КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Справа№ 910/20321/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Калатай Н.Ф.

суддів: Пашкіної С.А.

Андрієнка В.В.

при секретарі Рибчич А. В.

За участю представників:

від позивача: не з'явились

від відповідача: не з'явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017, повний текст якого складений 14.12.2017,

у справі № 910/20321/17 (суддя Підченко Ю.О.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль»

до Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича

про визнання грошових вимог кредитора, включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та визнання за кредитором права

ВСТАНОВИВ:

Позов заявлено про:

- визнання грошових вимог позивача до боржника - Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на загальну суму 15 369 548,58 грн. такими, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна боржника (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), що виникли за договором №11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International, укладеним між сторонами 01.02.2011 в новій редакції, в процедурі ліквідації ПАТ «Діамантбанк»;

- включення грошових вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» на загальну суму 15 369 548,58 грн. такими, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна боржника (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);

- визнання за позивачем права на списання грошових коштів на загальну суму 15 369 548,58 грн. з рахунку Гарантійного грошового покриття ПАТ «Діамантбанк» №1602041 у AT «Райффайзен Банк Аваль», в рахунок повного погашення позачергових грошових вимог банку в сумі 15 369 548,58 грн. за зобов'язаннями ПАТ «Діамантбанк», згідно договору №11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International від 01.02.2011 в процедурі ліквідації ПАТ «Діамантбанк» (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що відповідачем було включено кредиторські вимоги позивача, що виникли за спірним договором, не в повній сумі, а також не включено кредиторські вимоги позивача, що виникли за вказаним договором, до реєстру акцептованих вимог кредиторів як такі, що підлягають позачерговому задоволенню, забезпечені заставою майна боржника, а також не надано погодження на проведення позивачем списання грошових коштів у сумі заборгованості відповідача, що виникла за договором, з рахунку гарантійного грошового покриття ПАТ «ДіамантБанк» №1602041, відкритого у позивача.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.12.2017, повний текст якого складений 14.12.2017, у справі № 910/20321/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на тому, що:

- в силу ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», у разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються па погашення вимог заставодержателя в розмірі, не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням, разом із нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна, а решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим законом;

- як вбачається з наявного в матеріалах справи листа відповідача №2033/25.1/3л від 13.11.2017, адресованого позивачеві, відповідач повідомляє, що станом на 13.11.2017 триває формування ліквідаційної маси ПАТ «ДіамантБанк», після завершення якої у відповідача виникне право на звернення з клопотанням до Фонду щодо позачергового задоволення вимог позивача за рахунок заставного майна, а саме, грошових коштів, розміщених на рахунку гарантійного покриття;

- отже, відповідач діяв відповідно до вимог та згідно повноважень, визначених ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», здійснивши акцептування вимог позивача в сумі 15 362 981,94 грн., не порушивши при цьому право позивача на задоволення їх як таких, що забезпечені заставою майна боржника згідно ч. 3 ст. 52 вказаного Закону;

- як вбачається з умов договору № 11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International, укладеного між сторонами 01 лютого 2011 року в новій редакції, та умов Договору застави, за позивачем закріплено право на договірне списання грошових коштів з рахунку гарантійного покриття в рахунок погашення заборгованості за Договором. Доказів оспорювання відповідачем зазначеного права позивача суду не надано;

- з приводу не включення відповідачем до реєстру акцептованих вимог кредиторів вимог позивача на суму 6 566, 65 грн. суд першої інстанції зазначив про те, що відповідні заяви про додаткові грошові вимоги кредитора до боржника від 04.09.2017, 18.09.2017, 29.09.2017 та 05.10.2017 на адресу відповідача позивачем направлено після закінчення 30-ти денного строку для звернення з грошовими вимогами, а отже, невключення їх відповідачем до реєстру акцептованих вимог кредиторів, з урахуванням приписів ч. 5 ст. 45 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», є обґрунтованим;

- позивач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт не включення його грошових вимог або їх включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «ДіамантБанк» з порушенням положень ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а отже, позивачем не доведено факту порушення його прав.

Не погоджуючись з рішенням, 11.01.2018 ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 46, 49 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», дійшов безпідставного висновку про те, що додаткові грошові вимоги позивача в сумі 6 566,65 грн. вважаються погашеними, і що в порушення ст.ст. 76, 86 ГПК України судом першої інстанції не надано повної та всебічної оцінки стосовно періоду виникнення даних додаткових грошових вимог позивача.

