ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ
"17" травня 2018 р.Справа № 924/1045/17

м. Хмельницький
Господарський суд Хмельницької області у колегіальному складі: головуючий суддя Танасюк О.Є., суддя Виноградова В.В., суддя Муха М.Є., секретар судового засідання Ключка Н.М., розглянувши матеріали справи
за позовом аграрного товариства з обмеженою відповідальністю "Велес" Хмельницька область, Славутський район, с.Ташки
за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Хмельницької обласної державної адміністрації м. Хмельницький
до 1) Славутської районної державної адміністрації Хмельницька область, м.Славута;
2) Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" м.Івано-Франківськ
за участю третіх осіб без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:
- Міністерства Оборони України м. Київ,
- Квартирно-експлуатаційного відділу м. Хмельницький
про 1) визнання недійсним розпорядження голови Славутської РДА Хмельницької області від 10.11.2006р. за №505-р "Про надання в постійне користування ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) земель лісогосподарського призначення на території Славутського району".
2) визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №336309 від 29.01.2009р., площею 740,52 га, кадастровий №:04:003:0002, яка знаходиться на території Цвітоської сільської ради, Славутського району, Хмельницької області (цільове призначення земельної ділянки:09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель - Землі лісогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг).

Представники сторін:
позивач: Забродський О.С. - представник за довіреністю від 09.11.17р.
відповідач-1: не з`явився
відповідач-2: Панчук О.Л. - представник за довіреністю №20 від 10.01.2018р.
третя особа - Ницько Д.В. представник за довіреністю № 99/10-12-2185/2018р.
третя особа - Міністерство Оборони України: Сосна О.М - представник за довіреністю №220/457/д від 20.12.2017р.
третя особа - КЕВ м. Хмельницький: Даньков А.Д. представник за довіреністю № 48/65 від 03.10.17р.
прокурор: Бабій В.В. - прокурор військової прокуратури Хмельницького гарнізону

Рішення приймається 17.05.2018р., оскільки в судовому засіданні 15.05.2018р. оголошувалася перерва.
У судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі згідно з ч.1 ст. 240 ГПК України.
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним розпорядження голови Славутської РДА Хмельницької області від 10.11.2006р. за №505-р "Про надання в постійне користування ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) земель лісогосподарського призначення на території Славутського району" та визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №336309 від 29.01.2009р., площею 740,52 га, кадастровий №:04:003:0002, яка знаходиться на території Цвітоської сільської ради, Славутського району, Хмельницької області (цільове призначення земельної ділянки:09.01 для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель -Землі лісогосподарського призначення, вид використання земельної ділянки - для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг).
Зазначає, що позивачем ще на початку 90-х років минулого століття на частині земельної ділянки з кадастровим № :04:003:0002 загальною площею 740,52 га, яка на підставі спірного розпорядження передана відповідачу-2, був закладений дослідний кар`єр з видобування сапонітової глини.
Повідомляє, що протягом часу з 1998 по 2004рр. АТОВ „Велес на підставі спеціальних дозволів на геологічне вивчення з дослідно-промисловою розробкою, проводило геологічне вивчення мінералу сапоніт та здійснювало видобування певних об`ємів корисної копалини для того щоб відповідні науково-дослідні установи та інститути проводили досліди щодо вивчення мінералу та визначення сфер його застосування.
Вперше земельна ділянка для дослідно-промислової розробки Варварівського родовища (Ташківська ділянка) на землях Шепетівського військового лісгоспу Славутського району площею 2 га непридатних земель строком на 5 років була виділена відповідно до рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради від 22.03.1994р. № 13.
Пунктом 4 Рішення шостої сесії Хмельницької обласної ради від 11.05.1999р. №18 було продовжено АТОВ „Велес (яке с правонаступником МСАП „Мінерал), строк тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою для дослідно-промислової розробки Варварівського родовища (Ташківська ділянка) на землях Шепетівського військового лісгоспу Славутського району площею 2 га непридатних земель строком на 5 років.
