РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Справа № 906/236/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Василишин А.Р.

секретар судового засідання Максютинська Д.В.

за участю представників сторін:

Представник позивача -Корженко І.С., довіреність № 17, від 15.05.2018р.

Представник позивача -Першко О.М., довіреність №12 , від 06.03.2018р.

Відповідач - Гамрецька Л.Й., паспорт серія НОМЕР_1, від 19.08.1998р.

Прокурор - Кондратюк А.В., посвідчення № 026596, від 30.05.2014р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 13.03.18р. суддею Шніт А.В. у м.Житомир, повний текст складено 21.03.2018р. у справі № 906/236/17

за позовом Керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Овруцької міської ради Житомирської області

до Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Гамрецької Людмили Йосипівни

про стягнення 62636,13грн,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Коростенської місцевої прокуратури (надалі - прокурор) звернувся з вказаним позовом до господарського суду Житомирської області в інтересах держави в особі Овруцької міської ради (надалі - позивач) до суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Гамрецької Людмили Йосипівни (надалі - відповідач) про стягнення 62636,13грн збитків, які нанесені внаслідок недоодержання доходів за використання земельної ділянки за адресою вул. Правди, 15 м. Овруч без правовстановлюючих документів.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на користування відповідачем земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, що у свою чергу, позбавляє позивача як орендодавця права одержати дохід у вигляді плати за землю, який він міг би отримати, якби право не було порушено.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 25.05.2017 у справі №906/236/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2017, позов задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гамрецької Людмили Йосипівни на користь Овруцької міської ради Житомирської області 62636,13грн збитків, нанесених внаслідок недоодержання доходів за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гамрецької Людмили Йосипівни на користь прокуратури Житомирської області 1600,00грн судового збору.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.11.2017 касаційну скаргу Суб'єкта підприємницької діяльності-фізичної особи Гамрецької Людмили Йосипівни задоволено частково; рішення господарського суду Житомирської області від 25.05.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 10.07.2017 у справі №906/236/17 скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 р. у справі №906/236/17 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач упродовж періоду з 01.01.2014 по 31.07.2016 додержувався правил здійснення господарської діяльності, вживаючи відповідні заходи для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою. Водночас, позивачем не надано доказів ухилення відповідачем від укладення договору оренди землі або перешкоджання позивачу отримати доходи від користування відповідачем земельною ділянкою площею, яка дійсно необхідна використання останнім.

Крім того, судом відмічено, що позивачем як суб'єктом власності земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Овруч, вул. Правди, 15, не вчинено всіх передбачених нормами чинного законодавства дій, спрямованих на ефективне та доцільне використання вказаної земельної ділянки та отримання доходів від надання в користування даної земельної ділянки, зокрема - відповідачу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, прокурор звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення господарського суду Житомирської області від 13.03.2018р. у справі № 906/236/17, в якій зазначає, що дане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом взагалі не з»ясовувались обставини, що мають значення для справи, не надано належної правової оцінки діям відповідача, а висновки, які викладені у судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам справи. При постановленні судового рішення порушено норми матеріального та процесуального права, а тому воно підлягає скасуванню.

Зокрема, прокурор вважає безпідставними доводи суду про те, що позивачем не вчинено всіх передбачених нормами діючого законодавства дій, спрямованих на ефективне та доцільне користування земельної ділянки, оскільки судом не зазначено, яких саме дій повинен був вчинити позивач та коли саме у нього виникали підстави для їх вчинення.

Судом першої інстанції повністю проігноровано той факт, що відповідачем не подано до міської ради клопотання про поділ земельної ділянки.

Крім того, апелянт зазначає, що суд не надав оцінки доводам представника позивача про те, що рада позбавлена була можливості приймати рішення за зверненнями відповідача та вчиняти відповідні дії, оскільки у їхньому змісті йшлося лише про площу якою користувач має намір користуватись. При цьому у випадку коли земельна ділянка є сформованою як об'єкт цивільно-правових відносин для зменшення площі необхідно здійснити її поділ, а відтак у зверненнях необхідно окрім площі вказувати ще й кількість часток на які підлягає поділу земельна ділянка і їх площі. Ураховуючи, що така інформація відсутня у зверненнях ФОП Гамрецької Л.Й., а тому вони не могли вважатись зверненнями про поділ землі в розумінні положень ст. 123 ЗК України.