При цьому, апелянт посилається на те, що вказані кошти є частиною того боргу, який виник за договором, укладеним до початку проведення процедури ліквідації відповідача; що вимога, заявлена в іноземній валюті, включається до реєстру вимог у національній валюті в сумі, визначеної за офіційним курсом, установленим НБУ на дату прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; що на дату прийняття рішення НБУ про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію відповідача сума договірної заборгованості відповідача перед позивачем в гривнах та в доларах і євро в еквіваленті в національну валюту становила 15 369 548,58 грн., тому відповідачем неправомірно акцептовано вимоги позивача, що виникли за договором, лише на суму 15 362 981,94 грн. і додатковому акцептуванню підлягають вимоги банку на суму 168,58 доларів та 74,97 євро, що в еквіваленті в національну валюту на дату прийняття рішення про початок ліквідації відповідача становить 6 566,65 грн.

Також апелянт вважає позицію суду першої інстанції про передчасність вимог позивача стосовно порядку задоволення грошових вимог з огляду на тривалість формування ліквідаційної маси відповідача з урахуванням листа-відповіді відповідача № 2033/25.1/3л від 13.11.2017 такою, що суперечить ст.ст. 49, 50, 52 ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб», Розділу VIII «Заходи щодо задоволених акцептованих вимог кредиторів» Порядку складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням ВД ФГВФО від 21.08.2017 № 3711, та листу ФГВФО «Щодо задоволення вимог заставодержателів за рахунок майна (активів) банків, які є предметом застави» від 17.11.2016 №27-44428/16, оскільки задоволення позачергових вимог кредитора, яким є позивач, відбувається саме після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів та не знаходиться в причинному зв'язку з результатами інвентаризації та формування ліквідаційної маси відповідача

При цьому, апелянт зазначив, що судом першої інстанції, в порушення вимог ст.ст. 73-74, 76, 86 ГПК України та положень ст.ст. 48-50, 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не забезпечено всебічну та повну оцінку всіх обставин по справі та проігноровано доводи позивача та положення вказаного Закону, що належним доказом на підтвердження включення грошових вимог позивача, що підлягають першочерговому задоволенню, є саме Реєстр (перелік) акцептованих вимог кредиторів відповідача, затверджений рішенням ВД ФГВФО від 11.09.2017 № 4077, та зауважив на тому, що норми ст. 51 «Продаж майна банку, що ліквідується» ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» та пунктів 13-14 Розділу VIII «Порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням ВД ФГВФО від 21.08.2017 № 3711, не підлягають застосуванню в спірному випадку, оскільки результати інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси впливають на подальший продаж майна (активів) банку, що є предметом застави, в той час як предмет застави за грошовими вимогами позивача, якими є грошові кошти, не буде реалізовуватись.

Ухвалою від 11.01.2018 відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 25.01.2018.

Станом на 29.01.2018 до Київського апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу від відповідача та жодних клопотань від учасників справи не надходило, з огляду на що ухвалою суду від 29.01.2018 справу призначено до розгляду на 12.02.2018.

Після винесення ухвали від 29.01.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (направлений на адресу суду 25.01.2018 - примітка суду), в якому відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін з посиланням на те, що:

- грошові вимоги позивача на суму 6 566, 65 грн. були заявлені позивачем після закінчення встановленого ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» 30-ти денного строку для звернення з грошовими вимогами, а відтак, такі вимоги вважаються погашеними;

- позивачем не доведено, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку відповідача, адже вимоги на суму 15 362 981,94 грн. є акцептованими та визнані такими, що підлягають позачерговому задоволенню за рахунок предмета застави (додаток № 6 до відзиву на позовну заяву).

В судове засідання 12.02.2018 позивач та відповідач представників не направили, про причини неявки суду не повідомили, з огляду на що, ухвалою від 12.02.2018 розгляд справи відкладено до 05.03.2018.

05.03.2018 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшли додаткові пояснення на апеляційну скаргу, до яких додані додаткові докази, а саме засвідчені копії:

- заяви позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» № 140/8144 від 18.01.2018;

- листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адресу позивача № 43-3273/18 від 13.02.2018;

- листа ПАТ «Банк Золоті ворота» на адресу позивача № 793 від 30.06.2016;

- рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2016.