Повідомляє, що 18.11.2016р. позивачем було отримано Спеціальний дозвіл № 6155 на право промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин, а саме на їх видобування. Ліцензійна площа Ташківської ділянки Варварівського родовища згідно даних Спеціального дозволу № 6155 від 18.11.2016р. становить 11,9 га.
Зазначає, що згідно даних з державного земельного кадастру та кадастрових карт, вказана земельна ділянка Ташківської ділянки Варварівського родовища, площею 11,9 га, яка є родовищем корисної копалини загальнодержавного значення входить до земельного масиву площею 740,52 га, який, за твердженням позивача, незаконно передавався в користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
Таким чином вказує, що спірне розпорядження та спірний державний акт на право постійного користування, а також державна реєстрація права постійного користування за відповідачем-2 порушують права та законні інтереси позивача, як суб`єкта, який має право на отримання в користування частини вказаної земельної ділянки для розробки родовища корисної копалини загальнодержавного значення.
Також позивач стверджує, що спірне розпорядження голови Славутської РДА та державний акт не відповідають вимогам закону та є такими, що порушують права та законні інтереси держави, а саме Хмельницької обласної державної адміністрації, як державного органу, який має право розпоряджатись земельними лісовими ділянками на території області (за межами сіл, селищ та міст Славутського району Хмельницької області).
Вказує, що позивач довідався про те, що земельна ділянка Ташківської ділянки Варварівського родовища площею 11,9 га знаходиться в постійному користуванні відповідача-2, після того, як отримавши 18.11.2016р. Спеціальний дозвіл №6155 на право промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин, розпочав процедуру відведення земельної ділянки родовища в користування, зокрема після отримання Витягу з державного земельного кадастру про вказану земельну ділянку за №НВ-017 від 05.07.2017р. Стверджує, що про спірне розпорядження та спірний державний акт позивач довідався з листа Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 17.08.2017р. за № 02-38-2547/2017.
У додаткових поясненнях від 08.12.2017р. №08-12/1/2017 позивач зазначає, що з аналізу ст. 123 Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірного розпорядження) вбачається, що відповідачами порушена процедура та порядок надання спірних земельних ділянок у постійне користування відповідача-2, оскільки були та є відсутніми станом на дату подачі позову: 1) безпосередньо саме звернення відповідача-2 про надання згоди на розроблення проекту відведення земельних ділянок, оскільки відповідач-2 до цього не був користувачем чи власником вказаних земельних ділянок; 2) згода відповідного органу на розроблення проекту відведення вказаних земельних ділянок; 3) проект відведення земельних ділянок, погоджений органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури та охорони культурної спадщини тощо; 4) звернення до Хмельницької обласної державної адміністрації з погодженим в установленому законом порядку, проектом для його затвердження та надання земельних ділянок в постійне користування; 5) саме рішення Хмельницької обласної державної адміністрації про затвердження погодженого в установленому законом порядку проекту та про надання земельних ділянок в постійне користування відповідачу-2 та про видачу державних актів на право постійного користування.
Таким чином позивач зазначає, що Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області не мала повноважень щодо розпорядження зазначеною спірною земельною лісовою ділянкою державної власності лісогосподарського призначення, а тому голова Славутської РДА не міг надавати в постійне користування відповідачу-2 вказані земельні ділянки та видавати державний акт на право постійного користування вказаною ділянкою.
Представник відповідача-1 у відзиві на позов від 20.11.2017р. №02-34-3459/2017 проти позову заперечує. Зазначає, що наявність дозволу на надрокористування не є підставою для використання земельної ділянки. Зауважує, що ст. 18 Кодексу України про надра визначено, що надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.
