ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21.05.2018                      м.Харків Справа № 905/605/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні, при секретарі судового засідання Григор’євій М.В.справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовгаз”, м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 55536,26грн.

Представники сторін:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Суть спору:

Позивач, Публічне акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовгаз”, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 55536,26грн., з яких: 51999,29грн. – пеня, 3536,97грн. – 3% річних.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов’язань за договором №15-766-Б купівлі-продажу природного газу від 25.06.15р.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/605/18.

Ухвалою господарського суду від 03.04.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/605/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 25.04.18р.

25.04.18р. через канцелярію суду представником відповідача подано клопотання №б/н від 18.04.18р., у якому відповідач просить суд зменшити розмір заявлених до сплати штрафних санкцій (пені) на 90%. У поданому клопотанні відповідач також зазначив, що дана справа може бути розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду від 25.04.18р. у судовому засіданні оголошено перерву до 21.05.18р.

У судовому засіданні 21.05.18р. представники сторін не з’явились, про місце, час та дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи, що представники сторін у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

25.06.15р. між Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Азовгаз” (покупець) був укладений договір №15-766-Б на купівлю-продаж природного газу (далі за текстом – договір) з додатковими угодами до нього №1 від 28.10.15р., №2 від 02.11.15р., №3 від 03.11.15р., №4 від 25.11.2015р.

Відповідно до п.1.1. договору, продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити газ на умовах договору.

Відповідно до п.1.2 договору, газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Згідно п.2.1. договору, продавець передає покупцеві у період з 01 липня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ в обсязі до 1480,000 тис. куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: III кв. липень – обсяг 25.000, серпень – 25.000, вересень – 30.000; IV кв. жовтень – 100.00, листопад – 400.000, грудень – 900.000.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п.2.1.1. договору).

За умовами п.3.3. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Відповідно до п.5.2. договору (в редакції додаткової угоди №1 від 28.10.15р.), до сплати ціна за 1000 куб.м. газу становить 6469,63грн., крім того ПДВ 20% - 1293,93грн., а всього з ПДВ 7763,56грн.

Згідно до п.5.2. договору (в редакції додаткової угоди №4 від 25.11.15р.), до сплати ціна за 1000 куб.м. газу становить 6474,00грн., крім того ПДВ 20% - 1294,80грн., а всього з ПДВ 7768,80грн.

Загальна сума вартості природного газу за договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п.5.4. договору).

Пунктом 6.1. договору, визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 20-го числа місяця, наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Згідно п.п.6.2., 6.4. договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.11.15р.), оплата за газ здійснюється з поточного рахунка покупця на поточний рахунок продавця та зараховується як оплата за газ. Сторони погоджуються, що посилання на призначення платежу та розрахунковий період при перерахуванні коштів покупцем є обов’язковим.

Відповідно до п.7.1. договору, за невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором.

Пунктом 7.2 договору сторони передбачили, у разі якщо до 20 числа місяця, наступного за місяцем закінчення строку дії договору в частині реалізації газу (розділ ХІ договору), Покупець не здійснить повну оплату фактично отриманого за договором природного газу, Покупець зобовязується (крім суми заборгованості) сплатити Продавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.6.1 договору).

Додатковою угодою №3 від 03.11.2015р. до договору до відносин, що фактично виникли з 01.10.2015р., сторони визначили відповідальність, зокрема, у наступному: у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору у новій редакції).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків за газ – до їх повного здійснення (розділ XI договору).

Як вбачається з матеріалів справи поставка газу за договором №15-766-Б від 25.06.15р. була здійснення позивачем на загальну суму 5993063,72грн., а саме:

-          31.07.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 132533,28грн.;

-          31.08.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 130767,12грн.;

-          30.09.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 129602,88грн.;

-          31.10.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 618773,76грн.;

-          30.11.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 1631658,80грн.;

-          31.12.15р. згідно акту приймання-передачі природного газу на суму 3349727,88грн.

Надані суду акти приймання-передачі природного газу від 31.07.15р., від 31.08.15р., від 30.09.15р., від 31.10.15р., 30.11.15р. та від 31.12.15р. підписані представниками обох сторін договору та скріплені печатками юридичних осіб.

