РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2018Справа № 910/23540/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР»

про заміну товару

Господарський суд міста Києва у складі

судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання

Тарасюк І.М.

Представники сторін:

від позивача: Оснач О.П. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «АБРА» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» про зобов'язання останнього замінити товар неналежної якості, а саме: ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T) на аналогічний товар неналежної якості, а саме товар, який має наступні характеристики: процесор Intel Core i7-500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з поставки товару, який був позивачем замовлений на сайті відповідача в мережі Інтернет. Зокрема, позивачем вказано на наявність підстав для застосування наслідків поставки неякісного товару, що передбачені ст.678 Цивільного кодексу України.

Ухвалою від 02.01.2018р. відкрито провадження по справі №910/23540/17. Розгляд справи, з урахуванням клопотання позивача, постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

29.01.2017р. відповідачем було подано відповідачем відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог було надано заперечення, а саме Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» наголошено на відсутності підстав для застосування у даному випадку правових наслідків поставки неякісного товару чи товару більш низької якості, оскільки фактично позивачу було передано товару, який відповідав вимогам щодо якості.

Ухвалою від 19.02.2018р. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 19.03.2018р.

19.03.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 20.04.2018р.

20.04.2018р. до господарського суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА» про уточнення позовних вимог, в якій позивач просив: зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «АІР» замінити товар, а саме: ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T) з процесором і5-7200U/BGA, оперативною пам'яттю 8GB, об'ємом SSD 256 ГБ на ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T): процесор Intel Core i7-500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» на користь позивача грошові кошти в розмірі 1066,10 грн., з яких інфляційні збитки в сумі 354,96 грн., пеня в розмірі 577,42 грн., 3% за користування грошовими коштами в сумі 133,72 грн.

20.04.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 07.05.2018р.

Ухвалою від 24.04.2018р. прийнято заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА» про уточнення позовних вимог в частині зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» замінити товар неналежної якості, а саме: ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T) з процесором і5-7200U/BGA, оперативною пам'яттю 8GB, об'ємом SSD 256 ГБ на ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T): процесор Intel Core i7-500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ; відмовлено в прийняті заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА» про уточнення позовних вимог в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» грошових коштів в розмірі 1066,10 грн., з яких інфляційні збитки в сумі 354,96 грн., пеня в розмірі 577,42 грн., 3% за користування грошовими коштами в сумі 133,72 грн.

У судовому засіданні 07.05.2018р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 21.05.2018р.

У судовому засіданні 21.05.2018р. представником позивача було в повному обсязі підтримано позовні вимоги.

Представник відповідача у судове засідання 21.05.2018р. не з'явився, проте, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Наразі, за висновками суду, неявка представника відповідача не перешкоджає розгляду справи по суті у судовому засіданні 21.05.2018р.

В судовому засіданні 21.05.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується первісний та зустрічний позови, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було здійснено замовлення у Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» ноутбука ASUS UX530UX-FY035T (90NBOED2-M00470). За поясненнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, замовлення було здійснено через мережу Інтернет.

На оплату вказаного замовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» було виставлено рахунок-фактуру №АР-460652 від 23.08.2017р. на суму 30 499 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжне доручення №3855 від 23.08.2017р. на суму 30 499 грн.

У листі №21 від 28.08.2017р. позивач просив відповідача у зв'язку зі зміною вартості замовленого товару повернути частину грошових коштів, які було перераховано на підставі платіжного доручення №3855 від 23.08.2017р.

На вимогу вказаного вище звернення Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» було повернуто позивачу частину грошових коштів, а саме 919 грн. згідно платіжного доручення №566 від 29.08.2017р.

За поясненнями позивача, які відповідачем було підтверджено у відзиві, на виконання замовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АБРА» у власність ноутбук ASUS UX530UX-FY035T (90NBOED2-M00470), про що складено видаткову накладну №26988 від 29.08.2017р.

