КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. Справа№ 910/17287/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Михальської Ю.Б.

Станіка С.Р.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.;

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 14.05.2018;

за апеляційними скаргами Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії та Міністерства внутрішніх справ України

на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 (дата підписання повного тексту рішення - 29.11.2017)

у справі № 910/17287/17 (суддя - Пінчук В.І.)

за позовом Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС"

до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії

за участю третіх осіб без заявлення самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Міністерство внутрішніх справ України (третя особа 1) Державна установа "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області" (третя особа 2)

про зобов'язання задовольнити вимоги на суму 1 343 629,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильська АЕС" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії (надалі - відповідач) задовольнити вимоги державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" з погашення заборгованості за договором від 02.11.1995 № 772 та додатковою угодою № 5 від 27.02.2012 на загальну суму 1343629,06 грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що у зв'язку з тим, що будівництво реабілітаційного центру здійснювалось протягом тривалого часу, останнім, у відповідності до п.2.6. договору №772 від 02.11.1995, було ініційовано дострокове припинення договору з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, що були передані в якості пайової участі у будівництві реабілітаційного центру.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 позов задоволено. Зобов'язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії задовольнити вимоги Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" з погашення заборгованості за договором від 02.11.1995 № 772 та додатковою угодою № 5 від 27.02.2012 на загальну суму - 1343629,06 грн. Стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії на користь Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" 20154,44 грн - судового збору.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно досліджено всі обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, позивачем було пропущено строк для звернення до відповідача із заявою про визнання його кредиторських вимог, окрім цьому, судом першої інстанції не було замінено відповідача на його правонаступника - Державну установу "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області". А тому просив рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/17287/17.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, Міністерство внутрішніх справ України звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 та прийняти нове - про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з'ясував всі обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, так позивачем на надано, а судом першої інстанції не досліджено додаткові угоди № 1-4 до договору. Окрім цього судом першої інстанції, за доводами апелянта, не було встановлено факту наявності заборгованості перед позивачем за договором № 772 від 02.11.1995, оскільки не було досліджено оригінали документів. Також апелянт зазначив, що позивач, не звернувшись із заявою про визнання його кредиторських вимог у двомісячний строк, мав право звернутись до суду із позовом у місячний строк (в порядку ч. 5 ст. 112 ЦК України), однак позивачем було пропущено зазначений строк. А тому просив апеляційну скаргу у даній справі задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з прийняттям нового про відмову в позові.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 31.01.2018 було відновлено строк та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/17287/17.

Ухвалами суду від 26.02.2018 було залучено Міністерство внутрішніх справ України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача (третя особа 1). Ухвалою суду від 28.03.2018 було об'єднано в одне апеляційне провадження апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії з апеляційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України, продовжено строк розгляду апеляційних скарг та відкладено розгляд апеляційних скарг на 23.04.2018; залучено Державну установу «Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області» в якості третьої особи.

18.04.2018 від Міністерства внутрішніх справ України надійшла заява про прийняття письмового доказу, а саме: копія проміжного ліквідаційного балансу з додатком № 3 «Реєстр кредиторської заборгованості». Суд апеляційної інстанції не приймає такий ліквідаційний баланс, оскільки його було затверджено вже на стадії апеляційного перегляду та не існувало на момент ухвалення рішення судом першої інстанції.

19.04.2018 від відповідача надійшла заява в порядку ст. 267 ЦК України, в якій сторона зазначила про пропуск позивачем місячного строку на подання заяви про визнання вимог кредитора.

20.04.2018 через канцелярію суду від Міністерства внутрішніх справ України надійшли пояснення щодо предмету спору у справі, в яких сторона зазначила, що оскільки ліквідація відповідача не передбачає правонаступництва, позивач мав звернутись до відповідача із заявою про визнання кредиторських вимог у порядку с. 4 ст. 105 ЦК України у строки, встановлені ч. 4 ст. 112 ЦК України.

Ухвалою від 27.04.2018 було призначено до розгляду за участю повноважних представників учасників апеляційного провадження апеляційні скарги у даній справі на 14.05.2018.