Таким чином, позивачем поставлено, а відповідачем отримано природний газ за період липень – грудень 2015р. на суму 5993063,72грн.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого природного газу, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

За твердженнями позивача, що не заперечуються відповідачем, останній розрахувався за спірними зобов’язаннями у повному обсязі. Проте, всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, розрахунок за спірними зобов’язаннями здійснено з порушенням строків встановлених п.6.1. договору.

Враховуючи невиконання відповідачем зобов’язання у строк визначений договором позивачем нараховані та пред’явлені до стягнення пеня в розмірі 51999,29грн. та 3% річних в розмірі 3536,97грн.

Відповідач відзив на позовну заяву не надав, проте у клопотанні від 18.04.18р. просив суд зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій (пені) на 90%.

Вказане клопотання відповідача обґрунтовано посиланням та обставини того, що:

-           у зв’язку із затримкою фінансування бюджетних установ з держбюджету, оплата за спожитий газ проводиться бюджетними установами несвоєчасно та не в повному обсязі;

-           у ціні на газ не закладена складова, яка може йти на погашення штрафних санкцій та у ТОВ «Азовгаз» фактично відсутні джерела, з яких підприємство мало б можливість сплачувати штрафні санкції;

-           при наявності проведення відповідачем несвоєчасної оплати за газ, жодних негативних наслідків для позивача не виявлено.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України та статей 173, 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ч.1 ст.655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобов’язань з оплати вартості поставленого позивачем газу протягом липня-грудня 2015р.

Так, у зв’язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов’язань щодо здійснення оплати за природних газ у строки обумовлені договором, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені за період з 20.08.15р. по 03.03.16р. в загальному розмірі 51999,29грн.

Порушенням зобов’язання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання).

У разi порушення зобов'язання настають правовi наслiдки, встановленi договором або законом, зокрема - сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України).

Пунктом 7.2 договору та додатковою угодою №3 від 03.11.15р. до договору сторони визначили розмір та порядок сплати пені.

Приймаючи до уваги дати поставок природного газу та викладені умови оплати, остаточний розрахунок повинен бути здійснений не пізніше: за липень 2015 року – 19.08.15р.; - за серпень 2015 року – 19.09.15р.; - за вересень 2015 року – 19.10.15р.; - за жовтень 2015 року – 19.11.15р.; - за листопад 2015 року – 19.12.15р.; - за грудень 2015 року – 19.01.16р.

Згідно Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

За змістом п.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Беручи до уваги сплив строку договору 31.12.2015р. в частині постачання газу та факт не повної оплати отриманого газу, що не спростовано у встановленому порядку, на дату початку означеного вище періоду нарахування пені, є існуючим право застосування штрафних санкцій у розумінні п.7.2 договору, у тому числі і за зобов'язаннями липня, серпня, вересня 2015р.

Додатковою угодою №3 від 03.11.2015р. до договору до відносин, що фактично виникли з 01.10.2015р., сторони визначили відповідальність, зокрема, у наступному: у разі невиконання Покупцем пункту 6.1 цього договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п.7.2 договору у новій редакції).

Таким чином, нарахування пені за зобов'язаннями жовтень, листопад, грудень 2015р. повинно здійснюватись відповідно до п.7.2 договору в редакції додаткової угоди №3 від 03.11.2015р.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування пені, за зобовязаннями липня, серпня, вересня, жовтня, листопада, грудня 2015р., за період визначений позивачем, суд задовольняє позовні вимоги в цій частині в сумі 51 999,29грн.

Прострочення відповідачем грошового зобовязання на підставі статті 625 Цивільного кодексу України тягне за собою обов’язок сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних з простроченої суми за весь час несвоєчасного виконання обов’язку щодо сплати відповідних сум, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За розрахунком позивача загальна сума 3% річних становить 3 536,97грн. за зобовязаннями липня, серпня, вересня, жовтня, листопада, грудня 2015р.

Перевіривши розрахунок позовних вимог в частині нарахування 3% річних, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в сумі 3 536,97грн.

Розрахунок пені та 3% річних судом здійснено за допомогою програмного забезпечення “Ліга Закон”.

Стосовно застосування Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. до спірних правовідносин, суд дійшов висновку про таке.

Законом України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси №85-VІІІ від 13.01.2015р. встановлено мораторій на час, визначений у статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції (ст.2 Закону).

Метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція (ст.1 Закону).

Сферою застосування даного нормативного акту є субєктний та обєктний склад, географічне (територіальне) його розповсюдження.

