаченому розділом 3 Договору та не пізніше трьох робочих днів з моменту отримання від виконавця Акту приймання-передачі наданих послуг, підписати його та надіслати виконавцю, або надати виконавцю мотивовану відмову від підписання Акту.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що місячна вартість розміщення рекламних матеріалів складає 9 135 грн. Загальна вартість робіт за даною угодою складається з сум всіх виставлених рахунків. Оплата здійснюється шляхом переказу замовником на розрахунковий рахунок виконавця грошових коштів згідно виставленого рахунку.

У відповідності до п.5.1 Договору, термін дії Договору складає 6 місяців з моменту його підписання сторонами, та з пролонгацією на 6 місяців, якщо жодна з сторін не надала клопотання про його розірвання. Термін надання послуг визначаються згідно виставлених рахунків.

Згідно з п.5.2 Договору, підтвердженням виконання робіт є акт виконаних робіт, який підписується сторонами відповідно до виставлених рахунків.

Відповідно до п.7.5 Договору, цей Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами /т.1 а.с.15-16/.

На виконання умов Договору № В-211216 позивачем було надано відповідачу послуги щодо розміщення його реклами на загальну суму 54 810,00 грн., у тому числі:

- відповідно до акту від 31.01.2017 року № 333 надання послуг з розміщення реклами в січні 2017 року на суму 9 135,00 грн.;

- відповідно до акту від 28.02.2017 року № 3 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення реклами в лютому 2017 року на суму 9135,00 грн.;

- відповідно до акту від 31.03.2017 року № 285 надання послуг з розміщення реклами в березні 2017 року на суму 9 135,00 грн.;

- відповідно до акту від 30.04.2017 року № 13 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення реклами в квітні 2017 року на суму 9 135,00 грн.;

- відповідно до акту від 31.05.2017 року № 16 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення реклами в травні 2017 року на суму 9 135,00 грн.;

- відповідно до акту від 30.06.2017 року № 21 здачі-приймання робіт (надання послуг) з розміщення реклами в червні 2017 року на суму 9 135,00 грн. /т.1 а.с. 17-22/.

Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.02.2017 року № 3 за лютий 2017 року підписано обома сторонами без зауважень /т.1 а.с.18/.

Інші акти здачі-приймання робіт (надання послуг), зокрема, за січень та березень-червень місяць відповідачем не підписано, будь-яких зауважень відповідача за означеними актами не наведено.

Крім того, факт надання позивачем послуг з розміщення реклами згідно умов Договору № В-211216 підтверджується також виставленими на оплату рахунками, а саме:

№ 15 від 21.12.2016 року на суму 9135,00 грн., який оплачено відповідачем згідно квитанції № 0.0.676298242.2 від 23.12.2016 року /т.1 а.с.72-73/,

№ 1062 від 26.01.2017 року на суму 9135,00 грн. за розміщення реклами в лютому 2017р.,

№ 1067 від 21.03.2017 року на суму 9135,00 грн. за розміщення реклами в березні 2017р.,

№ 237 від 11.04.2017 року на суму 9135,00 грн. за розміщення реклами в квітні 2017р.,

№ 341 від 05.05.2017 року на суму 9135,00 грн. за розміщення реклами в травні 2017р.,

№ 399 від 31.05.2017 року на суму 9135,00 грн. за розміщення реклами в червні 2017р./т.1 а.с. 23-27/.

Вищезазначені акти та рахунки на оплату за надані послуги відправлялися позивачем на адресу фактичного місцезнаходження відповідача згідно з договором (АДРЕСА_2) і на його зареєстровану юридичну адресу (АДРЕСА_1), що підтверджується доказами надіслання - описами вкладення, фіскальними чеками та рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення /т.1 а.с.29- 37/.

06.07.2017 року позивач направив відповідачу повідомлення № б/н від 25.06.2017 року з вимогою сплатити заборгованість за договором № В-211216 від 21.12.2016 року та пеню у зв'язку з невиконанням свого обов'язку по оплаті з 01.02.2017 року, інфляційні втрати і 3 % річних /т.1 а.с.28, 31/.

Відповідач ФОП Єрмейчук І.С. вищезазначену вимогу ФОП Шевченко С.П. по оплаті вартості наданих рекламних послуг та сплаті штрафних санкцій, інфляційних втрат та 3% річних по Договору № В-211216 від 21.12.2016 року не виконав, що і стало підставою для звернкення позивача із даним позовом до господарського суду Рівненської області.