Щодо вказаних додаткових доказів, доданих на стадії апеляційного провадження, колегія суддів зазначає таке.

Враховуючи, що апелянт додав ці документальні докази під час апеляційного перегляду, на дату прийняття оспореного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав. При цьому, окремо слід зауважити на тому, що частина з вказаних доказів, з огляду на дати їх виготовлення, станом на дату винесення оспорюваного рішення не існувала.

Частина 1 ст. 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).

Частинами 3, 4 п. 9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування розділу XII Господарського процесуального кодексу України» від 17.05.2011 № 7 встановлено, що у вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з'ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об'єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття. До згаданих підстав належить, зокрема, необґрунтоване відхилення судом першої інстанції клопотань сторін про витребування господарським судом доказів у порядку статті 38 ГПК. У такому разі суд апеляційної інстанції за відповідним клопотанням сторони самостійно витребує необхідні додаткові докази.

Заявник жодних обґрунтувань неможливості подання доданих до додаткових пояснень на апеляційну скаргу доказів до суду першої інстанції не наводить, що виключає можливість суду встановити, що ненадання до суду першої інстанції додаткових доказів зумовлено причинами, які об'єктивно не залежали від заявника.

Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження, за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному учаснику справи більш сприятливі, аніж іншому умови в розгляді конкретної справи.

За таких обставин, додані апелянтом до додаткових пояснень на апеляційну скаргу додаткові докази, а саме засвідчені копії: заяви позивача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» № 140/8144 від 18.01.2018, листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на адресу позивача № 43-3273/18 від 13.02.2018, листа ПАТ «Банк Золоті ворота» на адресу позивача № 793 від 30.06.2016 та рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.06.2016, при апеляційному перегляді справи як додаткові докази колегією суддів не приймаються.

Також колегія суддів зазначає про таке.

У поданих позивачем 05.03.2018 додаткових поясненнях він фактично доповнює апеляційну скаргу новими підставами для скасування оспорюваного рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження (ст. 256 ГПК України), тобто, протягом 20 днів з дати підписання повного тексту рішення, а саме до 03.01.2018 включно.

Водночас згідно з ч. 1 ст. 113 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку (ч. 1); заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ч. 2).

З огляду на вказані обставини, підстави для скасування рішення суду першої інстанції, які викладені апелянтом у поданих апеляційному суду 05.03.2018 додаткових поясненнях на апеляційну скаргу, колегією суддів не розглядаються.

Ухвалою від 05.03.2018 провадження у справі № 910/20321/17 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ПАТ «Діамантбанк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніна Олександра Олексійовича про визнання грошових вимог кредитора, включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів та визнання за кредитором права зупинено до перегляду Великою Палатою Верховного суду справи № 910/8132/17 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії.

З відомостей, які містяться в Єдиному держаному реєстрі судових рішень, слідує, що постановою Великої Палати Верховного суду від 18.04.2018, повний текст якої складений 23.04.2018, у справі № 910/8132/17 касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Кадирова В. В. та касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 08.08.2017 й постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 - без змін (вказану постанову оприлюднено 03.05.2018).

За таких обставин, ухвалою суді від 07.05.2018 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17, розгляд справи призначено на 21.05.2018.

Розпорядженням № 09.1-08/1272/18 від 18.05.2018, у зв`язку перебуванням судді Сітайло Л.Г., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/20321/17.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2018 справа № 910/20321/17 передана на розгляд колегії суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Андрієнко В.В., Пашкіна С.А.

Ухвалою від 21.05.2018 колегією суддів у складі: Калатай Н.Ф. (головуючий), судді Андрієнко В.В., Пашкіна С.А. апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17 прийнято до свого провадження.

Позивач та відповідач представників в судове засідання 21.05.2018 не направили, про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов'язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та відповідача за наявними матеріалами апеляційного провадження.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, з урахуванням правил ст. ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила таке.

02.10.2006 позивач та відповідач уклали договір № 11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International (а.с.25-29 т.1), який 01.02.2011 викладено сторонами в новій редакції (а.с.40-58 т.1) (далі Договір).