Також судом не надано оцінки доводам відповідача про те, що основною причиною не вчинення нею дій спрямованих на поділ раніше переданої у користування земельної ділянки стало те, що для вчинення цих дій необхідно виготовляти технічну документацію на поділ землі, виготовлення якої в даному випадку є обов'язковим. Виготовлення документації відповідачу вважала недоцільним, у тому числі посилаючись на відсутність для цих цілей коштів.

Судом необгрунтовано відхилено доводи прокурора, що відповідач користувалася усією площею земельної ділянки, а саме 0,7174 га.

З поміж-іншого, судом не враховано та у порушення ст.86 ГПК не надано оцінки документам долучених позивачем під час розгляду справи, а саме матеріалам з технічної документації з яких вбачається, що належне відповідачу майно відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2006 розміщене по всій земельній ділянці площею 0,7174 га.

Указане вище, свідчить про правомірність нарахування Овруцькою міською радою збитків за використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Апелянт також посилається на те, що судом не взято до уваги інформацію на підтвердження використання земельної ділянки у спірний період. Так, прокурором долучено лист Овруцького РЕМ від 14.04.2017, з якого вбачається, що з 01.01.2014 по 31.07.2016 відповідачем спожито в загалом 18689 кВт/год електроенергії, що свідчить про те, що на вказаній території у повному обсязі здійснювався виробничий процес.

Ухвалою суду від 19 квітня 2018 року відкрито апеляційне провадження у справі №906/236/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 16 травня 2018 року на 10.00 год.

05.05.2018 на електронну адресу суду, а в подальшому і засобами поштового зв»язку, надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якому останній заперечує вимоги апеляційної скарги, вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 13.03.2018р. у справі №906/236/17 винесено при повному з"ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки, викладені у оскаржуваному рішенні, відповідають обставинам справи. Відтак, просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Зокрема, відповідач, посилаючись на ст.ст.19,22 Закону України «Про землеустрій» вказує, що дії з оформлення права на користування земельною ділянкою пов'язані саме з рішеннями органу виконавчої влади, однак звернення відповідача щодо оформлення права користування землею залишені без уваги та належного реагування. Посилання в апеляційній скарзі щодо неподання відповідачем клопотань про поділ земельної ділянки та про необхідність виготовлення технічної документації спростовуються матеріалами справи, а саме заявами від 04.07.2012, 26.07.2012, 24.12.2013 року. При цьому відповідач зазначає, що перелічені звернення відповідають вимогам статті 5 Закону України «Про звернення громадян».

Також відповідач, заперечуючи доводи апеляційної скарги в частині неврахування судом положень статті 206 Земельного кодексу України та ст.2 Закону України «Про плату за землю», вказує, що відповідно до довідки Овруцької ОДПІ Головного управління ДФС у Житомирській області від 30.07.2017 року, яка наявна у матеріалах справи, заборгованість з орендної плати за землю та земельного податку відсутня.

10.05.2018 року на електронну адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Овруцької міської ради Житомирської області надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеонференції, проведення відеоконференції просить доручити Овруцькому районному суду Житомирської області (м.Овруч, Житомирська обл., вулиця Гетьмана Виговського,5).

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду клопотання Овруцької міської ради Житомирської області про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №906/236/17 задоволено, судове засідання 16 травня 2018 року на 10:00 год. призначено в режимі відеоконференції.

В судовому засіданні 16.05.2018 прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги у повному обсязі з підстав, викладених у ні й та надав пояснення в обгрунтування своєї правової позиції. Вважає рішення таким, що винесене з порушенням норм процесуального права.

Представники позивача також підтримали вимоги апеляційної скарги прокурора, просили рішення господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 у даній справі скасувати, позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач проти апеляційної скарги заперечив, з підстав, викладених у відзиві.

