ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р.Справа № 922/3642/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", м. Київ
до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, м. Харків
про стягнення 3567849,36 грн
за участю представників:

позивача - Дем'янець Я.В., довіреність № 02-36/2698 від 20.11.2017 року;

відповідача - ОСОБА_3, ордер №000064 від 12.12.2017 року,

ФО-П ОСОБА_1, (особисто, паспорт НОМЕР_1),

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (відповідач) про стягнення процентів, нарахованих за період з 16.08.2014 року по 15.08.2017 року, в розмірі 139378,48 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 16.08.2017 року (25,598280), складає 3567849,36 грн.

Позовні вимоги вмотивовані неналежним виконанням відповідачем грошових зобов'язань за генеральним договором про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-135 від 13.10.2008 року.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 09.02.2018 року було призначено справу № 922/3642/17 до розгляду за правилами загального позовного провадження на 28.02.2018 року о 11:00 годині.

У підготовчому засіданні оголошувались перерви з 28.02.2018 року до 13.03.2018 року, з 13.03.2018 року до 28.03.2018 року та з 28.03.2018 року до 04.04.2018 року.

28.03.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 8220), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував та зазначив, що після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію, а позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором. Крім того, відповідач вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

03.04.2018 року позивач надав відповідь на відзив відповідача (вх.№ 8847), в якій зазначив, що наявність рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14.02.2011 року у справі №311/10, за яким стягнуто з Відповідача заборгованість за Генеральним договором про надання кредитних послуг №805/6/18/8-135 від 13.10.2008 року і яке до теперішнього дня не виконано відповідачем, не свідчить про виконання зобов'язань за кредитним договором перед позивачем, не припиняє правовідносин кредитора та позичальника як сторін кредитного договору, не припиняє нарахування процентів за користування кредитом та не звільняє відповідача від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки його зобов'язання за кредитним договором залишаються невиконаними належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 598 та ч. 1 ст. 599 ЦК України.

04.04.2018 року відповідач надав заперечення на відповідь на відзив (вх.№8915), в яких зазначив, що ПАТ "Укрсоцбанк" скористалося правом, наданим йому п. 3.2.7 Додаткової Угоди та направило ФО-П ОСОБА_1 повідомлення про дострокове виконанню ним зобов'язань за Договором та таким чином розірвало кредитні правовідносини. Крім того, відповідач вважає помилковими твердження позивача про неможливість врахування при винесенні рішення у справі №922/3642/17 правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі № 564/2199/15-ц.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2018 року продовжено строк проведення підготовчого провадження до 09.05.2018 року, підготовче засідання відкладено на 03.05.2018 року на 11:30 год.

02.05.2018 року позивач надав пояснення (вх.№ 11290), в яких зазначив, що посилання відповідача на той факт, що умови спірного договору передбачають припинення кредитного зобов'язання з моменту отримання позичальником вимоги кредитора про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором є хибними.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 03.05.2018 року витребувано у Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" копії письмових повідомлень за період з 2008 року по теперішній час, що направлялись ФО-П ОСОБА_1, щодо порушення останнім своїх зобов'язань за Генеральним договором про надання кредитних послуг № 805/6/18/8-135 від 13.10.2008 року та вимогами про дострокове погашення заборгованості. Підготовче засідання відкладено на 08.05.2018 року на 12:50 год.

07.05.2018 року позивач надав витребувані судом документи (вх.№ 12277), які було досліджено судом та приєднано до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 08.05.2018 року закінчено підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 21.05.2018 року на 11:30 год.

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2018 року підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні 21.05.2018 року підтримали доводи зазначені у відзиві та доповнення до нього, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Враховуючи те, що норми статті 2 Господарського процесуального кодексу України встановлюють принципи диспозитивності та рівності усіх учасників судового процесу перед законом та судом, беручи до уваги приписи статті 129 Конституції України, які визначають одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що господарським судом в межах наданих ним повноважень створені належні умови для надання сторонами доказів, та вважає за можливе розгляд справи за наявними у справі матеріалами і документами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

13 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (позивач, Кредитор, Банк), фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, Позичальник) та фізичною особою ОСОБА_1 укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг №805/6/18/8-135 (далі - Генеральний договір; том 1 а.с. 9-15), відповідно до якого, було встановлено загальний ліміт кредитування в сумі 1200000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 24 % річних в гривні, 16 % річних в доларах США, Євро та російських рублях та з кінцевим терміном погашення заборгованості 12.10.2018 року.

Згідно з пунктами 3 та 5 Генерального договору, надання кредитних послуг здійснюється шляхом укладання Додаткових угод до цього Договору, які визначають конкретні умови кредитування, а саме валюту, суму, мету, строк, форму надання грошових коштів, розмір процентної ставки, спосіб погашення заборгованості.