Розглянувши матеріали справи, апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 901 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1 ст.903 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Апеляційним судом встановлено, що на виконання умов Договору № В-211216 позивач протягом січня - червня 2017 року надав послуги відповідачеві з розміщення реклами на суму 54 810,00 грн., які останній сплатив частково на суму 9 135,00 грн. (квитанції № 0.0.676298242.2 від 23.12.2016 року), в результаті чого у останнього утворилась заборгованість у розмірі 45 675 грн., зокрема за актами здачі-приймання робіт (надання послуг) за лютий - червень 2017 року та виставленими на їх оплату рахунками.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що п 5.1 Договору визначено, що термін дії Договору становить 6 місяців. Місячна вартість розміщення рекламних матеріалів складає 9 135 грн. Загальна вартість робіт за даною угодою складається з сум всіх виставлених рахунків. Оплата здійснюється шляхом переказу замовником на розрахунковий рахунок виконавця грошових коштів згідно виставленого рахунку (п.3.1 Договору).

Отже, сторонами у Договорі чітко визначено розмір та порядок здійснення щомісячного платежу, що підлягає оплаті відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 2 ст. 530 ЦК України встановлено, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи наведені положення законодавства та умови Договору щодо оплати наданих послуг відповідачем (згідно з виставленим рахунком), до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення ч.2 ст. 530 ЦК України, адже виставлені рахунки, які направляються для оплати відповідачу є вимогою позивача по оплаті наданих послуги (робіт).

Матеріалами справи підтверджено, що рахунки на оплату за кожен місяць, направлялися відповідачу разом з актами приймання-передачі наданих послуг (виконані роботи) цінними листами з описом вкладеного - від 30.03.2017 року, від 14.04.2017 року /а.с. 29/, від 08.05.2017 року, від 07.06.2017 року /а.с. 30/ та від 06.07.2017 року /а.с. 31/, проте повернулися позивачу ФОП Шевченку С.П., як відправнику, із зазначенням причини невручення «за закінченням терміну зберігання» /т.1 а.с. 32-37/.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду, що неотримання кореспонденції та повернення її з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання» є наслідками діяння (бездіяльності) отримувача щодо її належного отримання, тобто його власною волею. Відтак, відповідач вважається повідомленим належним чином, оскільки позивачем було виконано всі необхідні дії, а відповідач, допустивши бездіяльність (дію) - не отримав надіслані поштою рахунки на оплату, які як зазначено вище є вимогами на оплату за виконання робіт.

Таким чином, строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по кожному із щомісячних платежів за розміщення реклами настав у момент пред'явлення вимоги (дата її отримання боржником або дата складання відділенням зв'язку повідомлення про неможливість вручити поштове відправлення).

Отже, за лютий 2017 року - рахунок на оплату № 1062 від 26.01.2017 року за розміщення реклами замовника на рекламній конструкції в лютому 2017 року, який відправлено на адресу відповідача цінним листом з описом вкладеного 14 квітня 2017 року (разом з рахунками на оплату за березень та квітень), що підтверджується календарним (поштовим) штемпелем на листі та описі вкладення.

Днем пред'явлення вимоги (рахунку на оплату) за лютий 2017 року є 05.05.2017 року - дата повідомлення про причину повернення з нанесенням відбитка календарного штемпеля. Враховуючи семиденний термін з моменту пред'явлення вимоги на виконання обов'язку (ч. 2 ст. 530 ЦК України) граничний строк виконання Відповідачем свого грошового зобов'язання є 12.05.2017 року. Тому 13.05.2017 року оплата за лютий вважається такою, що прострочена.

За березень 2017 року - рахунку на оплату № 237 від 21.03.2017 року відправлений відповідачу 30.03.2017 року, оформлення поштового повідомлення про невручення «за закінченням терміну зберігання» (довідка ф.20) - 03.05.2017 року - 7 днів на виконання свого грошового зобов'язання згідно вимоги, граничний строк виконання Відповідачем свого грошового зобов'язання за березень 2017 року становить 10.05.2017 року, з 11.05.2017 року оплата вважається простроченою.