У п. 2.1 Договору сторони погодили, що позивач бере на себе зобов'язання з надання відповідачу послуг, спрямованих на підтримку діяльності відповідача у якості асоційованого члена Міжнародної платіжної системи Visa International (далі - МПС), в порядку та на умовах, визначених у Договорі та з урахуванням положень, викладених позивачем, а відповідач, в свою чергу, зобов'язується прийняти послуги позивача та оплатити їх в порядку та на умовах, встановлених Договором.

З метою належного виконання умов Договору позивач відкрив відповідачу мультивалютний рахунок №16007366, за яким проводяться розрахунки з Міжнародною платіжною системою та іншими банками за здійсненими трансакціями відповідача та в інших випадках, передбачених у Договорі.

Для забезпечення виконання зобов'язань відповідачем перед позивачем за Договором, позивач як заставодержатель та відповідач як заставодавець 02.06.2006 уклали договір застави майнових прав № 11/59-2-2/109-1 (а.с. 31-33 т. 1), який укладенням 01.02.2011 Договору в новій редакції визначили як додаток № 4 до Договору (а.с. 54-55 т. 1) (далі Договір застави).

У п. 1.2 Договору застави сторони погодили, що в забезпечення виконання зобов'язань відповідач передає в заставу майнові права, що належать йому за Договором відносно Гарантійного грошового покриття, розміщеного на рахунку Гарантійного грошового покриття, відкритому у позивача.

Відповідно до п.п. 2.2. та 2.3. Договору застави позивач набуває право стягнення заборгованості за рахунок предмета застави у випадках порушення відповідачем своїх грошових зобов'язань відповідно до умов цього договору та/або Договору. При припиненні (реорганізації, ліквідації) відповідача, позивач набуває право стягнення на предмет застави незалежно від настання строку виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

Відповідно до п. 4.1. Договору застави, за рахунок заставлених майнових прав позивач має право задовольнити у повному обсязі свої вимоги, які виникають у разі прострочення виконання або невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань відповідно до умов Договору, враховуючи проценти та відшкодування збитків шляхом договірного списання грошових коштів з рахунку Гарантійного грошового покриття відповідача № 1602041 в AT «Райффайзен Банк Аваль», відкритого згідно умов Договору (далі Рахунок Гарантійного грошового покриття № 1602041).

Відповідно до п. 4.2. Договору застави, позивач набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет застави у випадках, передбачених умовами Договору та цього договору. Сторони погоджуються, що укладення (підписання) додаткових документів для підтвердження стягнення на предмет застави та його реалізації, крім цього договору не потрібно.

Пунктом 4.3. Договору застави передбачено, що позивач в будь-якому випадку на власний розсуд обирає прийнятний для себе спосіб звернення стягнення на предмет застави, передбачений чинним законодавством.

Постановою Правління Національного банку України від 24.04.2017 № 264-рш/БТ «Про віднесення ПАТ «Діамантбанк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Діамантбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

На підставі вказаної Постанови виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення № 1684 від 24.04.2017 «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким з 24.04.2017 розпочато процедуру виведення ПАТ «Діамантбанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації стоком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені статтями 37-39 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Старцевій Тетяні Володимирівні строком на один місяць з 17 год. 00 хв. 24.04.2017 до 23.05.2017 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2075 від 23.05.2017 продовжено строк тимчасової адміністрації ПАТ «Діамантбанк» з 24.05.2017 до 23.06.2017 включно та продовжено на вказаний строк повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» Старцевої Тетяни Володимирівни

Відповідно до постанови Правління НБУ від 22.06.2017 № 394-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 23.06.2017 прийняте рішення № 2663 від «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк» з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно, призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Діамантбанк», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, крім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Тімоніну Олександру Олексійовичу строком на два роки з 24.06.2017 до 23.06.2019 включно.

Вказана інформація міститься на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (http://www.fg.gov.ua), сторонами не заперечується та в розумінні статті 75 ГПК України є загальновідомою і не потребує доказування.

З матеріалів справи слідує та сторонами не заперечується, що позивач є кредитором ПАТ «Діамантбанк» за Договором.

Позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про визнання грошових вимог кредитора №140/8/1789 від 24.07.2017 (а.с.157-162 т.1), в якій просив:

- визнати грошові вимоги позивача до ПАТ «Діамантбанк» такими, що підлягають позачерговому задоволенню, забезпечені заставою майна відповідача (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону) в наступних сумах: заборгованість у національній валюті - 11 738 965,11 гривень, заборгованість у доларах США - 78 415,51 доларів США та заборгованість у євро - 50 659,14 євро;

- включити грошові вимоги позивача до ПАТ «Діамантбанк» до реєстру акцептованих вимог кредиторів, що підлягають позачерговому задоволенню, забезпечені заставою майна ПАТ «Діамантбанк», в наступних сумах: заборгованість у національній валюті - 11 738 965,11 гривень, заборгованість у доларах США - 78 415,51 доларів США та заборгованість у євро - 50 659,14 євро;

- врахувати, що грошові вимоги позивача до ПАТ «ДіамантБанк» за Договором забезпечені грошовим покриттям, розміщеним на відкритому у позивача рахунку № 1602041, та підлягає використанню згідно п. 2, ч. 2, ст. 50 Закону.

- погодити проведення позивачем списання грошових коштів в сумах 11 738 965,11 грн., 78 415,51 доларів США та 50 659,14 євро з рахунку Гарантійного грошового покриття ПАТ «ДіамантБанк» № 1602041 в AT «Райффайзен Банк Аваль», в рахунок задоволення акцептованих вимог позивача в процедурі ліквідації ПАТ «ДіамантБанк» (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону).

Крім того, позивач звернувся до відповідача з письмовими заявами про додаткові грошові вимоги кредитора до боржника №140/8/1815 від 31.07.2017, №140/8/1848 від 07.08.2017, №140/8/1883 від 14.08.2017, №140/8/1905 від 19.08.2017, №140/8/1980 від 04.09.2017, №140/8/2058 від 18.09.2017, №140/8/2113 від 29.09.2017 та №140/8/130 від 05.10.2017(а.с. 165-188 т. 1) щодо визнання додаткових грошових вимог позивача на загальну суму 2 455,64 грн., 2 126,05 доларів США та 2 043,92 євро до Боржника - ПАТ «ДіамантБанк» такими, що підлягають позачерговому задоволенню, забезпечені заставою майна Боржника (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону), які виникли за Договором під час проведення ліквідаційної процедури, та погодження проведення позивачем списання грошових коштів у вказаних розмірах з рахунку гарантійного грошового покриття ПАТ «ДіамантБанк» № 1602041 в AT «Райффайзен Банк Аваль» в рахунок задоволення акцептованих вимог позивача в процедурі ліквідації ПАТ «ДіамантБанк» (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону).

Загальна сума вимог до відповідача, щодо яких позивач звернувся з письмовими заявами, становить 15 369 548,58 грн.

Листом № 1394/01л від 02.10.2017 (а.с.190 т.1) відповідач повідомив позивача про те, що 11.09.2017 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 4077 «Про затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк», що вимоги позивача акцептовані в сумі 15 362 981,94 грн.

Листом № 43-22453/17 від 03.11.2017 (а.с. 9 т. 2) Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернув уповноваженій особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніну О.О. без затвердження зміни № 1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» з тих підстав, що внесення змін в реєстр акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» на підставі додаткових кредиторських вимог ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за 4 заявами на загальну суму 6 566,65 грн., які одержані банком після встановленого терміну приймання кредиторських вимог, пунктом 4.30 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 05.07.20112 № 2 зі змінами не передбачено.

Листом № 2033/25.1/3л від 13.11.2017 (а.с.10-12 т.2) уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімоніну О.О. повідомив позивача, про те, що з урахуванням пред'явлення останнім вимог до банку на загальну суму 6 566,65 грн. (вказана сама є сумою майнових вимог за додатковими вимогами позивача №140/8/1980 від 04.09.2017, №140/8/2058 від 18.09.2017, №140/8/2113 від 29.09.2017 та №140/8/130 від 05.10.2017 - примітка суду) після закінчення законодавчо визначеного строку для пред'явлення кредиторами своїх вимог до банку, а також враховуючи відповідь Фонду (лист № 43-22453/17 від 03.11.2017 - прим.суду), правові підстави для акцептування вказаних вимог відсутні.