За визначеннями Закону України Про житлово-комунальні послуги, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору; виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Здійснивши аналіз Закону України Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси та мету його запровадження, суд дійшов висновку про поширення його дії на відносини із врегулювання наслідків несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції та кінцевим споживачем яких є населення.

Як слідує з фактичних обставин справи, місцем проведення господарської діяльності відповідача є м.Маріуполь, що відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015р. Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України віднесено до району проведення антитерористичної операції.

Виходячи з інформації про юридичну особу відповідача, яку містить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, діяльністю останнього є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Разом з цим, відповідно до п.1.2 договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

З даного слідує, що спірним договором не забезпечено постачання Покупцем (відповідачем) природного газу населенню.

Беручи до уваги викладене, цілі укладеного договору №15-766 від 25.06.2015р., не реалізується мета означеного Закону у даному спірному випадку.

При цьому, основним видом діяльності відповідача, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи, що відноситься за видом до господарської діяльності енергопостачальної компанії.

З даного слідує висновок, що Товариство з обмеженою відповідальністю Азовгаз є енергопостачальною компанією у тому числі, та одночасно із іншими видами діяльності, виступає як учасник ринку природного газу України.

В свою чергу, за видом господарської діяльності, Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України також є енергопостачальною компанією, враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, гарантованим постачальником якого є підприємство позивача, згідно з п.1 постанови Кабінету Міністрів України «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» №705 від 25.07.2012р.

Таким чином, договір №15-766 від 25.06.2015р. укладено та правовідносини за ним виникли між двома підприємствами - енергопостачальниками.

Виходячи з приведеного, у межах розглядуваних правовідносин, Закон №85-VІІІ від 13.01.2015р. не може бути застосовано та, в силу останнього, не виникає підстав для обмеження у спірних господарських правовідносин між позивачем та відповідачем нарахування та стягнення пені, інших штрафних санкцій.

Одночасно на спірні правовідносини не розповсюджується дія Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016р., оскільки газ поставлений на підставі означеного договору не використовується відповідачем для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Закупівля, енергетичного ресурсу у межах спірних правовідносин, здійснюється для подальшої його реалізації, а отже у спірному випадку не вбачається підстав застосування до відповідача процедури врегулювання, запровадженої даним нормативно-правовим актом.

Відповідачем заявлено клопотання б/н від 18.04.2018р. про зменшення позовних вимог в частині стягнення штрафних санкцій на 90%, посилаючись на затримку фінансування бюджетних установ з держбюджета, незбалансовану нормативну базу щодо розрахунків за газ, відсутність джерел, з яких відповідач має можливість сплачувати штрафні санкції, відсутність негативних наслідків для позивача, збитковість підприємства.

Відповідно до ч.2 ст.233 Господарського кодексу України, якщо порушення зобовязання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Отже, якщо порушення зобов'язання учасника господарських відносин не потягло за собою значні збитки для іншого господарюючого суб'єкта, то суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Суд приймає до уваги, що ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора. Проте, частина 3 ст.551 Цивільного кодексу України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розмір неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідачем було порушено господарське зобовязання, наслідки чого передбачені п.7.2 договору, а саме застосування позивачем пені стосовно відповідача.

За висновками суду, оцінив надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності із загальним розміром нарахованої суми у відповідності до ст.625 Цивільного кодексу України, враховуючи положення ст.129 Конституції України, та, що винятковість обставин є оціночним поняттям, господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій нарахованих позивачем, оскільки не вбачається обставин, які зумовлюють надмірність нарахованої штрафної санкції та за яких можливе зменшення розміру пені у цьому конкретному випадку.

З огляду на таке, є наявними підстави для застосування відповідальності, передбаченої п.7.2 договору, а тому позовні вимоги Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовгаз” нарахованої суми пені підлягають задоволенню у розмірі встановленому судом.

Судові витрати підлягають розподілу з урахуванням норм статті 129 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ до Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовгаз”, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 55536,26грн., з яких: 51999,29грн. – пеня, 3536,97грн. – 3% річних, задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Азовгаз” (вул. Миколаївська, буд. 16, м.Маріуполь, Донецька область, 87515; ) на користь Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м.Київ, 01001; ) пеню в сумі 51999,29грн., 3% річних в сумі 3536,97грн. та судовий збір в сумі 1762,00грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.18р.

Суддя М.О. Лейба