Так, згідно ст. 122, 123 ЗК України земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади Ради Міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. Уразі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
Зазначає, що замість вирішення в судовому порядку питання вилучення земельної ділянки АТОВ "Велес" ініціювало питання скасування документів, якими визначені права ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
Щодо спірного розпорядження, то відповідач-1 вказує, що дійсно, на момент його прийняття ст. 122 ЗК України не було передбачено повноважень райдержадміністрацій щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення. Проте статтею 123 ЗК України (в редакції станом на 10.11.2006р.) передбачено, що юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради. Оскільки право Шепетівського військового лісгоспу на використання цих земель грунтувалися на основі державного акту серії Б №041772, виданого виконавчим комітетом Славутської районної ради народних депутатів 1982р. для Шепетівського КЕЧ (в подальшому ліквідованого), тобто не відбувалося відведення нової земельної ділянки за проектом відведення, райдержадміністрацією було затверджено технічну документацію та оформлено право державного підприємства на користування земельною ділянкою.
З огляду на зазначене, просить в задоволенні позову відмовити.
З приводу відзиву відповідача-2 позивач у письмових поясненнях від 30.11.2017р. №30-11/1/2017 наголошує, що АТОВ "Велес" перед тим як дізнався про незаконність видачі спірного розпорядження голови Славутської РДА та спірного державного акту неодноразово звертався до відповідача-2 з листами про надання нотаріально засвідченої згоди на вилучення земельної ділянки. Однак, відповідач-2 безпідставно не надає позивачу такої згоди. Так, ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" листом за №254 від 03.04.2017р. повідомив, що зазначена земельна ділянка надана у постійне користування Шепетівському військовому лісгоспу та відноситься до земель лісового фонду для ведення лісового господарства. Також було зазначено, що дозвіл на відчуження земель надає Кабінет Міністрів України та орган управління майном Міністерство оборони. Листом за №274 від 11.04.2017р. відповідач-2 повідомив, що земельна ділянка з кадастровим №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га належить до категорії земель оборони та передана підприємству для ведення лісового господарства. Позивач вказує, що його неодноразові звернення до Кабінету Міністрів України про необхідність прийняття рішення про вилучення вказаної земельної ділянки для суспільних потреб, залишені без задоволення.
Також звертає увагу, що і Хмельницька обласна державна адміністрація і Славутська районна державна адміністрація на момент прийняття спірного розпорядження і акту знали про те, що на частині земельної ділянки, яка передавалася відповідачу-2 в постійне користування знаходиться Ташківська ділянка Варварівського родовища сапонітових глин.
Представник відповідача-2 у відзиві від 04.12.2017р. №36-ю проти позову заперечує. Посилаючись на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009 зазначає, що розпорядження Славутської районної державної адміністрації №505-р від 10.11.2006р. згідно з яким ДП "Івано-Франківський військовий ліс промкомбінат" надано в постійне користування земельну ділянку площею 740,52 га є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, який вичерпав свою дію внаслідок його виконання, а відтак його скасування не породжує наслідків для землекористувача, оскільки в ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" виникло право користування земельною ділянкою, і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах.
Крім того у клопотанні від 11.12.2017р. №1133 відповідач-2 просить припинити провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 80 ГПК України, посилаючись на те, що дана справа підвідомча адміністративному суду, оскільки прийняття відповідачем оскаржуваних розпоряджень є наслідком здійснення державним органом владних управлінських функцій.
Позивач у поясненні від 07.12.2017р. №07-12/1/2017 з приводу відзиву відповідача-2 вважає безпідставним посилання останнього на рішення Конституційного суду України від 16.04.2009р. №7-рп/2009 у справі №1-9/2009, оскільки Славутська районна державна адміністрація не є органом місцевого самоврядування.
Третя особа Міністерство оборони України у письмовому поясненні від 23.01.2018р. №120 позовні вимоги вважає необґрунтованими та погоджується із доводами відповідачів про те, що оскаржуване розпорядження не може бути оскаржено як ненормативний акт індивідуальної дії. Вважає, що у позивача взагалі відсутнє право, яке може бути захищене судом.