Як зазначено позивачем, 30.08.2017р. при встановленні програмного забезпечення було встановлено невідповідності дійсних технічних характеристик отриманого від відповідача ноутбука та замовленого на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР», зокрема замість процесора Intel Core i7-7500U встановлено процесор Intel Core i7-7200U/BGA, замість оперативної пам'яті 16 GВ - 8 GВ, замість об'єму SSD 512 Гб - 256 Гб.

При цьому, як вбачається зі скріншоту сторінки магазину у мережі Інтернет, на якій було здійснено замовлення, ноутбук ASUS UX530UX-FY035T мав такі технічні характеристики: процесор Intel Core i7-7500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ.

16.09.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було скеровано на адресу відповідача претензію від 08.09.2017р., в якій повідомлено про невідповідність переданого товару характеристикам того, який у дійсності було замовлено та оплачено, й висунуто вимогу про заміну ноутбука чи повернення грошових коштів.

Одночасно, як свідчать представлені відповідачем до матеріалів справи документи 01.09.2017р., представниками Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» було проведено огляд переданого позивачу товару та встановлено його незадовільний стан й наявність ознак експлуатації, як то подряпини, бруд, активоване програмне забезпечення, про що складено акт №1505 від 01.09.2017р., в якому міститься позначка про відмову покупця від підписання.

Наразі, за твердженнями позивача, з огляду на передання продавцем товару, який не відповідає характеристикам, що було визначено на сайті магазину у мережі Інтернет, у якому було здійснено замовлення, у відповідача виник обов'язок замінити товар, а саме: ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T) з процесором і5-7200U/BGA, оперативною пам'яттю 8GB, об'ємом SSD 256 ГБ на ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T): процесор Intel Core i7-500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Одночасно, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідачем наголошено на тому, що фактично позивачу було передано товар, який відповідав вимогам щодо якості на підтвердження чого було представлено декларацію про відповідність №1669-9 та сертифікат відповідності №1О094.003784-16 від 06.04.2016р.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

Крім того, виходячи із змісту ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст.20 Господарського кодексу України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Тобто, відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України обов'язок доведення факту порушення або оспорювання прав і охоронюваних законом інтересів покладено саме на позивача.

У рішенні №18-рп/2004 від 01.12.2004р. Конституційного суду України (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч.1 ста.4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права» як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Щодо порушеного права господарський суд зазначає, що таким слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

Отже, при зверненні до суду з позовом про заміну товару, позивачем повинно бути доведено обставини виникнення між сторонами правовідносин з купівлі-продажу товару, неналежне виконання відповідачем свого обов'язку з поставки товару, обумовленого правочином та виникнення обов'язку із заміни предмету купівлі-продажу.

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору чи юридичних фактів.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем, права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції визначено Законом України «Про електронну комерцію».

Пунктами 7, 8, 14 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; інтернет-магазин - засіб для представлення або реалізації товару, роботи чи послуги шляхом вчинення електронного правочину; реалізація товару дистанційним способом - укладення електронного договору на підставі ознайомлення покупця з описом товару, наданим продавцем у порядку, визначеному цим Законом, шляхом забезпечення доступу до каталогів, проспектів, буклетів, фотографій тощо з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, телевізійним, поштовим, радіозв'язком або в інший спосіб, що виключає можливість безпосереднього ознайомлення покупця з товаром або із зразками товару під час укладення такого договору.

За приписами ч.1 ст.10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.ч.1, 3, 4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 7 вказаної статті унормовано, що електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Вирішення спорів між учасниками відносин у сфері електронної комерції здійснюється в порядку, визначеному законодавством (ст.18 Закону України «Про електронну комерцію»).

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України).

Як було встановлено вище, 23.08.2017р. Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було здійснено замовлення у Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» ноутбука ASUS UX530UX-FY035T (90NBOED2-M00470). За поясненнями позивача, які з боку відповідача підтверджені, замовлення було здійснено через мережу Інтернет.

На оплату вказаного замовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» було виставлено рахунок-фактуру №АР-460652 від 23.08.2017р. на суму 30 499 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було здійснено оплату виставленого відповідачем рахунку, на підтвердження чого представлено до матеріалів справи платіжне доручення №3855 від 23.08.2017р. на суму 30 499 грн.