Представники апелянтів в судовому засіданні 14.05.5018 свої апеляційні скарги підтримали, просили їх задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового - про відмову в позові повністю.

В судовому засіданні 14.05.2018 представник позивача проти задоволення апеляційних скарг у даній справі заперечив, просив залишити їх без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників присутніх учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 02.11.1995 між Державним спеціалізованим підприємством "Чорнобильська АЕС" та головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Київській області був укладений договір № 772 пайової участі в будівництві реабілітаційного центру (надалі - договір), в якому була передбачена пайова участь відповідача в будівництві реабілітаційного комплексу за адресою: м. Київ, вул. Вишгородська, 85, з подальшим придбанням власності в частині внесених коштів.

Пунктом 2.6 вказаного договору передбачено, що у разі нездійснення будівництва або якщо будівництво буде здійснюватись тривалий час (довше 5 років) позивач має право відмовитись від пайової участі у будівництві та вимагати повернення коштів.

27.02.2012 між сторонами була укладена додаткова угода № 5 до договору №772 від 02.11.1995.

Згідно вказаної угоди відповідач визнав свою заборгованість перед позивачем у розмірі 1645684,70 грн.

Пунктом 3 додаткової угоди №5 від 27.02.2012 передбачено, що відповідач погашення своєї заборгованості перед позивачем буде здійснювати шляхом реабілітаційного (стаціонарного) лікування працівників останнього та пенсіонерів (колишніх працівників ДСП ЧАЕС) в об'ємі та на умовах, встановлених договором №772 від 02.11.1995.

Згідно пункту 2.11. договору №772 від 02.11.1995 в редакції додаткової угоди №5 від 27.02.2012, лікарня з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області та ДСП ЧАЕС до 7 числа місяця, наступного за кварталом, в якому надавались послуги, підписують акт виконаних робіт (наданих послуг) із зазначенням вартості наданих послуг, суми, на яку зменшилась заборгованість та залишку боргу.

Пунктом 7 додаткової угоди №5 від 27.02.2012 передбачено, що вона набирає чинності з моменту підписання її сторонами та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з підписаними між позивачем та відповідачем актами виконаних робіт (наданих послуг) №№ 1-15 за період з березня 2012 року по листопад 2015 року відповідачем були надані послуги на загальну суму 302055,06 грн.

Таким чином, судом першої інстанції було правомірно зазначено, що залишок заборгованості відповідача перед позивачем становить 1 343 629,06 грн.

У подальшому, постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", яка набрала чинності 24.09.2015, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, як юридична особа публічного права ліквідоване.

Листом від 09.02.2016 № 507/35-05/2-122 позивач звернувся до Головного Управління Національної поліції в Київській області з проханням погасити зазначену заборгованість, вважаючи останнього правонаступником відповідача.

Листом від 05.10.2016 №384/03/14-411 позивач також звернувся до Державної установи "Територіальне медичне об'єднання МВС України по Київській області". У відповідь був отриманий лист від 13.10.2016 № 33/30-273 з пропозицією звернутись для вирішення питання про погашення заборгованості до Головного Управління Національної поліції в Київській області.

Листом від 09.11.2016 №1603/109/05/26-2016 Головне Управління Національної поліції в Київській області повідомило, що не є правонаступником відповідача, та запропонувало звернутись з даним питанням до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2017 позивач звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області із заявою про визнання кредиторських вимог №481/39/13-65, а саме:

- включити державне спеціалізоване підприємство " Чорнобильська АЕС " до реєстру кредиторів Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області з метою повернення грошових коштів, згідно договору №772 від 02.11.1995 та додаткової угоди №5 від 27.02.2012 на загальну суму 1 343 629,06 грн.

- перерахувати державному спеціалізованому підприємству " Чорнобильська АЕС " 1343629,06 грн за наступними реквізитами: поточний рахунок 2 в АТ "Райффайзен Банк Аваль", м. Київ, МФО 380805, ;

- письмово повідомити ДСП " Чорнобильська АЕС " про прийняте рішення.