Звертає увагу, що позивач намагається отримати в користування земельу ділянку площею 11 га, тобто набагато меншу, ніж зазначена в оскарженому розпорядженні та державному акті 740,52 га.
Наголошує, що до прийняття оскаржуваного рішення та видачі державного акту був наявний державний акт на право постійного користування Б№041772, який видавався Шепетівській КЕЧ 1982р., правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький. Таким чином стверджує, що заявлені позовні вимоги не можуть призвести до поновлення будь-чийого права, в тому числі й позивача, оскльки ще з 1982р. дана земельна ділянка належала на праві постійного користування оборонному відомству як землі оборони.
Вказує, що у даних правовідносинах згода на припинення права користування земельною ділянкою, передачі її іншим особам від уповноваженого органу, тобто Міністерства оборони відсутня.
Позивач у відповіді від 08.02.2018р. №08-02/1/2018 на пояснення Міністерства оборони України вважає безпідставним твердження останнього про те, що в АТОВ „Велес відсутнє право, яке може бути захищено судом. Наголошує, що позивач, як власник спеціального дозволу на користування надрами, має право на отримання земельної ділянки родовища корисної копалини в користування, що гарантується нормами Кодексу України про надра та Земельного кодексу України, а відтак позивач має зконне право та інтерес відносно спірної земельної ділянки, які порушуються наявністю спірних розпорядження та акту, а також діями відповідача-2.
Звертає увагу, що даний спір є приватно-правовим та повинен розглядатися в порядку господарського судочинста, оскільки позивач має право на отримання спірної земельної ділянки родовища (її частини площею 11,9 га) в користування, при цьому вказана земельна ділянка була надана в постійне користування відповідачу-2 не уповноваженим органом.
Крім того, позивач стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що земельна лісова ділянка з кадастровим №:04:003:0002 загальною площею 740,52 га, яка знаходиться на території Цвітоської сільської ради відноситься до земель оборони.
Третя особа КЕВ м. Хмельницький у поясненні від 12.02.2018р. №613 проти позову заперечує. Вказує, що спірна земельна ділянка до моменту її передачі у постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", тобто до 2009р. використовувалася за призначенням для постійної діяльності Збройних Сил України. У 1982р. вказана земельна ділянка була відведена Шепетівській КЕЧ району для державних потреб згідно Державного акту на право користування землею серія Б№041772 від 1982р., правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький. Таким чином стверджує, що спірна земельна ділянка є державною власністю і була нею ще до відведення її Шепетівському військовому лісгоспу. Дана земельна ділянка є землями оборони, знаходиться в межах військового містечка Славутського гарнізону і перебуває на обліку у КЕВ м. Хмельницький.
У додаткових поясненнях від 20.03.2018р. №1012 звертає увагу, що спеціальний дозвіл на право промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин, а саме, на їх видобування позивач отримав лише 18.11.2016р. на площу 11,9 га. Натомість зі змісту позовних вимог слідує, що предмет позову стосується не 11,9 га, а всієї земельної ділянки площею 740,52 га, які надані в постійне користування відповідачу-2 на підставі спірного рішення та державного акту. При цьому, позивач не говорить про порушене право користування надрами, а просить скасувати рішення та державний акт, які на його думку не відповідають вимогам законодавства.
Наголошує, що земельна ділянка площею 740,52 га до передачі Шепетівському військовому лісгоспу входила в зведений державний акт серії Б №041772 від 1982р., що чітко зазначено на державному акті інженером-землевпорядником та підтверджує те, що в минулому вказана земельна ділянка належала КЕВ м. Хмельницький.
Також зазначає, що КЕВ м. Хмельницький є правонаступником Шепетівської КЕЧ згідно Директиви МОУ від 20.01.2005р. №Д-322/1*3, а переоформлення державного акту не було нагальною проблемою та не вимагалося.
