КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа№ 910/23308/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко А.І.

суддів: Михальської Ю.Б.

Отрюха Б.В.

При секретарі Ярмак О.В.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 22 травня 2018 року.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 13.03.2018 (повне рішення складено 22.03.2018)

у справі № 910/23308/17 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А"

про стягнення 7293,12 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" у грудні 2017 року звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" про стягнення 7 293,12 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №910/23308/17 позов задоволено повністю; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 7293,12 та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Борен-А" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, просить оскаржуване рішення скасувати, прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування вимог та доводів апеляційної скарги апелянт звертає увагу апеляційного суду на те, що задовольняючи позовні вимоги місцевий суд безпідставно надав оцінку листу позивача № УСГ-432 АГ від 19.10.2015 як претензії, оскільки вказаний лист не містив вимоги щодо сплати заборгованості, не вказувалось у які строки та яким чином мало бути здійснено погашення заборгованості, а тому в розумінні ст.6 ГПК України такий лист не можливо вважати претензією, з моменту отримання якої відповідач є таким, що порушив зобов'язання.

Предметом заявленого спору є вимоги позивача, як страховика, до страхувальника про відшкодування шкоди в порядку регресу. На думку апелянта відповідач не є страхувальником за полісом №АІ/6640375 від 04.08,2014р, на момент ДТП автомобіль був у лізингу, а на момент звернення до суду - такий було відчужено третій особі за договором-купівлі продажу №3243/2017/346033 від 24.02.2017р., а тому у відповідача відсутній обов'язок щодо повідомлення позивача про настання ДТП, так і щодо відшкодування страхової виплати

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.04.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" у справі №910/23308/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Тищенко А.І., суддів Михальської А.І., Отрюха Б.В.

Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час винесення ухвали до суду не надійшло.

Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №910/23308/17 колегією залишається без розгляду, оскільки, як вбачається з відбитку штемпеля відділу поштового зв'язку на конверті, апеляційну скаргу подано 06.04.2018, тобто у межах строків, визначених частиною першою статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 23.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі №910/23308/17. Розгляд справи призначено на 22.05.2018 на 12:00 год.

22.05.2018 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія " Українська страхова група " надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що саме на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачу страхове відшкодування.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17.09.2013 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" (лізингодавець) та ТОВ "Борен-А" (лізингоодержувач) був укладений договір про фінансовий лізинг № 00008415, згідно з умовами якого лізингодавець зобов'язувався набути у власність і передати у користування лізингоодержувачу на визначений строк за встановлену плату (лізингові платежі) транспортний засіб - VW CaddyGP Kombi 1/6 I TDI, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3, двигун CAY W94008 (об'єкт лізингу).

Факт передання ТОВ "Порше Лізинг Україна" об'єкту лізингу у користування ТОВ "Борен-А" сторонами спору визнається та не заперечується, а суд не має сумнівів щодо достовірності вказаних обставин та добровільності їх визнання, відтак в силу приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України вказані обставини можуть не доводитись перед судом.

Відповідно до п. 11.1 договору про фінансовий лізинг передбачено, що ТОВ "Порше Лізинг Україна" забезпечує та підтримує страхування об'єкта лізингу від страхових випадків, вказаних у п. 11.3, а також обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів протягом усього строку дії контракту.

Відповідно до п. 11.3 договору про фінансовий лізинг страхування, яке зобов'язане забезпечити ТОВ "Порше Лізинг Україна", має покривати, зокрема, такий страховий випадок: пошкодження, заподіяні внаслідок ДТП за участю об'єкта лізингу іншим учасникам дорожнього руху та об'єктам, яким завдано пошкодження у цій пригоді.

На виконання вищенаведених умов договору про фінансовий лізинг 04.08.2014 між ТОВ "Порше Лізинг Україна" та позивачем - ПрАТ "СК "УСГ" був укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується відповідним полісом № АІ/6640375 зі строком дії з 25.09.2014 до 24.09.2015 включно, згідно з умовами якого був застрахований транспортний засіб - Volkswagen CaddyGP Kombi, 2013 року випуску, шасі № НОМЕР_3, державний номерний знак НОМЕР_1.

Як свідчать матеріали справи, 29.10.2014 у м. Києві на перехресті вулиць Нижній Вал та Глибочицька трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3, та автомобіля марки Subaru Forester, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 Внаслідок вказаної ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2014 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

14.09.2015 позивачем на підставі претензії № 1/к від 16.01.2015 від ПрАТ "СК "Арсенал страхування", яке виступало страховиком потерпілої у ДТП особи, був складений страховий акт № ДКЦВ-9429 та визначено, що розмір страхового відшкодування становить 7 293,12 грн.

Слід зазначити, що страхове відшкодування не обов'язково має визначатись з урахуванням оціненої шкоди, оскільки звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15).

На виконання умов договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик - ПрАТ "СК "УСГ" сплатив в порядку суброгації на користь ПрАТ "СК "Арсенал страхування" грошові кошти в розмірі 7 293,12 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 17262 від 16.09.2015.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилався на те, що виплативши страхове відшкодування страховику постраждалої у ДТП особи в порядку суброгації, він набув право вимоги до відповідача, як юридичної особи, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, оскільки такий працівник, як водій та учасник ДТП не повідомив позивача про настання страхової події.