Вказана заява була залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Так, листом від 23.06.2017 № 2138/01110200 - 2017 позивач звернувся до Міністра внутрішніх справ України з проханням повідомити про створення ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області, її адресу та голову, встановлені строки проведення ліквідації або можливе визначення правонаступника за зобов'язаннями відповідача.

Листом від 10.07.2017 № 12/3-4159 Міністерство внутрішніх справ України повідомило про те, що у разі ліквідації правонаступництво законодавством не передбачено.

27.06.2017 позивач повторно звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України Київській області, із заявою про визнання кредиторських вимог №2168/17.

У відповідь від ліквідаційної комісії ГУ МВС України Київській області надійшов лист від 15.08.2017 № 115 в якому повідомлялось, що строк для пред'явлення вимог кредиторів до ГУ МВС України Київській області сплинув.

Розглядаючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" про зобов'язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі ліквідаційної комісії задовольнити вимоги державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" з погашення заборгованості за договором від 02.11.1995 № 772 та додатковою угодою № 5 від 27.02.2012 на загальну суму 1343629,06 грн - є обґрунтованими, а тому задовольнив їх в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до ч. 4 ст. 105 ЦК України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Як зазначалось раніше, постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", яка набрала чинності 24.09.2015, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, як юридична особа публічного права ліквідоване.

Стосовно доводів Міністерства внутрішніх справ України відносно того, що судом першої інстанції не досліджувались додаткові угоди до договору, існування яких взагалі апелянтом ставить під сумнів, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

В апеляційній скарзі Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області (на аркуші 2) відповідач, як сторона додаткових угод та актів приймання-передачі наданих послуг, зазначив наступне: «Згідно укладеної додаткової угоди від 27.02.2012 № 5 до Договору від 02.11.1995 № 772 було домовлено, що погашення заборгованості перед ДСП Головне управління буде здійснювати шляхом реабілітаційного (стаціонарного) лікування працівників ДСП ЧАЕС та пенсіонерів (колишніх працівників ДСП ЧАЕС) в об'ємі та на умовах, встановлених договором. Згідно з підписаними між Позивачем та Відповідачем актами виконаних робіт (наданих послуг) за період з березня 2012 по листопад 2015 року було надано послуг на загальну суму 302 055,66 грн. Залишок заборгованості ГУМВС України у Київській області перед ДСП ЧАЕС до Договору складає на теперішній час 1343629,06 грн, однак по незалежним від нас обставин ми не змогли повністю виконати вимоги додаткової угоди по тій причині, що 02.07.2015 був прийнятий Закон України «Про національну поліцію», який набрав чинності з 7.11.2015».

Таким чином, відповідачем, як стороною додаткових угод та боржником, було визнано факт наявність не лише додаткових угод № 1-5 до договору № 772, а й наявність непогашеного боргу у розмірі 1343629,06 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

А тому доводи апелянта (третьої особи 1) про наявність у нього сумнівів щодо існування додаткових угод № 1-5 до договору № 772 та взагалі наявності боргу у розмірі 1343629,06 грн, без належних доказів обґрунтованості таких сумнівів (в розумінні ст.ст. 76-79) та з урахуванням визнання таких обставин самим відповідачем - не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для скасування рішення місцевого господарського суду через їх необґрунтованості. Як і не приймаються доводи третьої особи 1 про перевищення повноважень відповідачем при підписанні актів приймання-передачі, оскільки жодних доказів такого перевищення ані до суду першої, ані до суду апеляційної інстанції надано не було.

Щодо доводів апелянтів про пропуск позивачем двомісячного строку на заявлення кредиторських вимог, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, в наказі від 30.10.2015 № 1316 було встановлено двомісячний строк з дати публікації оголошення про ліквідацію територіального органу для заяви кредиторами претензій до нього, які подаються в письмовій формі з наданням документів, що їх підтверджують. Тоді як з 05.11.2015 в ЄДР було оприлюднено інформацію про перебування відповідача в стані припинення.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідачем повідомлення про ліквідацію відповідача кредитору надіслано не було, фактично жодних дій щодо виявлення кредиторів ліквідаційною комісією відповідача здійснено не було.