Відповідно до ч.1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали та обставини справи, апеляційну скаргу, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення слід залишити без змін, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.12.2006 між підприємством споживчої кооперації "Овруцьке лісовиробниче торгівельне підприємство" Овруцької райспоживспілки (продавець) та Приватним підприємцем Гамрецькою Людмилою Йосипівною (покупець, відповідач) укладено договір купівлі-продажу нежилого приміщення, відповідно до п.1 якого продавець передає у власність, а покупець набуває у власність нежиле приміщення лісовиробничого торгівельного підприємства, що знаходиться в місті Овручі Житомирської області по вул. Правди, буд.15, згідно протоколу аукціону з продажу майна споживчої кооперації Житомирської області №8 від 22.12.2006 (а.с. 12, т.1).

При цьому, з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, за територіальною громадою міста Овруч в особі Овруцької міської ради Житомирської області зареєстровано право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:006:0066, площею 0,7174га, що розташована за адресою: вул. Правди, 15, м. Овруч (а.с. 14, т.1).

Тобто, на підставі вищевказаного договору купівлі-продажу відповідач є власником нежитлових приміщень, що розташовані на земельній ділянці, яка належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Овруч в особі Овруцької міської ради Житомирської області.

З огляду на викладене, рішенням Овруцької міської ради №259 від 06.08.2008 приватному підприємцю Гамрецькій Л.Й. затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по вул. Правди, 15 у м. Овруч, загальною площею 0,7174га за рахунок земель запасу міської ради та надано її в оренду терміном на 5 років (а.с.100, 133-134, т.1).

29.12.2008 між Овруцькою міською радою (орендодавець, позивач) та Приватним підприємцем Гамрецькою Людмилою Йосипівною (орендар) укладено договір оренди землі (далі - Договір) (а.с. 15-17), відповідно до п.1.1 якого орендодавець на підставі рішення Овруцької міської ради №259 від 06.08.2008 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для промислового використання, яка знаходиться за адресою: м.Овруч, вул. Правди,15, для обслуговування належного на праві власності нежилого приміщення і використання з метою промислового виробництва (виробництво металовиробів і конструкцій, столярних виробів, бетонних блоків).

За умовами п.2.1 Договору в оренду надавалась земельна ділянка загальною площею 0,7174га.

Пунктом 3.2 Договору сторони погодили, що договір укладено на 5 (п'ять) років.

Після закінчення строку договору орендар має переважне право на його поновлення на новий строк. У цьому разі він повинен не пізніше, ніж за 60 календарних днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір його продовжити (п.3.3 Договору).

Разом з тим, листом №8 від 24.12.2013 відповідач повідомив Овруцьку міську раду про закінчення терміну дії договору від 29.12.2008, укладеного терміном на 5 років. Одночасно, відповідач просив Овруцьку міську раду укласти новий договір оренди земельної ділянки орієнтовною площею 0,25га (у тому числі: 0,1123га - під будівлями і 0,1377га - на їх обслуговування та під'їзду до них), для здійснення виробництва металевих та столярних виробів (а.с.19, 114, т.1).

У відповідь на вищевказаний лист позивачем відповідачу направлено письмове повідомлення №9-1018/17 від 02.01.2014, в якому зазначено, що договором оренди землі від 29.12.2008 не передбачено розірвання даного договору в односторонньому порядку. Водночас, направлено відповідачу додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 29.12.2008 (а.с. 19, т.1, на звороті).

Разом з тим, стосовно зменшення площі земельної ділянки відповідачу вказано, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. Також, роз'яснено, що для зменшення площі земельної ділянки потрібно звернутись з клопотанням до Овруцької міської ради в порядку, передбаченому ст.123 Земельного кодексу України.