13 жовтня 2008 року між Публічним акціонерним товариством "Укрсоцбанк" (позивач, Кредитор, Банк) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (відповідач, Позичальник) укладено додаткову угоду №1 до Генерального договору (1 том, а.с. 16-19), згідно якої Банком надано ФО-П ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 297574,83 доларів США зі сплатою 16% річних, з графіком погашення щомісячно рівними частинами та з кінцевим строком погашення 12.10.2018 року.

Надання, кредитних коштів Позичальнику підтверджується заявою на перерахування кредитних коштів №2 від 13.10.2008 року (том 1 а.с. 21).

Отже, відповідно до умов укладеного Генерального договору, Банк виконав свої зобов'язання у повному обсязі та надав Позичальнику кредитні кошти в розмірі 297574,83 доларів США.

Починаючи з листопада 2008 року відповідач почав порушувати умови Генерального договору (п.п. 3.3.5., 3.3.9.), своєчасно не сплачував суми заборгованості за кредитом та відсотки у розмірах, передбачених Генеральним договором.

Загальна сума повернутих Позичальником коштів склала 10825,62 доларів США, отже загальний розмір заборгованості за кредитом становив 286749,21 доларів США.

У зв'язку з порушенням Позичальником зобов'язань щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, Банк неодноразово звертався до Позичальника з вимогами про погашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.2.7. Додаткової Угоди № 1 до Генерального договору, Кредитор має право у випадку, передбаченому п. 2.10.3. цього Договору, у разі порушення Позичальником зобов'язань, зазначених пп. 3.2.2., 3.3.2.-3.3.16. цього Договору, за письмовим повідомленням Кредитора до Позичальника, в односторонньому порядку розірвати цей Договір, що має наслідком дострокове, протягом 30 календарних днів від дня отримання Позичальником відповідної письмової вимоги Кредитора, виконання Позичальником всіх своїх зобов'язань за Договором, а саме: повернення Кредиту, сплату процентів, комісій, а також сплату можливої неустойки (пені, штрафу) та відшкодування збитків, завданих простроченням виконанням.

25.01.2010 року позивач звернувся до відповідача з листом-претензією №11.4.1-01/96-347 (том 2 а.с. 21), в якому вимагав негайно погасити всю заборгованість за кредитом, відсотки за користування кредитом та нараховані штрафні санкції.

В пункті 6.2. Генерального договору та додаткової угоди № 1 до нього, сторони домовились, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, спір розглядається Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків.

Враховуючи те, що відповідачем так и не була погашена заборгованість за кредитом, позивач був змушений звернутись до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом про стягнення з відповідача всієї заборгованості за кредитом в сумі 286749,21 доларів США та 203098,53 доларів США заборгованості за процентами та штрафних санкцій.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.03.2014 року у справі №1195/13 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 286749,21 доларів США заборгованості за кредитом та 203098,53 доларів США заборгованості за процентами та штрафних санкцій.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

Позивач зазначає, що станом на час розгляду даної справи, відповідач продовжує порушувати умови Генерального договору, а також не виконує зазначене рішення третейського суду, з виконання якого триває виконавче провадження.

З моменту отримання зазначеного рішення третейського суду Банком, відповідно до умов Генерального договору, за період з 16.08.2014 року по 15.08.2017 року нараховано відсотки на існуючу заборгованість за кредитом (додатковою угодою № 1) в розмірі 139378,48 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ, станом на 16.08.2017 року (25,598280), складає 3567849,36 грн.

01.09.2017 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення боргу за нарахованими відсотками за період з 16.08.2014 року по 15.08.2017 року.

Проте, відповідач ніяким чином на вказану претензію не відреагував, заборгованість за відсотками не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться (ст. 193 Господарського кодексу України).

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вже було зазначено, відповідно до умов Генерального договору та додаткової угоди № 1 до нього, кінцевим строком погашення кредиту було 12.10.2018 року.

В свою чергу, позивач, керуючись ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 3.2.7. Додаткової Угоди № 1 до Генерального договору, звернувся до відповідача з вимогою (лист-претензія №11.4.1-01/96-347 від 25.01.2010 року) про погашення всієї заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом та нарахованих штрафних санкцій.

Отже, після направлення відповідачу письмового повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості кредитний договір припинив свою дію та позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за кредитним договором, оскільки, нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки поза строком дії кредитного договору не передбачено.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка викладена в постанові від 27.01.2016 року у справі № 6-771цс15, та правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 14.02.2018 року у справі №564/2199/15-ц.