Разом з цим, інформація про ліквідацію відповідача була оприлюднена 05.11.2015, тоді як 10.11.2015 між позивачем та відповідачем було підписано останній акт № 15 за додатковою угодою від 27.02.2012 № 5 до договору пайової участі у будівництві реабілітаційного центру № 722 від 02.11.95.

Таким чином, перебуваючи вже в стані припинення, відповідач підписав акт № 15 жодним чином не повідомив позивача (кредитора) про ліквідацію боржника. Суд апеляційної інстанції приймає, як обґрунтовані, доводи позивача щодо такої поведінки відповідача.

У цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (заява N 29979/04) було зазначено, що на державні органи покладено обов'язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 112 ЦК України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред'явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.

Таким чином, законодавець передбачив право кредитора звернутись до особи, що ліквідується із заявою про визнання кредиторських вимог, однак з урахуванням додержання положення ч. 5 ст. 112 ЦК України: «Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.».

Відповідно до ч. 8 ст. 111 ЦК України ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду. Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

В цій частині суд апеляційної інстанції також зазначає, що якщо кредитор не скористався наданим законом правом оскаржити повну або часткову відмову ліквідаційної комісії у визнанні його претензій або якщо такий позов був залишений судом без задоволення, - вимоги кредитора вважаються погашеними.

Натомість з матеріалів справи вбачається, що позивач дізнався про ліквідацію відповідача ще 09.02.2016 (коли звернувся до Головного Управління Національної поліції в Київській області № 507/35-05/2-122 з проханням погасити зазначену заборгованість, вважаючи останнього правонаступником відповідача). Окрім цього, суд апеляційної інстанції суд апеляційної інстанції зазначає, що більше ніж протягом півтора року позивачем вчинялись дії з метою отримання погашення заборгованості. Разом з цим, позивачем не було зазначено жодних обєктивних причин, що перешкоджали йому своєчасно (в місячний строк) звернутись до суду про оскарження відмови відповідача у визнанні його кредиторських вимог.

Так, 09.02.2017, позивач звернувся із заявою про визнання кредиторських вимог №481/39/13-65, до ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області. Вказана заява була залишена без відповіді.

Тоді як, 27.06.2017 позивач повторно звернувся до ліквідаційної комісії ГУ МВС України Київській області, із заявою про визнання кредиторських вимог №2168/17.

У відповідь на яку від ліквідаційної комісії ГУ МВС України Київській області надійшов лист від 15.08.2017 № 115, в якому повідомлялось, що строк для пред'явлення вимог кредиторів до ГУ МВС України Київській області сплинув. З відмітки вхідного штемпеля позивача вбачається, що вказаний лист був отриманий останнім 23.08.2017 (а.с. 48).

Проте, позивач мав звернутись із позовом до суду про оскарження відмови у визнанні його вимог у місячний строк, тобто до 23.09.2017. Однак звернувся з відповідним позовом лише 02.10.2017 (як вбачається з відтиску штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті, а.с. 83).

Отже, позивачем було пропущено встановлену законодавцем імперативну норму щодо присічного строку для звернення до суду з відповідним позовом. При цьому наслідком незвернення позивача у зазначений строк - є визнання таких кредиторських вимог погашеними. Вказана обставина не була спростована, зокрема, позивачем при розгляді справи в суді апеляційної інстанції (у тому числі на судовому засіданні 14.05.2018, на якому здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу).

А тому саме пропуск місячного строку для звернення до суду в розумінні ч. 5 ст. 112 ЦК України є підставою для відмови в позові, а не пропуск двомісячного строку (з моменту початку ліквідації відповідача), як зазначає відповідач у своїй апеляційній скаргзі. Таким чином, суд апеляційної інстанції в цій частині приймає доводи третьої особи 1, викладені в апеляційній скарзі як підставу для відмови в задоволенні позову.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що зазначений в ч. 5 ст. 112 ЦК України присічний строк не є строком позовної давності в розумінні ст. 256 ЦК України, однак, з урахуванням його пропуску позивачем (даного присічного строку) суд апеляційної інстанції відмовляє в задоволенні позовних вимог, частково приймаючи доводи відповідача, викладені у заяві від 19.04.2018.