10.08.2016 за № 0216/1385 Овруцька міська рада Житомирської області звернулась з листом до голови Овруцької районної державної адміністрації, в якому повідомлено, що ФОП Гамрецька Л.Й. у період з 01.01.2014 по 30.07.2016 використовувала земельну ділянку з порушенням земельного законодавства, а саме без правовстановлюючих документів, внаслідок чого територіальна громада міста Овруч не одержала дохід у вигляді орендної плати за земельну ділянку у розмірі 62636,13грн. Враховуючи викладене, з метою відшкодування збитків, нанесених територіальній громаді міста Овруча в особі Овруцької міської ради при використанні земельної ділянки у м.Овруч за адресою: м. Овруч, вул. Правди,15, виконавчий комітет Овруцької міської ради просив розглянути на комісії по визначенню та відшкодуванню збитків власникам землі та землекористувачам, з послідуючим наданням акту про визначення збитків, заподіяних Овруцькій міській раді внаслідок використання земельної ділянки з порушенням земельного законодавства (а.с. 175-177, т.1).

Розпорядженням голови Овруцької районної державної адміністрації №196 від 01.09.2016 затверджено склад комісії по визначенню розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам (а.с. 20-21, т.1).

Протоколом №2-2016 комісії по визначенню розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам від 19.09.2016 вирішено визначити розмір збитків, завданих фізичною особою - підприємцем Гамрецькою Л.Й. територіальній громаді м. Овруч в особі Овруцької міської ради, через неодержання міським бюджетом доходу, у вигляді орендної плати за земельну ділянку за адресою: м. Овруч, вул. Правди, 15, площею 0,7174га, кадастровий номер земельної ділянки -:01:006:0066, цільове призначення для розміщення та експлуатації основних підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, категорія земель: землі промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення за період з 01.0.12014 по 31.07.2016 у розмірі 62636,13грн, про що складено відповідний акт (а.с. 27-28, т.1).

З розрахунку збитків вбачається, що в його основу покладено нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 0,7174га, яка розташована у м. Овруч, вул.Правди, 15, яка у 2014 році становила 5040456,24грн, у 2015 році - 629518,50грн, у 2016 році - 902273,98грн, а також ставку орендної плати в розмірі 4% від нормативно-грошової оцінки за землю в період з 2014 року по січень, лютий 2016 рік та 3% від нормативно-грошової оцінки за землю в період з березня по липень 2016 року , що встановлено рішенням Овруцької міської ради від 25.04.2012 №119 зі змінами, внесеними рішенням Овруцької міської ради від 26.02.2016 №154 (а.с. 56-60, т.1).

На засіданні комісії по визначенню розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам від 19.09.2016 відповідачем було подано лист-звернення №18 від 19.09.2016, в якому останнім наведено доводи про ситуацію зі зменшенням земельної ділянки в зв'язку з неспроможністю сплати орендної плати за земельну ділянку, яка не використовується (а.с. 22-26, т.1).

З огляду на викладене, прокурор, посилаючись на те, що користування відповідачем земельною ділянкою за адресою: м. Овруч, вул. Правди, 15 без правовстановлюючих документів позбавляє позивача як орендодавця права одержати дохід у вигляді плати за землю, який він міг би отримати, якби право не було порушено, звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з відповідача на користь Овруцької міської ради 62636,13грн збитків.

Відповідно до статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно з статті 80 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) суб'єктами права на землі комунальної власності, є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, незалежно від того, зареєстрована земельна ділянка за територіальною громадою, чи ні.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренду земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Статтею 206 ЗК України встановлено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Збитками за змістом статті 22 ЦК України, частини 2 статті 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України), статті 225 ГК України вважаються: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, ЗК України.

За змістом статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Водночас відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Згідно зі статтею 157 ЗК України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284, відшкодуванню підлягають збитки власників землі та землекористувачів, у тому числі орендарів, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 ЦК України.