За квітень 2017 року - рахунок на оплату від 11.04.2017 року, разом з рахунками на оплату за лютий 2017 року, березень 2017 року, та актами надання послуг в січні, лютому, березні 2017 року, відправлені відповідачу цінним листом з описом вкладеного 14 квітня 2017 року, оформлення поштового повідомлення про невручення «за закінченням терміну зберігання» (довідка ф.20) - 05.05.2017 року - 7 днів на виконання свого грошового зобов'язання згідно вимоги, граничний строк виконання відповідачем свого грошового зобов'язання за квітень 2017 року є 12.05.2017 року, з 13.05.2017 року оплата за квітень вважається такою, що прострочена.

За травень 2017 року - рахунок на оплату № 341 від 05.05.2017 року з Актом здачі-приймання робіт (надання послуг) № 13 від 30.04.2017 року за надані послуги в квітні 2017 року на відповідну суму, відправлений відповідачу цінним листом з описом вкладеного 08.05.2017 року, враховуючи оформлення поштового повідомлення про невручення «за закінченням терміну зберігання» (довідка ф.20) - 12.06.2017 року - 7 днів на виконання свого грошового зобов'язання згідно вимоги, граничний строк виконання відповідачем свого грошового зобов'язання за травень 2017 року є 19.06.2017 року, з 20.06.2017 року оплата за травень вважається такою, що прострочена.

За червень 2017 року - рахунок на оплату № 399 від 31.05.2017 року разом з Актами надання послуг в січні, лютому, березні, квітні, та травні 2017 року на відповідні суми, відправлені відповідачу листом з описом вкладення 07.06.2017 року, оформлення поштового повідомлення про невручення «за закінченням терміну зберігання» даного листа - 16.06.2017 року - 7 днів на виконання свого грошового зобов'язання згідно вимоги, граничний строк виконання відповідачем свого грошового зобов'язання за червень 2017 року є 23.06.2017 року, з 24.06.2017 року оплата за червень вважається такою, що прострочена.

За наведеного, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку, що строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по оплаті наданих послуг згідно з Договором є таким, що настав.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відповідач не надав суду доказів належного виконання свого зобов'язання щодо оплати послуг з розміщення реклами на автостанціях Рівного та області в лютому-червні 2017 року, місцевий господарський суд у відповідності до положень ст.525 ЦК України, ст.193 ГК України дійшов вірного висновку про часткове задоволення вимог позивача, зокрема, стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 45 675,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення 5 933,75 грн. пені, 1 030,11 грн. 3 % річних та 3696,21 грн. інфляційних втрат.

Згідно з ст.610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Згідно з ч.4 ст.231 Господарського кодексу України, у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Пунктом 2.4 Договору сторони погодили право виконавця в разі невиконання чи неналежного виконання умов договору, стягнути з замовника штрафні санкції, передбачені цим Договором та чинним законодавством України.

У відповідності до п.4.1 Договору, за несвоєчасну оплату робіт відповідно до п.3.1 цього договору замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі облікової ставки НБУ від загальної вартості робіт за кожний день прострочення.

Відповідноі до ст.625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Поскільки прострочення відповідача по оплаті наданих послуг має місце, то позовні вимоги про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат є підставними. Разом з тим, суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що наведений позивачем у позовній заяві розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат здійснений арифметично невірно, із зазначенням невірних періодів нарахування та сум на які такі нарахування здійснювалися.

Перевіривши розрахунок пені, 3 % річних та інфляційних втрат, здійснений місцевим господарським судом у судовому рішенні, колегія суддів вважає його вірним та виконаним з врахуванням періоду прострочення грошового зобов'язання /т.1 а.с.236-237/. А тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково у такому розмірі: пені - 2 731,63 грн.; 3% річних - 689,25 грн.; інфляційних втрат - 2 678,96 грн. У позові про стягнення 3202,12 грн. пені, 340,86 грн. 3 % річних та 1017,25 грн. інфляційних втрат слід відмовити.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача вартості наданих адвокатських послуг в розмірі 5 200,00 грн.

Статтею 123 Господарського процесуального кодексу України визначено види судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами п.п.1-2 ст.126 ГПК України, розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Крім того, ч.4-5 ст.126 ГПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підтвердження понесених витрат на оплату послуг адвоката позивач надав суду: договір про надання правової допомоги № 4 від 24.11.2017 року /т.1 а.с.39-41/, квитанцію № 0.0.908512069.2 від 04.12.2017 року на суму 5 200,00 грн., акт прийому-передачі наданих послуг правової допомоги на суму 5 200,00 грн. від 14.02.2018 року /т.1 а.с.154/, ордер на надання правової допомоги серія РН 541 № и26 від 24.11.2017 року /т.1 а.с. 224/.