Також у листі № 2033/25.1/3л від 13.11.2017 уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» Тімонін О.О. повідомив позивача про те, що:

- за приписами ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі, не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку;

- станом на поточну дату формування ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» ще триває, в той час як виходячи з приписів ч. 4 ст. 50 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», інвентаризація майна ПАТ «Діамантбанк» та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання ліцензії, а відтак, після затвердження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб результатів інвентаризації та формування ліквідаційної маси ПАТ «Діамантбанк» виникне право на звернення з клопотанням до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо позачергового задоволення вимог позивача на рахунок заставного майна, а саме, грошових коштів, розміщених ПАТ «Діамантбанк» на рахунку гарантійного покриття, відкритому у позивача.

Щодо вказаних обставин слід зазначити таке.

Частиною 1 ст. 44 Закону встановлено, що Національний банк України приймає рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку за пропозицією Фонду та з інших підстав, передбачених Законом.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 45 Закону Фонд не пізніше робочого дня, наступного за днем отримання рішення Національного банку України про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, розміщує інформацію про це на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет. Фонд здійснює опублікування відомостей про ліквідацію банку в газеті «Урядовий кур'єр» або «Голос України» не пізніше ніж через сім днів з дня початку процедури ліквідації банку.

Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 2663 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Діамантбанк», розміщено на офіційній сторінці Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в мережі Інтернет та опубліковано в газеті «Голос України» № 117 (6622) від 30.06.2017.

Частиною 5 ст. 45 Закону встановлено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Враховуючи, що датою публікації про ліквідацію ПАТ «Діамантбанк» у газеті «Голос України» є 30.06.2015, строком пред'явлення кредиторських вимог до ПАТ «Діамантбанк» є період з 01.07.2015 по 31.07.2017 (з врахуванням того, що 30.07.2017 є вихідним днем).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 49 Закону Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Отже, з відповідними заявами про свої вимоги до ПАТ «Діамантбанк» позивач мав звернутися в період з 01.07.2015 по 31.07.2017, в той час як у випадку пропущення вказаного строку, в силу приписів ч. 1 ст. 49 Закону, такі вимоги вважаються погашеними.

З огляду на вищевикладене, на думку колегії суддів, позивачу було правомірно відмовлено в акцепті вимог на загальну суму 6 566,65 грн. з підстав закінчення законодавчо встановленого строку для пред'явлення кредиторами своїх вимог до відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в силу приписів ч. 1 ст. 49 Закону вимоги позивача до ПАТ «Діамантбанк» на суму 6 566,65 грн. вважаються погашеними.

Враховуючи, що позивачу відмовлено в акцепті боргу в сумі 6 566,65 грн. виключно через те, що його заяви про додаткове визнання вказаних грошових вимог №140/8/1980 від 04.09.2017, №140/8/2058 від 18.09.2017, №140/8/2113 від 29.09.2017 та №140/8/130 від 05.10.2017 одержані банком після законодавчо встановленого строку приймання кредиторських вимог, колегія суддів вважає, що період виникнення вказаних додаткових грошових вимог, якому, за твердженням апелянта, суд першої інстанції не надав повної та всебічної оцінки, на вказані обставини не впливає, а тому не є обов'язковим для дослідження як такий, що не має значення для справи.

При цьому слід врахувати практику Європейського суду з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України», де вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України»).

Щодо вимог позивача про визнання та включення вимог в сумі 15 362 981,94 грн. до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» як таких, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна боржника, та визнання за позивачем права на списання вказаних грошових коштів з Рахунку Гарантійного грошового покриття № 1602041 в рахунок повного погашення позачергових грошових вимог банку, колегія суддів зазначає таке.

Як слідує з матеріалів справи, вимоги в сумі 15 362 981,94 грн. вже визнані та включені до Реєстру акцептованих вимог кредиторів, проте позивач вважає, що вони мають бути включені з приміткою «як такі, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна».

Водночас право на списання грошових коштів з Рахунку Гарантійного грошового покриття № 1602041 позивач має за умовами Договору застави, однак, слід врахувати, що після початку процедури ліквідації відповідача вказане право списання перетворилося на предмет застави в розумінні норм ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким регулюється правовий статус такого права.

