ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.05.2018р. Справа № 914/703/18

За позовом: Комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області, місто Дрогобич

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал, місто Трускавець

про стягнення 649 357, 86 грн

Суддя Манюк П.Т.

За участю секретаря Чорної І.Б.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1 - представник;

від відповідача: не зявився.

Розглядається справа за позовом комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області до товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал про стягнення 649 357, 86 грн.

Ухвалою суду від 23.04.2018 було порушено провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 21.05.2018.

Представник позивача в судове засідання 21.05.2018 зявився, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання 21.05.2018 не зявився, однак, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника. У клопотанні також зазначено, що відповідач позов визнає у повному обсязі. Вказане клопотання підписано від імені відповідача генеральним директором ТОВ «Трускавецький водоканал» ОСОБА_2, повноваження керівника товариства підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи наведене, судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення у справі.

Позиція позивача.

Комунальне підприємство Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (надалі позивач, водоканал, виконавець) звернулося в господарський суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал (надалі відповідач, споживач) про стягнення 649 357, 86 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 21.02.2013 між сторонами у справі було укладено договір № 1306 про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення із Протоколом розбіжностей (надалі договір від 21.02.2013).

Крім цього, 01.01.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення (з врахуванням протоколу розбіжностей) та ряд додатків до нього (обліковий код споживача № 1306) (надалі - договір від 01.01.2016). Вказаний договір набрав чинності після розгляду Господарським судом Львівської області позову КП «Дрогобичводоканал» про зобовязання ТОВ «Трускавецький водоканал» до укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення з врахуванням пунктів, викладених в протоколі розбіжностей в редакції позивача, яким позов було задоволено частково.

Відповідно до умов договору від 01.01.2016 виробник зобовязався надати споживачу послуги з централізованого водопостачання і водовідведення, а споживач зобовязався проводити відбір води та скидати стічні води у каналізаційні мережі виробника у межах обсягів та на умовах, передбачених договором, а також своєчасно оплачувати спожиті послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором (пункт 1.1).

Як зазначає позивач, до набрання чинності договором від 01.01.2016, діяв договір від 21.02.2013. За розрахунковий період 25 липня 2016 року - 25 серпня 2016 року був складений єдиний акт про водоспоживання та водовідведення від 25.08.2016, яким зафіксовано у відповідача покази водоміра станом на 25.08.2016, зазначено показник станом на початок розрахункового періоду, тобто на 25.07.2016, та кількість спожитої води і скинутих стоків загалом за серпень 2016 року.

Належне виконання умов як договору від 21.02.2013 так і договору від 01.01.2016 з боку позивача підтверджується підписаним та скріпленим печатками сторін актом від 25.08.2016 № ОУ-0006429 здачі - прийняття робіт (надання послуг), згідно якого позивач надав відповідачу послуги з централізованого водопостачання і водовідведення за період з 25.07.2016 по 25.08.2016 на загальну суму 1 544 015, 90 грн. Як зазначено в акті, послуги надано в повному обсязі, сторони претензій одна до одної не мають.

Позивач для оплати наданих відповідачу послуг з централізованого водопостачання і водовідведення надіслав йому рахунок-фактуру №1306 від 25.08.2016 р. за період з 25.07.2016 р. по 25.08.2016.

Виходячи з умов договорів, останнім днем оплати за надані послуги в зазначений період є 30.08.2016.

Відповідачем було здійснено лише часткову оплату наданих послуг, внаслідок чого у нього виникла заборгованість в розмірі 500 000, 00 грн, що підтверджується долученим до матеріалів справи актом звіряння розрахунків станом на 04.05.2017 за період серпень 2016 р. - березень 2017 р., який підписано повноважними представниками та завірено відтисками печаток сторін договору. Заборгованість відповідача підтверджується також і актами звіряння розрахунків станом на 06.11.2017, а також станом на 01.03.2018, які підписані повноважними представниками та завірені відтисками печаток сторін договору

Крім стягнення основного боргу у розмірі 500 000, 00 грн, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 125 650, 00 грн та три проценти річних від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 23 707, 86 грн.

Позиція відповідача.

У клопотанні від 07.05.2018 № 395 відповідач визнав позов у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю виходячи із таких мотивів.

Відповідно до ч. 4 ст.191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 ЦК України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 ЦК України). Згідно зі ст. 174 ГК України, однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

Як встановлено судом, 21.02.2013 між сторонами у справі було укладено договір № 1306 про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення із протоколом розбіжностей.

Відповідно до п. 1.1. договору від 21.02.2013, виконавець зобовязувався надавати споживачеві послуги з водопостачання та водовідведення, а останній взяв на себе зобовязання проводити відбір у обсязі передбаченому договором та своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах передбачених договором.

01.01.2016 між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення (з врахуванням протоколу розбіжностей) та ряд додатків до нього (обліковий код споживача № 1306).

