ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.м. Харків Справа № 922/716/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Чистякової І.О.

за участю секретаря судового засідання Пустоваловій І.С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Комунального підприємства "Харківські теплові мережі", м. Харків
до Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації, м. Харків
про стягнення 7826,75 грн
за участю представників:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 38-2071/471 від 10.05.2012;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 01-04/304 від 29.01.2018

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Харківські теплові мережі" (позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Департаменту містобудування та архітектури Харківської обласної державної адміністрації (відповідач) заборгованості за неналежне виконання договірних зобов'язань в сумі 7826,75 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається, зокрема на те, що заборгованість в сумі 7826,75 грн. виникла за період з грудня 2012 р. по квітень 2013 р., у зв'язку з несплатою одержаної теплової енергії в терміни, передбачені договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231 від 16.02.2011.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 27 березня 2018 року залишено позовну заяву Комунального підприємства "Харківські теплові мережі" без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до господарського суду Харківської області обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються; доказів надсилання відповідачу листом з описом вкладення копії обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються (чек та опис вкладення).

04 квітня 2018 року до суду від позивача надійшла заява (вх. № 8921), в якій останній надає розрахунок суми заборгованості за спожиту теплову енергію; пояснення щодо порядку проведення розрахунків за спожиту теплову енергію за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231 від 16.02.2011 року та докази надсилання відповідачу листом з описом вкладення копії обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються (чек та опис вкладення).

Ухвалою господарського суду Харківської області від 10 квітня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/716/18. Зазначено, що справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 08 травня 2018 р. о 11:30 год.

Цією ж ухвалою суду, зокрема встановлено позивачу строк на подання відповіді на відзив - до першого судового засідання, але не менше 3-х днів з дня отримання відзиву на позов.

03.05.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, з доказами направлення його позивачу (вх. №11673), у якому відповідач заперечує проти позову, а також у відзиві на позов відповідач виклав клопотання про застосування позовної давності.

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08 травня 2018 року про продовження строку на подання відзиву та наданий відзив приєднано до матеріалів справи.

За відстеженням поштового пересилання № 327 з офіційного веб-сайту ПАТ «Укрпошта» вбачається, що копію відзиву та доданих до нього документів позивач отримав 04.05.2018.

Отже, відповідь на відзив на позовну заяву позивач мав подати не пізніше 07 травня 2018 року.

Проте, відповідь на відзив була надана позивачем до суду 10 травня 2018 року (вх. №13030). У відповіді на відзив позивачем заявлено клопотання про відновлення пропущеного строку позовної давності.

В обґрунтування клопотання про поновлення пропущеного строку позовної давності позивач посилається, зокрема на те, що фінансування позивача здійснюється за рахунок платежів від надання послуг населенню та підприємствам, установам і організаціям, тривалий час підприємство знаходиться у тяжкому фінансовому стані, викликаному зокрема неплатежами різних категорій споживачів за спожиту теплову енергію, невідповідністю тарифів за теплову енергію для населення фактичним витратам на її виробництво. На протязі останніх років господарської діяльності підприємства заборгованість споживачів за спожиту теплову енергію щомісяця складає сотні мільйонів гривень, понад 86% від загального обсягу виробленої теплової енергії споживається населенням та станом на сьогоднішній день загальна сума заборгованості за теплову енергію складає понад двох мільярдів гривень.

В судовому засіданні без виходу до нарадчої кімнати судом було постановлено ухвалу із занесенням її до протоколу судового засідання від 08 травня 2018 року про оголошення перерви в судовому засіданні до 16.05.2018 о 10:00 год.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 14.05.2018 продовжено позивачу процесуальний строк на подання до суду відповіді на відзив до 14 травня 2018 року та приєднано відповідь на відзив до матеріалів справи.