Звертає увагу, що позивачем не заявлялася вимога про примусове припинення права користування відповідача-2 на спірну земельну ділянку. При цьому вказує, що скасування спірного рішення не відновить і не захистить будь-які права позивача, а скасування державного акта не відповідає інтересам, які є прерогативою для позивача.
Позивач у відповіді від 02.03.2018р. №02-03/2/2018 на пояснення КЕВ м. Хмельницький зазначає про безпідставність та необґрунтованість доводів останнього з приводу статусу спірної земельної ділянки. Звертає увагу, що в державному земельному кадастрі міститься чітка та однозначна інформація про те, що спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення. При цьому, згідно спірного розпорядження Славутської РДА в постійне користування відповідачу-2 передано землі лісогосподарського призначення. Також вказує, що вся технічна документація із землеустрою, яка була затверджена спірним розпорядженням, стосувалася складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки лісового фонду, спірний державний акт містить інформацію про те, що земельна ділянка надана в постійне користування відповідачу-2 для ведення лісового господарства.
Таким чином, наголошує, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що земельна лісова ділянка з кадастровим №:04:003:0002 загальною площею 740,52 га відноситься до земель оборони. При цьому, звертає увагу, що відповідачами та третіми особами не надано будь-яких рішень про зміну цільового призначення вказаної земельної ділянки та про надання їй статусу земель оборони.
З приводу правонаступництва в питанні користування спірною земельною ділянкою, то позивач зазначає, що КЕВ м. Хмельницький як правонаступник Шепетівської КЕЧ не став правонаступником в праві користування землею за Державним актом на право користування землею серії Б №041772 від 1982р., про що свідчить той факт, що право постійного користування спірною земельною ділянкою не переоформлялося саме на КЕВ м. Хмельницький, як на правонаступника Шепетівської КЕЧ, а також те, що вказана земельна ділянка була передана в постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", яке не є структурним підрозділом КЕВ м. Хмельницький або будь-яким чином пов`язаним з ним. Зауважує, що в КЕВ м. Хмельницький відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спірну земельну ділянку, а відтак він не був та не є користувачем вказаної земельної ділянки. Вважає, що право користування спірною земельною ділянкою за Шепетівською КЕЧ припинилося на підставі п. в) ч. 1 ст. 141 ЗК України.
Також у відповіді від 28.03.2018р. №28-03/2018 на додаткові пояснення КЕВ м. Хмельницький позивач наголошує, що спірне рішеня прийнято відповідачем-1 з перевищенням повноважень та в порушення вимог ст. 17, 122 ЗК України.
Зазначає про те, що перед наданням позивачу 2 га непридатних земель на землях Шепетівського військового лісгоспу Славутського району, вказана земельна ділянка була вилучена з користування Шепетівського військового лісництва у Славутському районі, що вбачається з тексту самого рішення та підтверджується актом перенесення в натуру меж відведення ділянки кар`єра МП „Мінерал від 01.08.1994р.
Стверджує, що позивач на момент прийняття спірного розпорядження мав щодо частини спірної земельної ділянки (Ташківська ділянка Варварівського родовища сапонітових глин) відповідне право на продовження користування нею.
Звертає увагу на те, що частина земельної ділянки площею 11,9 га, яка увійшла до земельного масиву, який є предметом оспорюваного розпорядження, мала на момент видачі спірного розпорядження та спірного державного акту статус родовища корисної копалини загальнодержавного значення, запаси якого були затверджені Протоколом Державної комісії запасів корисних копалин України (Протокол №916 від 13.12.2004р.) та надавалася позивачу під геологічне вивчення, в т.ч. з дослідно-промисловою розробкою на підставі ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами реєстраційний №1022 від 23.07.1998р., а також ліцензії (спеціального дозволу) на користування надрами реєстраційний №1626 від 11.04.2001р.