Вказаний договір набрав чинності після розгляду Господарським судом Львівської області справи № 914/129/16 за позовом КП «Дрогобичводоканал» до ТОВ «Трускавецький водоканал» про зобовязання до вчинення дій, а саме: зобовязання ТОВ «Трускавецький водоканал» до укладення договору про надання послуг з централізованого водопостачання і водовідведення з врахуванням пунктів, викладених в протоколі розбіжностей в редакції позивача, яким позов було задоволено частково.

Суд зауважує, що позивач помилково датою набрання чинності договору від 01.01.2016 вказує 08.08.2016, оскільки відповідно до норм ГПК Україна в редакції чинній на момент прийняття рішення від 08.08.2016 у господарській справі № 914/129/16, датою набрання рішенням законної сили є десятиденний термін з моменту його оголошення місцевим судом, а в разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення. Як встановлено судом, повне рішення у справі № 914/129/16 складено 15.08.2016, а отже, рішення набрало законної сили 26.08.2016.

Таким чином, зобовязання відповідача перед позивачем за договором від 21.03.2013 існували до 26.08.2016.

Як вбачається із матеріалів справи, за розрахунковий період 25 липня 2016 року - 25 серпня 2016 року було складено двосторонній акт про водоспоживання та водовідведення від 25.08.2016, яким зафіксовано покази водоміра відповідача станом на 25.08.2016, зазначено показник станом на початок розрахункового періоду, тобто на 25.07.2016, та кількість спожитої води і скинутих стоків загалом за серпень 2016 року.

Пунктом 4.1. договору від 21.02.2013 сторони погодили, що розрахунковим періодом слід вважати період з 25 числа попереднього місяця по 25 число поточного місяця.

Споживач зобов'язується проводити оплату за воду та стоки шляхом планового перерахування коштів платіжним дорученням в такі терміни: 10 числа 100 відсотків вартості спожитої води та скинутих стоків за період з 26 числа попереднього місяця по 10 число поточного місяця включно; 30 числа 100 відсотків вартості спожитої води та скинутих стоків за період з 11 числа поточного місяця по 25 число поточного місяця включно.

Споживач отримує рахунок у виконавця у день надання ним письмового звіту про фактичне водоспоживання та водовідведення. Остаточна оплата рахунку виконавця за розрахунковий період проводиться протягом трьох календарних днів з дня отримання рахунку, але не пізніше 30 числа поточного місяця. За несвоєчасне проведення остаточної оплати рахунку споживачеві нараховується пеня за кожен день прострочення оплати в розмірі однієї облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня (п. 4.4. договору від 21.02.2013).

Позивач для оплати спожитих відповідачем послуг з централізованого водопостачання і водовідведення надіслав йому рахунок-фактуру від 25.08.2016 №1306 за період з 25.07.2016 по 25.08.2016.

Сторонами не заперечується, що відповідачем було здійснено лише часткову оплату наданих послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 500 000, 00 гри, що підтверджується долученим до матеріалів справи актами звіряння розрахунків, що підписані повноважними представниками та завірено відтисками печаток сторін договору.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи наведене, оскільки відповідач взятих на себе договірних зобов'язань з оплати послуг за договором від 21.02.2013 за розрахунковий період 25.07.2016 - 25.08.2016 належним чином не виконав, в нього утворилась заборгованість в розмірі 500 000, 00 грн, яка матеріалами справи та поданими позивачем до суду доказами підтверджена і відповідачем не спростована.

Крім суми основного боргу позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 125 650, 00 грн та три проценти річних від простроченої суми за кожен день прострочення в розмірі 23 707, 86 грн.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши проведений позивачем розрахунок інфляційних та трьох процентів річних, суд вважає що вказані нарахування проведені відповідно до чинного законодавства.

Пунктами 1, 3 частини 1 статті 129 Конституції України одними з основних засад судочинства визначені рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно із ст. 2 ГПК України, принципами господарського судочинства, є зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, розумність строків розгляду справи. За умовами ч. 3 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.

З огляду на вищевикладене, господарським судом були створені належні умови для надання сторонами доказів в обґрунтування своєї правової позиції.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб, а здійснені позивачем розрахунки є правильними. Таким чином, позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Оскільки спір виник через неправомірні дії відповідача, судовий збір покладається на відповідача повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 13, 74, 76, 77, 78, 86, 129, 236-241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю Трускавецький водоканал (82200, Львівська область, м. Трускавець, вул. І. Франка, 59, ) на користь комунального підприємства Дрогобичводоканал Дрогобицької міської ради Львівської області (82100, Львівська область, м. Дрогобич, вул. Федьковича, 11, ) суму в розмірі 659 098, 23 грн з яких:

- 500 000, 00 грн основного боргу;

- 125 650, 00 грн інфляційних втрат;

- 23 707, 86 грн - 3 % річних;

- 9 740, 37 грн судового збору.

3. Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтею 241 ГПК України, та може бути оскаржено до Львівського апеляційного господарського суду в порядку та строки, визначені статтями 256, 257 ГПК України.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст рішення складено 24.05.2018.

Суддя Манюк П.Т.