В судовому засіданні 16.05.2018 представник позивача наполягав на поновленні строку позовної давності та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. Також просив врахувати, при вирішенні клопотання про поновлення строку позовної давності вагоме значення підприємства, важке фінансове становище, наявність значної заборгованості за спожитий газ.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав клопотання про застосування позовної давності та заперечував проти поновлення строку позовної давності, оскільки вважає, що причини зазначені позивачем в клопотанні не є поважними, заборгованість відповідача виникла за період з грудня 2012 р. по квітень 2013 р., а тому позивач в межах строку позовної давності мав можливість реалізувати своє право на захист порушеного права та своєчасно пред`явити позов до відповідача.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

16 лютого 2011 року між позивачем, як теплопостачальною організацією, та відповідачем, як споживачем, укладено договір №14231 купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до розділу 1 Договору позивач зобовязався постачати відповідачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах, а споживач зобов'язався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами) в терміни, передбачені цим договором.

Відповідно до пунктів 6.1-6.3 Договору розрахунки за теплову енергію, що споживається, проводяться в грошовій або в іншій формі, яка не суперечить чинному законодавству України, відповідно до встановлених органами місцевого самоврядування тарифів, діючих на період постачання теплової енергії, та на підставі показань приладів комерційного обліку теплової енергії, а при їх відсутності - виконаних розрахунків відповідно до теплових навантажень. Крім оплати теплової енергії за тарифом, Споживач відшкодовує Теплопостачальній організації виграти, пов'язані з неповерненням теплоносія (витоку), виходячи з планової собівартості одержаної води від постачальника та її хімочищення, або знесолення, яка приймається як собівартість в середньому по всім джерелам теплової енергії Теплопостачальної організації. Розрахунковим періодом є календарний місяць.

Згідно з п.6.4. Договору Споживач за 3 дні до початку розрахункового періоду самостійно, ініціативним дорученням сплачує Теплопостачальній організації вартість, зазначеної в додатку 1 до договору кількості теплової енергії, з урахуванням залишкової суми (сальдо) розрахунків на початок розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за спожиту теплову енергію Споживач здійснює:

- до 28-го числа поточного місяця, при розрахунках за показниками приладів обліку;

- до 18-го числа місяця, наступного за розрахунковим, при відсутності приладів комерційного обліку.

Згідно з пунктами 10.1, 10.4 Договору, він набуває чинності з дня його підписання та діє до 31.12.2011 р. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

Згідно акту підключення споживача до джерела теплової енергії №174/18245 від 25.10.2012, на підставі розпорядження про початок та кінець опалювального сезону 2011-2012 р.р. здійснено підключення відповідача до джерела теплової енергії.

В період опалювального сезону 2012-2013 років позивач поставив відповідачу теплову енергію на загальну суму 46602,56 грн. , зокрема:

- за грудень 2012 року - на суму 12093,47 грн.;

- за січень 2013 року - на суму 10664,34 грн.;

- за лютий 2013 року - на суму 9084,22 грн.;

- за березень 2013 року - на суму 12761,71 грн.

- за квітень 2013 року - на суму 1998,82 грн.

На оплату отриманої теплової енергії позивач виставив відповідачу рахунки (арк. 23 - 27).

Відповідач частково розрахувався за отриману теплову енергію на загальну суму 38775,81 грн., що визнається сторонами.

Отже, заборгованість відповідача за отриману теплову енергію складає 7826,75 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України та ст. 174 Господарського кодексу України.

Названі норми передбачають, що господарські зобов'язання можуть виникати безпосередньо з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно частини 6 статті 19 Закону України "Про теплопостачання", споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до частини 6 статті 25 Закону України "Про теплопостачання" у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і підігріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Відпуск енергії без оформлення договору не допускається.

Стаття 526 Цивільного кодексу передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 3 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

В розумінні статті 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Докази, наявні в матеріалах справи свідчать про те, що відповідач не у повному обсязі сплатив вартість спожитої теплової енергії за договором купівлі - продажу теплової енергії в гарячій воді №14231 від 16.02.2011, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 7826,75 грн.

Згідно з ч.1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач заперечень щодо розміру заборгованості або доказів повного її погашення суду не надав.

Разом із тим, відповідачем було заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У ст.257 Цивільного кодексу України, визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ч.1, ч.5 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

У статті 268 ЦК України наведено невичерпний перелік вимог, на які позовна давність не поширюється. У частині другій цієї статті передбачено, що законом можуть бути встановлені також інші вимоги, на які не поширюється позовна давність. Але в деяких випадках позовна давність не може поширюватись і на інші категорії вимог, хоча про це прямо й не зазначено у законі.