Позивач наголошує, що площа земельної ділянки, на якій залягає корисна копалина була визначена спеціалістами ще під час геологічного вивчення та дослідно-промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища та знайшла своє відображення в протоколі Державної комісії запасів України за №916 від 13.12.2004р., яким комісією були затверджені станом на 01.12.2004р. балансові запаси сапонітових глин Варварівського родовища (Варварівська і Таківська ділянки) загальнодержавного значення.
Третя особа Хмельницька обласна державна адміністрація у письмових поясненнях від 02.03.2018р. проти позову заперечує. Вказує, що спірна земельна ділянка з 1982р. передана у постійне користування згідно акту на постійне користування Шепетівській КЕЧ, правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький, а відповідно до ст. 77 ЗК України відноситься до земель оборони. Зазначає, що наявність спеціальних дозволів не є підставою для припинення права користування інших користувачів земельними ділянками, вичерпний перелік таких підстав передбачений ст. 102 Земельного кодексу України.
З приводу пояснення Хмельницької обласної державної адміністрації позивачем надано відповідь від 19.03.2018р. №19-03/1/2018, в якій наголошує, що спірним розпорядженням та державним актом земельна ділянка надавалася саме ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", а не Шепетівській КЕЧ чи КЕВ м. Хмельницький. Вказує, що держвний акт на право користування землею серії Б№041772 від 1982р. видавався Шепетівській КЕЧ та посвідчував право користування земельню ділянкою саме Шепетівської КЕЧ, а не ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат". Крім того, площа земельної ділянки, яка передавалася за вказаним актом була 1749,1 га, а не 740,52 га. Тому позивач вважає помилковим твердження про те, що це одна й та сама спірна земельна ділянка. Також зазначає, що згідно держаного акту 1982р. земля надавалася для державних потреб, а не для військових чи інших пов`язаних потреб.
Стверджує, що після припинення діяльності Шепетівської КЕЧ, КЕВ м. Хмельницький як правонаступник по іншим правам та обов`язкам, не став правонаступником в праві постійного користування землею за державним актом на право користування землею 1982р., або хоча б спірною ділянкою площею 740,52 га, оскільки право постійного користування не переоформлялося на КЕВ м. Хмельницький, як на правонаступника Шепетівської КЕЧ, а в 2006р. спірна земельна ділянка була передана в постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
Таким чином вважає, що право користування спірною земельною ділянкою за Шепетівською КЕЧ припинилося на підставі п. в ч. 1 ст. 141 ЗК України.
Позивач наголошує, що спірна земельна лісова ділянка загальною площею 740,52 га ніколи не відносилася та не відноситься до категорії земель оборони, оскільки має цільове признаяення: 9.01 Для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, віднесена докатегорії земель землі лісогосподарського призначення та має такий вид використання земельної ділянки для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг. Також вказує, що згідно спірного ропорядження в постійне користування відповідачу-2 передавалися землі лісогосподарського призначення.
З приводу клопотань відповідача-2 та військової прокуратури Рівненського гарнізону про припинення провадження у справі з посиланням на її підсудність адміністративному суду, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції на момент звернення з даним позовом) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських :прав за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України (в редакції на момент звернення з даним позовом) господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.
Питання підвідомчості господарському суду справи у спорі, що виник із земельних правовідносин вирішується залежно від того, який характер мають спірні правовідносини - чи є вони приватноправовими чи публічно-правовими, та чи відповідає склад сторін у справі статті 1 Господарського процесуального кодексу України. Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин приватноправового характеру, тобто з відносин, врегульованих нормами цивільного або господарського права і пов`язаних із здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності.