За поясненнями сторін, на виконання замовлення Товариством з обмеженою відповідальністю «АІР» було передано Товариству з обмеженою відповідальністю «АБРА» у власність ноутбук ASUS UX530UX-FY035T (90NBOED2-M00470), про що складено видаткову накладну №26988 від 29.08.2017р.

Отже, за висновками суду, між сторонами виникли правовідносини з купівлі-продажу товару шляхом укладання електронного договору у відповідності до вимог Закону України «Про електронну комерцію».

Як вказувалось вище, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

За приписами ч.1 ст.662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Статтею 671 Цивільного кодексу України визначено, що якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов'язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами.

Як було встановлено судом вище, 30.08.2017р. при встановленні програмного забезпечення позивачем було встановлено невідповідності дійсних технічних характеристик отриманого від відповідача ноутбука та замовленого на сайті Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР», зокрема, замість процесора Intel Core i7-7500U встановлено процесор Intel Core i7-7200U/BGA, замість оперативної пам'яті 16 GВ - 8 GВ, замість об'єму SSD 512 Гб - 256 Гб.

При цьому, як вбачається зі скріншоту сторінки магазину у мережі Інтернет, на якій було здійснено замовлення, ноутбук ASUS UX530UX-FY035T мав такі технічні характеристики: процесор Intel Core i7-7500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ.

Отже, виходячи з вищенаведеного полягає, що фактично між сторонами виник спір щодо співвідношення технічних характеристик (асортимент товару) переданого продавцем покупцю товару.

Правові наслідки порушення умов договору купівлі-продажу щодо асортименту товару визначено ст.672 Цивільного кодексу України.

Зокрема, ч.1 вказаної статті визначено, що якщо продавець передав товар в асортименті, що не відповідає умовам договору купівлі-продажу, покупець має право відмовитися від його прийняття та оплати, а якщо він вже оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми.

Судом було встановлено, що Товариством з обмеженою відповідальністю «АБРА» було оплачено товар у відповідності до виставленого відповідачем рахунку-фактури, а отже, у даному випадку у покупця виникає право вимагати повернення сплаченої грошової суми, проте, ніяким чином не заміни товару.

Одночасно, суд зазначає, що посилання відповідача на те, що на сторінці інтернет-магазину міститься попередження про те, що характеристика та комплектація товару можуть змінюватись без повідомлення, не нівелюють обов'язку продавця поставити товар у відповідності до замовлення покупця та не спростовує правових наслідків порушення вимог договору купівлі-продажу щодо асортименту товару, які визначено ст.672 Цивільного кодексу України.

До того ж, доводи позивача, які було викладено у позовній заяві стосовно якості переданого відповідачем товару, залишені судом без розгляду, з огляду на зміст заяви про уточнення позовних вимог та підстав позову підтримані представником Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА» під час розгляду спору у судових засіданнях.

При цьому, надаючи оцінку доводам учасників судового процесу судом враховано, що згідно ч.4 ст.11 Господарського процесуального України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Положення означеної статті повністю узгоджуються з приписами ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Згідно ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того,

вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від

27 вересня 2001 року).

З огляду на наведене всі інші клопотання та заяви, доводи та міркування учасників судового процесу відповідно залишені судом без задоволення і не прийняті до уваги як необґрунтовані, безпідставні та такі, що не спростовують висновків суду стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог.

За таких обставин, враховуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку щодо відмови в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «АБРА» до Товариства з обмеженою відповідальністю «АІР» про зобов'язання замінити товар, а саме: ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T) з процесором і5-7200U/BGA, оперативною пам'яттю 8GB, об'ємом SSD 256 ГБ на ноутбук ASUS UX530UX (UX530UX-FY035T): процесор Intel Core i7-500U, оперативна пам'ять 16 GB, об'єм SSD 512 ГБ.

Згідно приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.2018р.

Суддя Спичак О.М.