Думка позивача, що норми ст. 51 «Продаж майна банку, що ліквідується» ЗУ «Про гарантування вкладів фізичних осіб» та пунктів 13-14 Розділу VIII «Порядок складання і ведення реєстру акцептованих вимог кредиторів банків, що ліквідуються», затвердженого рішенням ВД ФГВФО від 21.08.2017 № 3711, не підлягають застосуванню в спірному випадку, оскільки результати інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси впливають на подальший продаж майна (активів) банку, що є предметом застави, в той час як предмет застави за грошовими вимогами позивача, якими є грошові кошти, не буде реалізовуватись, є помилковою.

Частиною 3 ст. 52 Закону встановлено, що майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя. Заставодержатель має право звернути стягнення на заставлене майно у порядку, встановленому законодавством або договором застави, та отримати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, який визначений Фондом. У разі продажу Фондом заставленого майна (активів) кошти, отримані від реалізації такого майна (активів), спрямовуються на погашення вимог заставодержателя у розмірі не більше основної суми заборгованості за забезпеченим таким майном (активами) зобов'язанням разом з нарахованими процентами після відшкодування Фонду витрат на утримання та продаж такого майна. Решта коштів включається до ліквідаційної маси банку. У разі якщо обсяг коштів від продажу Фондом заставленого майна недостатній для задоволення вимог заставодержателя, незадоволені вимоги підлягають задоволенню в порядку черговості, встановленої цим Законом.

Вказаним Законом, який є в цьому випадку спеціальним відносно інших актів цивільного законодавства, не встановлено виключень для майна банку, що є предметом застави, щодо включення до складу ліквідаційної маси, та особливого порядку звернення стягнення на заставне майно, окрім того, який визначений законодавством або договором застави.

Саме на вказану норму Закону посилається позивач у прохальній частині своєї позовної заяви.

Саме до заставного майна, яке підлягає включенню до ліквідаційної маси відповідача, відносить право позивача на списання грошових коштів з Рахунку Гарантійного грошового покриття № 1602041 відповідач, який у вищезгаданому листі № 2033/25.1/3л від 13.11.2017 звернув увагу на те, що умовами Договору та Договору застави передбачено право позивача на договірне списання грошових коштів з рахунку гарантійного покриття в рахунок погашення заборгованості за Договором, зазначивши про те, що сума коштів вказаному гарантійному рахунку є більшою за розмір акцептованих вимог позивача, в зв'язку з чим просив решту коштів повернути за вказаними в листі реквізитами.

При цьому, як слідує з листа ПАТ «Діамантбанк» № 2410/25.1/2л від 12.12.2017, вимоги позивача в сумі 15 362 981,94 грн. як заставного кредитора підлягають позачерговому задоволенню за рахунок предмета застави, яким є право вимоги грошових коштів, які розміщені ПАТ «Діамантбанк» в AT «Райффайзен Банк Аваль» на Рахунку Гарантійного грошового покриття № 1602041 відповідно до Договору, а отже, право позивача на позачергове задоволення вказаних кредиторських вимог саме за рахунок предмета застави відповідачем визнається та не заперечується.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про:

- визнання грошових вимог позивача до боржника - Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на загальну суму 15 369 548,58 грн. такими, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна боржника (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), що виникли за договором №11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International, укладеним між сторонами 01.02.2011 в новій редакції, в процедурі ліквідації ПАТ «Діамантбанк»;

- включення грошових вимог позивача до Реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Діамантбанк» на загальну суму 15 369 548,58 грн. такими, що підлягають позачерговому задоволенню, що забезпечені заставою майна боржника (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»);

- визнання за позивачем права на списання грошових коштів на загальну суму 15 369 548,58 грн. з рахунку Гарантійного грошового покриття ПАТ «Діамантбанк» №1602041 у AT «Райффайзен Банк Аваль», в рахунок повного погашення позачергових грошових вимог банку в сумі 15 369 548,58 грн. за зобов'язаннями ПАТ «Діамантбанк», згідно договору №11/59-2-2/109 про підтримку членства банку в асоціації Visa International від 01.02.2011 в процедурі ліквідації ПАТ «Діамантбанк» (відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Апеляційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволенню не підлягає, рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам, матеріалам справи і залишається без змін, оскільки підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по справі за звернення з апеляційною скаргою покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 267, 273, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17 залишити без змін.

3. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 13.12.2017 у справі № 910/20321/17.

4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

5. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/20321/17.

Повний текст постанови складено: 29.05.2018

Головуючий суддя Н.Ф. Калатай

Судді С.А. Пашкіна

В.В. Андрієнко