Перевіряючи такі доводи позивача, розглядаючи та вирішуючи даний спір по суті суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Поліс № АІ/6640375 є договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу, а відтак, між сторонами виникли правовідносини, що підпадають під правове регулювання в тому числі, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Таким чином, здійснивши виплату страхового відшкодування, позивач набув права кредитора до особи, відповідальної за завдану шкоду у межах фактичних витрат.

Факт наявності вини ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.10.2014, підтверджується постановою Подільського районного суду м. Києва від 12.11.2014 у справі № 758/13332/14-п та на підставі положень ст. 75 Господарського процесуального кодексу України повторного доведення не потребує.

Слід зазначити, що автомобіль марки Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП перебував у користуванні ТОВ "Борен-А" на підставі договору про фінансовий лізинг № 00008415 від 17.09.2013.

Також матеріалами справи підтверджено, а саме листом ОСОБА_3, що винний у вчиненні ДТП водій транспортного засобу марки Volkswagen Caddy, державний номерний знак НОМЕР_1, - ОСОБА_3 на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТОВ "Борен-А" (займав посаду водія) та здійснював керування автомобілем виконуючи трудові обов'язки. Вказані обставини відповідачем не заперечувались.

Статтею 1172 ЦК України встановлено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду завдану їхнім працівником під час виконання своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з пунктом 2 статті 1187 ЦК України шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пп. 33.1.4. п. 33.1. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Наведений обов'язок встановлено законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Відповідності до п.п. "ґ" п.п. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

При цьому, Законом України від 17.02.2011 № 3045-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування" внесено зміни у статтю 33 Закону № 1961-IV, зокрема розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку із чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в підпункті 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 Закону № 1961-IV. Проте вказані зміни щодо нумерації зазначеного підпункту до підпункту "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів статті 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що в разі, якщо страхувальник або водій забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не повідомив у встановлені строки страховика про настання такої події, внаслідок чого в останнього виникли необґрунтовані виплати, то після виплати страхового відшкодування страховик має підстави для регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 30.03.2016 у справі № 6-186цс16, Висновки Верховного Суду України, викладені в постановах, прийнятих за результатами розгляду справ із підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, за I півріччя 2016 року).

У випадку неналежного повідомлення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу, з вини якого трапилась ДТП, страховик має право на подання регресного позову до вказаних осіб у відповідності до підп. "ґ" підп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Отже, право страховика подати регресний позов до страхувальника регламентовано положеннями Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" і пов'язується саме із встановленим фактом неповідомлення (несвоєчасного повідомлення) страхувальником про настання ДТП у встановлені таким Законом строки.

Приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України на кожну із сторін покладений обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, такими засобами, як письмові, речові електронні докази.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України).

Крім того, докази, надані стороною спору на підтвердження своїх вимог або заперечень, повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, встановленим ст.ст. 76-79 ГПК України.

Відповідачем належними та допустимими доказами, в розумінні вищенаведених норм Господарського процесуального кодексу України, не доведено факту повідомлення позивача як страховика за полісом № АІ/6640375 про настання дорожньо-транспортної пригоди у строк, передбачений Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Доказів існування поважних причин відсутності можливості виконати обов'язок щодо повідомлення страховика про настання страхового випадку вчасно відповідачем також не надано.

Суд зазначає, що з огляду на наведені приписи чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, ним відхиляються доводи відповідача наведені у відзиві на позовну заяву.

Крім того, щодо посилань відповідача на інший поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/0623819 від 12.09.2014, страховиком за яким є ТДВ "СК "Альфа-Гарант", суд зазначає, що за вказаним полісом був застрахований автомобіль з іншим номером шасі - № НОМЕР_4, у той час як об'єктом договору фінансового лізингу був автомобіль з шасі № НОМЕР_3.

Поряд з цим, суд зазначає, що згідно з приписами чинного законодавства права кредитора переходять до особи, яка здійснила страхове відшкодування, і в даному випадку такою особою є позивач, доказів виплати страхового відшкодування страховиком відповідача - ТДВ "СК "Альфа-Гарант" суду не надано. До того ж відповідач всупереч вимогам ст. 74 Господарського процесуального кодексу України не надав суду доказів повідомлення ТДВ "СК "Альфа-Гарант" про настання страхового випадку.

За таких обставин, в силу положень ст. 1172 Цивільного кодексу України та ст. 38 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", суд вважає обґрунтованими заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача сплаченого позивачем страхового відшкодування в розмірі 7 293,12 грн.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 7 293,12 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

Варто зауважити, що підставою для звернення із позовом саме до відповідача стала наявність трудових відносин між відповідачам та винуватцем у ДТП, а також виконання винуватцем під час ДТП трудових обов'язків.

Відповідно до ст. 33,1.4. Закону України „Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники дорожньо-транспортної пригоди зобов'язані вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочій днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим законом, МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не спростовують викладених в рішенні обґрунтованих висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування рішення господарського суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія приходить до висновку про те, що відповідачем не було подано належних та переконливих доказів в заперечення заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення, викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду міста Києва обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 267, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Борен-А" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/23308/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 у справі № 910/23308/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/23308/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя А.І. Тищенко

Судді Ю.Б. Михальська

Б.В. Отрюх