Враховуючи, що відповідач мав сплатити заборгованість за теплову енергію до 28 числа відповідного місяця, в якому здійснювалося споживання теплової енергії, позовна давність за вимогами про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію у грудні 2012 року сплила 28.12.2015., у січні 2013 року - 29.01.2016, у лютому 2013 року - 28.02.2016, у березні 2013 року - 28.03.2016 та у квітні 2013 року - 30.04.2016.

Позивач звернувся з даним позовом 26.03.2018, що підтверджується штампом реєстрації вхідної кореспонденції господарського суду Харківської області, тобто після спливу позовної давності.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що "позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу" (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою N 14902/04 у справі відкрите акціонерне товариство "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, N 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства").

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК).

Разом із тим, позивачем подано клопотання про визнання поважними причини пропуску позовної давності та відновлення пропущеного строку позовної давності.

Розглянувши клопотання позивача про відновлення пропущеного строку позовної давності суд відмовляє в його задоволенні, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 5 статті 267 Цивільного кодексу України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом ч.5 ст.267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску позовної давності.

Щодо визнання поважності причин пропуску позовної давності, суд зазначає наступне.

Позивач в обгрунтування причин пропуску позовної давності, посилається на важкий фінансовий стан підприємства, значний розмір заборгованості споживачів за спожиту теплову енергію, але при цьому не надає будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин.

Наданий позивачем ОСОБА_3 (Звіт про фінансовий стан) станом на 30 вересня 2017 року та довідка про заборгованість за спожиту теплову енергію від 10.05.2018 не є належними доказами, що свідчать скрутне фінансове становище позивача у період з грудня 2015 року по квітень 2016 року.

Крім того, позивач не вказує і те, яким чином ці обставини вплинули на пропуск ним позовної давності при зверненні до суду саме з даним позовом.

Фактично, вказані доводи свідчать лише про наявність недоліків в організації роботи підприємства щодо стягнення дебіторської заборгованості, а отже несвоєчасне подання даного позову сталося з вини самого позивача, тобто з суб'єктивних причин.

У п. 2.1., п. 2.2, п. 2.3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013 № 10 господарським судам роз`яснено, що частиною третьою статті 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності. Відтак її може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання, письмового чи усного.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об'єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується господарським судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини. Щодо фізичної особи (громадянина) останніми можуть бути документально підтверджені тяжке захворювання, тривале перебування поза місцем свого постійного проживання (наприклад, за кордоном) тощо. Стосовно підприємства (установи, організації) зазначені обставини не можуть братися судом до уваги, оскільки за відсутності (в тому числі й з поважних причин) особи, яка представляє його в судовому процесі, відповідне підприємство (установа, організація) не позбавлене права і можливості забезпечити залучення до участі у такому процесі іншої особи; відсутність зазначеної можливості підлягає доведенню на загальних підставах.

Закон не визначає, з чиєї ініціативи суд визнає причини пропущення позовної давності поважними. Як правило, це здійснюється за заявою (клопотанням) позивача з наведенням відповідних доводів і поданням належних та допустимих доказів. Відповідна ініціатива може виходити й від інших учасників судового процесу, зокрема, прокурора, який не є стороною у справі.

Висновок про застосування позовної давності відображається у мотивувальній частині рішення господарського суду.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України).

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні клопотання позивача про визнання поважності причин пропуску позовної давності та з огляду на заяву відповідача про застосування позовної давності, в позові слід відмовити.

Також, судом враховано те, що в судовому засіданні позивач пояснив, що не має можливості надати первинні документи на підтвердження здійснення відповідачем оплат за договором купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 14231 від 16.02.2011 за період з грудня 2012 р. по квітень 2013 р., у зв'язку зі спливом терміну їх зберігання.

Отже, позивачем не було надано доказів переривання перебігу позовної давності.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн. слід покласти на позивача, оскільки у позові відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 11, 256, 257, 261, 267, 526, 530 Цивільного кодексу України, ст.ст. 193, 275 Господарського кодексу України, ст.ст. 19, 25 Закону України "Про теплопостачання", ст.ст. 4, 20, 73, 74, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області з урахуванням п.п. 17.5 п.17 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України.

Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/.

Повне рішення складено 21.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_4