Так, статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Крім того, аналіз вищевказаних норм законодавства дозволяє зробити висновок, що у випадку неукладення договору оренди, суперфіцію або інших правочинів як правових підстав для користування земельною ділянкою з вини користувача, настають правові наслідки, передбачені ст. 157 Земельного кодексу України та Порядком.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що листом №8 від 24.12.2013 відповідач повідомив Овруцьку міську раду про закінчення терміну дії договору від 29.12.2008, укладеного терміном на 5 років. Одночасно, відповідач просив Овруцьку міську раду укласти новий договір оренди земельної ділянки орієнтовною площею 0,25га (у тому числі: 0,1123га - під будівлями і 0,1377га - на їх обслуговування та під'їзду до них), для здійснення виробництва металевих та столярних виробів (а.с.19, 114, т.1).

У відповідь на вищевказаний лист позивачем відповідачу направлено письмове повідомлення №9-1018/17 від 02.01.2014, в якому зазначено, що договором оренди землі від 29.12.2008 не передбачено розірвання даного договору в односторонньому порядку. Водночас, направлено відповідачу додаткову угоду про поновлення договору оренди землі від 29.12.2008 (а.с. 19, т.1, на звороті).

Натомість, стосовно зменшення площі земельної ділянки відповідачу вказано, що статтею 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що у разі зміни межі або цільового призначення земельної ділянки поновлення договору оренди землі здійснюється у порядку одержання земельної ділянки на праві оренди. Також, роз'яснено, що для зменшення площі земельної ділянки потрібно звернутись з клопотанням до Овруцької міської ради в порядку, передбаченому ст.123 Земельного кодексу України.

Дану відповідь суд оцінює як формальну, без наміру врегулювати питання про землекористування, виходячи з наступного. Посилання міської ради в листі від 02.01.2014 на неможливість розірвання договору в односторонньому порядку, в той час, як договір оренди закінчив свою дію, у зв"язку з закінченням строку, на який був укладений (дія договору до 29.12.2013), є необгрунтованим.

Звернення заявника (відповідача) щодо надання в оренду земельної ділянки меншої площі взагалі не розглянуто. Твердження позивача, що дане звернення не є заявою, судом не береться до уваги, оскільки жодним нормативним актом не передбачена форма відповідної заяви.

Так ст. 123 ЗК України визначено, що надання у користування земельної ділянки в інших випадках (крім зміни її меж та цільового призначення) здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

За відсутності дозволу позивача на виготовлення технічної документації з землеустрою відповідач був позбавлений можливості на укладеня договору оренди земельної ділянки, необхідної для обслуговування майна, що належить йому на праві власності.

Судом також звертається увага, що намір одержання земельної ділянки меншої, ніж визначено умовами договору, а саме в обсязі достатньому для обслуговування викуплених будівель, свідчать листи звернення ФОП Гамрецької Л.Й. та відповіді на них ще під час дії договру , а саме лист міської ралди від 26.06.2012 № Г-1292/17 та лист від 13.07.2012 за № Г-1375/17(т. 1 а.с. 132, 135).

Крім того, як зазначено вище, на засіданні комісії по визначенню розміру збитків, завданих власникам землі та землекористувачам від 19.09.2016 відповідачем було подано лист-звернення №18 від 19.09.2016, в якому останнім наведено доводи про ситуацію зі зменшенням земельної ділянки в зв'язку з неспроможністю сплати орендної плати за земельну ділянку, яка не використовується.

Разом з тим, вищевказаний лист позивачем, як і лист від 24.12.2013 №8, в якому остання просила укласти новий договір земельної ділянки орієнтовною площею 0,25га, а також лист-звернення №18 від 19.09.2016 до Овруцької райдержадміністрації, в якому наведено доводи про ситуацію зі зменшенням земельної ділянки в зв'язку з неспроможністю сплати орендної плати за земельну ділянку, якою підприємець не користується, не враховано.

Враховуючи те, що в матеріалах справи наявні докази вчинення саме відповідачем передбачених чинним законодавством дій щодо узаконення користування земельною ділянкою, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що відповідач упродовж періоду з 01.01.2014 по 31.07.2016 додержувався правил здійснення господарської діяльності, вживаючи відповідні заходи для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою, тому в діях відповідача відсутні такі основні структурні елементи складу цивільного правопорушення у вигляді завдання збитків - протиправна поведінка та вина відповідача.