Відповідно до ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України, враховуються іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 13.03.2014 року у справі №1195/13 позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача 286749,21 доларів США заборгованості за кредитом та 203098,53 доларів США заборгованості за процентами та штрафних санкцій.

З моменту ухвалення вказаного рішення, яким вирішено спір сторін щодо боргових зобов'язань відповідача, правовідносини сторін перейшли в іншу площину, площину виконання судового рішення. Ці правовідносини врегульовані спеціальним законом Законом України "Про виконавче провадження".

Таким чином, після стягнення в судовому порядку з відповідача всієї заборгованості за кредитом позивач втратив можливість нарахування та стягнення з відповідача відсотків за договором позики та має право лише на отримання інфляційного нарахування на суму боргу, виражене в національній валюті та на три проценти річних від простроченої суми боргу, згідно положень ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності.

Щодо посилань позивача на правові позиції Верховного Суду України, суд зазначає, що правові висновки ВСУ, викладені в постанові від 21.09.2016 року у справі №6-1252цс16, не можуть враховуватися судом при розгляді справи №922/3642/17, оскільки зазначені справи містять різні обставини.

Так, у справі № 6-1252цс16 Верховний Суд України зазначив: "Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору, можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє кредитодавця права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Оскільки судове рішення від 30 березня 2011 року про стягнення кредитної заборгованості з боржника останній виконав 17 жовтня 2013 року, то відповідно до вимог зазначених норм матеріального права та пунктів 3.5, 9.1 кредитного договору кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання вказаного судового рішення".

Верховний Суд України, роблячи висновок у справі № 6-1252цс16 про наявність підстав для стягнення процентів за користування кредитними коштами, послався на умови кредитного договору (п.3.5, 9.1), за якими кредитодавець має право на стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені до остаточного виконання судового рішення.

В даному випадку Генеральний договір та додаткова угода № 1 до нього положень про право ПАТ "Укрсоцбанк" на стягнення процентів за користування кредитними коштами до дня повернення кредиту не містить.

Пунктом 2.6. Генерального договору встановлено, що нарахування процентів за користування Кредитом (траншами кредиту), здійснюється Кредитором у валюті наданого Кредиту за методом "факт/360", де "факт - це фактична кількість днів у періоді, за який здійснюється нарахування процентів, а "360" - умовна кількість днів у році з наступною періодичність: 2.6.1. при погашенні кредиту ануїтентними платежами - двічі на місяць (за винятком місяців, в яких надається та повністю погашається кредит): в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня попереднього місяця по день, що передує останньому робочому дню поточного місяця та в день, на який припадає сплата ануїтентного платежу в рахунок погашення кредиту та процентів, згідно з графіком погашення, передбаченим відповідною Додатковою Угодою.

На теперішній час, направивши відповідачу письмове повідомлення з вимогою про дострокове погашення всієї заборгованості та звернувшись до третейського суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 (в т.ч. як ФО-П) заборгованості, ПАТ "Укрсоцбанк" змінив строк виконання кредитного договору та припинив взаємовідносини сторін. Сума заборгованості за кредитом та відсотками вже стягнута позивачем іншим судовим рішенням.

З урахуванням викладеного, правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 21.09.2016 року не підлягає застосуванню в даному випадку, оскільки фактичні обставини зазначених справ не є тотожними.

Аналогічно не підлягає застосуванню в даному випадку правова позиція ВСУ, викладена 21.09.2016 року у справі №6-2739цс15, на яку також посилається позивач, оскільки підставою для таких висновків суду безпосередньо слугував зміст кредитного договору, який містить положення про зобов'язання боржника сплачувати винагороду банку у випадку невиконання зобов'язань за договором.

Правова позиція, викладена у Висновках Верховного Суду У країни, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України, за 1 півріччя 2017 року від 01.08.2017 року, повністю підтверджує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 14.02.2018 року у справі № 564/2199/15-ц, що після прийняття рішення про стягнення суми боргу, кредитор може заявити до відшкодування суми, що передбачені ст. 625 ЦК України - індекс інфляції та 3% річних.

За таких підстав, вимоги позивача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, є такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги наведене суд приходить до висновку, що позовні вимоги Банку є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення (постанова Верховного Суду від 13.03.2018 року у справі №911/1555/17).

Враховуючи відмову у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості, підстави для застосування позовної давності відсутні.

Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується ст. 129 ГПК України та покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

На підставі ст. ст. 6, 526, 530, 549-552, 610, 611, ч. 1 ст. 625, ст.ст. 628, 633, ч. 1 ст. 634, 629, ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1050, ч.ч. 1, 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, керуючись статтями 73-74, 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 24.05.2018 року.

Суддя О.В. Смірнова