ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р.Справа № 922/964/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківблагоустрій", м. Харків
до Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Октава", м. Харків
про стягнення 2142,31 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 довіреність №56 від 23.01.2018р.;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківблагоустрій" (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Октава", в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 1788,86 грн., інфляційні у розмірі 293,45 грн. та 3% річних у розмірі 60,00 грн. посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно договору з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території №1447 від 31.12.2013р., що укладений між позивачем та відповідачем. Також, позивач просить покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 13.04.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/964/18. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на "10" травня 2018 р. о(об) 12:00.

У судовому засіданні 10.05.2018р. розгляд справи було відкладено на 21.05.2018р. о 11:00, про що оголошено протокольну ухвалу, на адресу відповідача у справі було направлено ухвалу про виклик.

Присутній представник позивача у судовому засіданні надав заяву про збільшення позовних вимог, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 2046,62 грн., інфляційні у розмірі 383,78 грн., 3% річних у розмірі 79,00 грн.

Згідно із пунктом 2 частини другої статті 46 ГПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд зазначає, що судом було постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження, та 10.05.2018р. відбулося перше судове засідання, а отже й розпочався розгляд справи по суті, а тому суд вважає за необхідне у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився.

До господарського суду Харківської області повернулась ухвала: про відкриття провадження у справі від 13.04.2018р.; що була направлена відповідачу на адресу його місцезнаходженням відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 61096, АДРЕСА_1, але не була відповідачем отримана та повернута "Укрпоштою" до суду за закінченням терміну зберігання.

Враховуючи вищевикладені обставини суд розглядає справу за відсутності відповідача та за наявними матеріалами.

Одночасно, застосовуючи положення Господарського процесуального кодексу України та Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи, суд зазначає, що частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку, який кореспондується з обовязком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 року Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).

Зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Між КП "Харківблагоустрій" (виконавець за договором та позивач) і ТОВ фірма "ОКТАВА" (замовник) укладений договір з надання послуг по санітарному очищенню прилеглої території № 1447 від 31.12.2013 року (далі по тексту договір).

Відповідно до договору: п. 2.2 замовник зобов'язаний: вчасно проводити оплату виконавцеві по виконанню робіт із санітарного очищення території в розмірах і терміни, передбачені розділом 4, 5 даного договору.

п. 4.1. договору, оплата за договором робиться замовником шляхом часткової передплати грошових коштів (до 100 %) на розрахунковий рахунок виконавця до 5 числа поточного місяця. Остаточний розрахунок за договором робиться до 30 числа поточного місяця.

п. 4.3. договору, послуги вважаються виконаними, якщо до 01 числа місяця, що йде за звітним, виконавцю не надійшла письмова претензія від замовника.

п. 7.1. договору, у разі порушення своїх обов'язків за даним договором, сторони несуть відповідальність, визначену цим договором і чинним в Україні законодавством. Порушенням зобов'язання є його невиконання або неналежне виконання.

п. 8.1. договору, усі суперечки і розбіжності, що можуть виникнути при виконанні даного договору, вирішується шляхом переговорів між сторонами.

п. 8.2. договору, у випадку не врегулювання спорів та розбіжностей шляхом переговорів, вирішення спору проводиться у встановленому законодавством порядку.

п. 9.2. договору, у всіх інших питаннях, що не передбачені даним договором, сторони керуються чинним законодавством України.

п. 10.1. договору, даний договір набирає чинності з "01" січня 2014 року і діє до "01" січня 2015 року.

п. 10.2. договору, даний договір може бути змінений, доповнений, достроково припинений за письмовою згодою Сторін або відповідно до чинного законодавства України.

п. 10.3. договору, якщо одна із сторін за 30 днів до закінчення строку дії договору не повідомить іншу сторону про намір розірвати договір, то даний договір пролонгується на тих же умовах і на той же строк.

02.10.2017 та 05.02.2018 позивачем на адресу відповідача направлялись претензії з вимогою оплатити заборгованості у розмірі 1788,86 грн. Проте відповідач на претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

Але станом на 12.04.2018 за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 1788,86 грн. за період з грудня 2016 року по 31.01.2018р. Також, у зв'язку із простроченням оплати відповідачем позивачем нараховано на суму боргу та заявлено до стягнення інфляційні у розмірі 2963,45 грн., 3% річних у розмірі 60,00 грн.

Вищевказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору про надання послуг, згідно якого та в силу ст. 901 Цивільного кодексу України, одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснюватись свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Отже, оскільки строк договору як складова його змісту визначає період у часі, протягом якого можуть бути здійсненні сторонами права та виконані обов'язки, виконання їх свідчить про припинення зобов'язання за договором.

Відповідно до норм статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи позивач свої зобов'язання виконав та надав відповідачу послуги в період з грудня 2016 року по квітень 2018р. на загальну суму 1788,86 грн., відповідач послуги отримав, але не сплатив, у зв'язку із чим виникла заборгованість перед позивачем у вказаному розмірі.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості за період з грудня 2016р. по квітень 2018 року, яка за розрахунком позивача становить 1788,86 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованими, не спростовані відповідачем та є такими, що підлягають задоволенню.

Окрім того, позивачем у зв'язку із наявністю простроченого боргу нараховано інфляційні у розмірі 293,45 грн., 3% річних у розмірі 60,00 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування інфляційних та 3% річних суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Судовий збір у розмірі 1762,00 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягає стягненню з відповідача з вини якого спір доведено до суду.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України; ст.ст. 11, 509, 525, 525, 530, 610, 623-629 Цивільного кодексу України; ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фірми "Октава" (61096, АДРЕСА_1, ) на користь Комунального підприємства "Харківблагоустрій" (61166, м. Харків, вул. Конторська, 35, , р/р 0125 філія ХОУ Т "Ощадбанк", МФО 351823) суму основного боргу у розмірі 1788,86 грн., інфляційні у розмірі 293,45 грн., 3% річних у розмірі 60,00 грн. та судовий збір у розмірі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 24.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_2