Враховуючи викладене та той факт, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5200,00 грн. підтверджується матеріалами справи, місцевий господарський суд у відповідності до вимог ч.2 ст.126 ГПК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача 4 112,16 грн. витрат на професійну правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам позивача.

Колегія суддів зазначає, що вказані доводи апелянта були викладені останнім у відзиві на позовну заяву та належним чином дослідженні місцевим господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення.

Окрім того, слід звернути увагу на ту обставину, що адвокатське об'єднання в особі адвоката Луцик О.А., представляючи інтереси позивача у даній справі, з моменту звернення до суду керувалось ГПК України у чинній на той момент редакції, тобто до 15.12.2017 року, і згідно з ч.6 ст.28 ГПК якого повноваження адвоката, як представника можуть посвідчуватись ордером, виданим відповідним адвокатським об'єднанням, або договором.

В подальшому після набрання чинності ГПК України у новій редакції (з 15.12.2017 року), до матеріалів справи долучено відповідний ордер серії РН/541 № 26 від 24.11.2017 року.

А тому з 24.11.2017 року наявні усі правові підстави для представництва інтересів позивача адвокатом Луцик О.А. у даній справі.

Щодо доводів апелянта з приводу надіслання позивачем на адресу відповідача актів наданих послуг та рахунків на їх оплату, судова колегія звертає увагу, що останні містять посилання на укладений між сторонами договір № В-211216 від 21.12.2016 року.

Враховуючи той факт, що між сторонами інших договірних відносин не існує, що не заперечується, зокрема відповідачем, описи вкладення, якими підтверджується надіслання останньому актів наданих послуг та рахунків на їх оплату визнаються апеляційним судом належними та допустимими доказами у даній справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що жодним нормативно-правовим актом не визначено чітких вимог до описів вкладення у цінний лист, окрім як перевірки вмісту конверту та його відповідність опису, проставлення підпису працівником відділення пошти та відбитком поштового штемпеля.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо припинення господарсько-договірних зобов'язань між сторонами ще в лютому 2017 року через неефективність дії рекламних послуг.

За загальним правилом зобов'язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом (ст.598 Цивільного кодексу України). Перелік цих підстав наведено у ст.ст.599-601, 604-609 Цивільного кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив дії, які свідчать про згоду з запропонованими умовами договору, зокрема із п.3.1 Договору шляхом оплати рекламних послуг за січень 2017 року, прийняттям наданих послуг за лютий 2017 року шляхом підписання Акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 28.02.2017 року № 3.

При цьому, сам факт того, що рекламні послуги не діяли після укладення між сторонами правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов'язальних правовідносин цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину від відповідальності за невиконання нею свого обов'язку.

Суд звертає увагу, що у зв'язку з неефективністю рекламних послуг договір № В-211216 від 21.12.2016 року міг бути розірваний за згодою сторін, оформленою належним чином додатковою угодою, або за рішенням суду.

Натомість матеріали справи не містять доказів розірвання укладеного між сторонами договору № В-211216 від 21.12.2016 року, тому доводи апеляційної скарги про припинення зобов'язань за вказаним правочином є неправомірними.

Аргументів на спростування цих висновків апеляційна скарга не містить, як і спростувань того, що позивачем не надано для відповідача послуги з розміщення його реклами протягом січня - червня 2017 року на підставі укладеного договору № В-211216 від 21.12.2016 року.

Інші заперечення апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ст.ст.74, 76 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до п.1 част.1 ст.275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд вважає, що скаржник не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог та заперечень. Рішення господарського суду Рівненської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, п.1 част.1 ст.275, ст.276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Рівненської області від 29.03.2018р. у справі № 918/898/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Єрмейчука Ігоря Станіславовича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу № 918/898/17 повернути господарському суду Рівненської області.

Повний текст постанови складений "30" травня 2018 р.

Головуючий суддя Крейбух О.Г.

Суддя Демидюк О.О.

Суддя Миханюк М.В.