Стосовно доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, щодо необхідності залучення належного відповідача - Державної установи "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області". суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як зазначалось раніше, постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", яка набрала чинності 24.09.2015, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, як юридична особа публічного права ліквідоване. При цьому згідно з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 05.11.2015 № 1363 Лікарню з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області було перейменовано у Державну установу "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області".

Водночас, суд апеляційної інстанції наголошує, що стороною додаткової угоди № 5 від 27.02.2012 було саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області як юридична особа публічного права.

Відповідно до п. 4.4. вказаної додаткової угоди пункт 2.7. договору №772 від 02.11.1995 було викладено в наступній редакції: «Реабілітаційне (стаціонарне) лікування працівників ЧАЕС і пенсіонерів із числа колишніх працівників здійснюється в рахунок погашення боргу «Забудовника» перед ДСП "Чорнобильська АЕС" на базі Лікарні з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області…».

Таким чином, стороною договору, і боржником перед позивачем виступає саме Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, а не Лікарня з поліклінікою ГУ МВС України в Київській області, яку було перейменовано у Державну установу "Територіальне медичне об'єднання Міністерства внутрішніх справ України по Київській області". Оскільки третя особа 2 є лише виконавцем таких послуг, а не боржником за основним боргом, а тому й не може бути відповідачем у даній справі.

Таким чином доводи апелянтів і цій частині не приймаються судом апеляційної інстанції як підстава для відмови в позові.

Щодо доводів відповідача з посиланням на ст. 60 Господарського кодексу України, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі посилання є безпідставними, оскільки станом на 05.11.2015 така стаття була виключена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення процедури державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців за заявницьким принципом», який набрав законної сили 07.07.2014.

Отже, з урахуванням факту пропуску позивачем строку на звернення до суду для оскарження відмови у визнані кредиторських вимог, який суд першої інстанції не врахував, та, відповідно, не застосував норму матеріального права (ч. 5 ст. 112 ЦК України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування рішення місцевого господарського суду повністю на підставі ч. 2 ст. 277 ГПК України з прийняттям нового рішення - про відмову в позові.

Отже, апеляційна скарга відповідача задовольняється з урахуванням повноважень, передбачених ч. 4 ст. 269 ГПК України (та його заяви), а апеляційна скарга третьої особи 1 - ч. 1 ст. 269 ГПК УКраїни.

З урахуванням задоволення апеляційних скарг, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покладаються на позивача в порядку ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 2 ч. 1 ст. 275, ч. 2 ст. 277, ст. 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії та Міністерства внутрішніх справ України на рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/17287/17 - задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.11.2017 у справі № 910/17287/17 - скасувати з прийняттям нового - про відмову в задоволенні позову повністю.

3. Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" (07100, Київська обл., місто Славутич, ВУЛИЦЯ 77-Ї ГВАРДІЙСЬКОЇ ДИВІЗІЇ, будинок 7/1, ідентифікаційний код 14310862) на користь Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області в особі Ліквідаційної комісії та Міністерства внутрішніх справ України (01025, м.Київ, ВУЛИЦЯ ВОЛОДИМИРСЬКА, будинок 15, ідентифікаційний код 08592218) 22 169 (двадцять дві тисячі сто шістдесят девять) грн 88 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

4. Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильська АЕС" (07100, Київська обл., місто Славутич, ВУЛИЦЯ 77-Ї ГВАРДІЙСЬКОЇ ДИВІЗІЇ, будинок 7/1, ідентифікаційний код 14310862) на користь Міністерства внутрішніх справ України (01024, м.Київ, ВУЛИЦЯ БОГОМОЛЬЦЯ, будинок 10, ідентифікаційний код 00032684) 22 169 (двадцять дві тисячі сто шістдесят девять) грн 88 коп судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Видачу наказів доручити місцевому господарському суду.

6. Матеріали справи № 910/17287/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, встановленому ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 18.05.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді Ю.Б. Михальська

С.Р. Станік