При цьому колегія суддів зазначає, що позивач, в особі своїх повноважних органів, маючи дійсний намір укласти новий договір оренди земельної ділянки, мав створити умови та сприяти відповідачу у формуванні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав у тому розмірі, який був необхідний відповідачу, у розробленні проекту землеустрою та іншої документації, повідомити відповідача про необхідність погодження істотних умов договору оренди землі чи направити відповідачу примірник договору для підписання, тощо.

Проте, позивачем по справі не надано суду доказів, які б підтверджували здійснення позивачем відповідних заходів щодо розгляду звернень відповідача та укладення договору оренди земельної ділянки з відповідачем. Дії позивача, перелік яких зазначений у позові та апеляційній скарзі, не спрямовані на укладення договору оренди, мета всіх зазначених дій - отримання суми збитків.

Колегія суддів відхиляє доводи прокурора, викладені у апеляційній скарзі, про те, що відповідач користувалася усією площею земельної ділянки, а саме 0,7174 га, у зв"язку із наступним.

Зі змісту договору оренди землі від 29.12.2008, укладеного між сторонами, а також з кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер :01:006:0066), акту визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 27.06.2008, акту погодження від 01.08.2008 (а.с. 184, 185, 187, т.2), вбачається, що станом на час дії вказаного договору відповідачу в користування було надано земельну ділянку площею 0,7174га. Проте, як під час так і після закінчення дії даного договору оренди землі, відповідач виявив бажання взяти в оренду земельну ділянку, якою фактично користується, про що, зокрема, свідчить лист останнього №8 від 24.12.2013, адресований позивачу.

При розгляді справи судом першої інстанції судом для встановлення дійсного розміру земельної ділянки (на виконання вказівок ВГСУ викладених у постанові від 15.11.2017 у даній справі), якою користується відповідач, запропоновано провести відповідну експертизу, однак позивач і прокурор категорично заперечували проти проведення такої експертизи. При цьому, зазначали, що не мають фінансової можливості оплатити вартість проведення судової експертизи в разі її призначення за ініціативою суду.

Будь-яких інших доказів для доведення розміру земельної ділянки, якою користується позивач, що має значення для розрахунку збитків (оскільки останні стягуються за фактичне користування земельною ділянкою без правоставлюючих документів) ані прокурором, ані позивачем не надано. Лист Овруцького РЕМ від 14.04.2017, з якого вбачається, що з 01.01.2014 по 31.07.2016 відповідачем спожито в загалом 18689 кВт/год електроенергії, не може вважатися належним доказом використання відповідачем земельної ділянки площею 0,7174 га. З акта визначення та погодження меж земельної ділянки в натурі (т. 1 ас. 95) та кадастрового плану земельної ділянки (т. 1 а.с. 93) теж вбачається, що будівлі розміщенні лише на частині земельної ділянки. Доказом використання земельної ділянки в розмірі 0,7174 га не може бути і договір від 29.12.2008, оскільки правовідносини за ним припинилися 29.12.2013.

Враховуючи вищевикладене, а також те що прокурором та позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження площі земельної ділянки, яка перебуває у користуванні відповідача, вимоги прокурора про стягнення з відповідача на користь Овруцької міської ради 62636,13грн збитків, які нанесені внаслідок недоодержання доходів за використання земельної ділянки за адресою вул. Правди, 5 у м.Овруч без правовстановлюючих документів, є безпідставними, тому не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об'єктивного з'ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Позивачами у встановленому законом порядку не доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, колегія суддів вважає посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору. Відтак, скаржник, в порушення вимог ст.ст.74,76,77 ГПК України, не довів тих обставин, на які він посилався як на підставу для задоволення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, вказівки, викладені у постанові Вищого господарського суду України від 15.11.2017 виконано, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Житомирської області від 06.04.18р. на рішення Господарського суду Житомирської області від 13.03.2018 у справі № 906/236/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Житомирської області від 13 березня 2018 року у справі №906/236/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/236/17 повернути Господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "22" травня 2018 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.