Виходячи з положень статей 13 і 14 Конституції України, статей 177, 181, 324, глави 30 Цивільного кодексу України, статті 148 Господарського кодексу України, земля та земельні ділянки є об`єктами цивільних прав, а держава та територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах з метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного кодексу України, статей 2, 8, 48, 133, 148, 152, 197 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (наданні земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або в користування, відчуженні земельних ділянок державної або комунальної власності, укладенні, зміні, розірванні договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки та інших договорів щодо земельних ділянок, встановленні сервітуту, суперфіцію, емфітевзису, в тому числі прийнятті державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Реалізуючи відповідні повноваження, державні органи або органи місцевого самоврядування вступають з юридичними та фізичними особами у цивільні та господарські правовідносини. Отже, у таких відносинах держава або територіальні громади є рівними учасниками земельних відносин з іншими юридичними та фізичними особами, у тому числі з суб`єктами підприємницької діяльності.
Таким чином, справи у спорах за участю державних органів та органів місцевого самоврядування, що виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, а також в інших спорах, які виникають із земельних відносин приватноправового характеру, за відповідності складу сторін спору статті 1 Господарського процесуального кодексу України (на момент звернення з даним позовом до суду) підвідомчі господарським судам.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що під час прийняття спірного розпорядження від 10.11.2006р. за №505-р "Про надання в постійне користування ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) земель лісогосподарського призначення на території Славутського району" Славутська райдержадміністрація Хмельницької області діяла як суб`єкт права власності, спірні правідносини мають приватно-правовий характер, тому дана справа підсудна господарському суду.
Дослідивши фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, надані по справі докази та пояснення, судом встановлено та приймається до уваги таке:
У 1982р. Шепетівській КЕЧ району ПрикВо видано державний акт на право користування землею Б №041772 на військові містечка №1, №9, №10а, № 10б, розміщені в Славутському районі Хмельницької області, відповідно до якого за землекористувачем було закріплено в безстрокове і безоплатне користування земельну ділянку площею 1749,7 га в межах згідно плану користування. Земля надана для державних потреб.
Згідно плану землекористування Шепетівської КЕЧ району ПрикВо на військові містечка №1, №9, №10а, № 10б у користуванні Шепетівської КЕЧ району перебувала, зокрема, земельна ділянка площею 1061, 5 га (в/м №9, в подальшому перейменоване на в/м №26).
На підставі Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005р. №Д-322/1*3 було розформовано Шепетівську квартирно-експлуатаційну частину району (м. Шепетівка Хмельницької області). Правонаступником визначено квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький.
Як вбачається із витягу з Директиви Міністра оборони України від 10.01.2005р. №Д-322/1/010 вирішено переформувати Хмельницьку квартирно-експлуатаційну частину району (м. Хмельницький) у квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький з підпорядкуванням начальнику Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління (ідентифікаційний код 07928461).
30.12.2005р. начальником Західного територіального квартирно-експлуатаційного управління затверджено загальний акт приймання-передачі військового майна військових частин (в/ч А 4127, в/ч НОМЕР_1 , в/ч НОМЕР_2 , в/с 3522, в/ч НОМЕР_3 , в/ч НОМЕР_4 , в/ч НОМЕР_5 ) організацій Міністерства оборони (ДП МОУ Управління торгівлі Зах. ОК Шепетівський в/торг №42, ДП МОУ Івано-Франківський лісопромисловий комплекс Шепетівський військовий лісгосп, КП МОУ „Шепетівський Ремонтний Завод, Будинкоуправління Шепетівської КЕЧ району №3 м. Ізяслав), а також Шепетівської КЕЧ району з обліку даної КЕЧ району на облік Хмельницького КЕВ. Зокрема, було передано на облік Хмельницького КЕВ в/м №26 в м. Славута, площа земельної ділянки 1061,5 га, в/лісгосп.
В матеріалах справи наявні витяги з планшетів лісовпорядкування: планшет №9 лісовпорядкування 1992р. Шепетівського лісництва, складений на основі геоданих землевпорядкування 1961-1962 років і лісовпорядкування 1982р.; планшет №3 лісовпорядкування 2001р. Хмельницького лісництва Шепетівського віськового лісгоспу; планшет №4 лісовпорядкування 2014р. по Хмельницькому військовому лісництву Шепетівського військового лісгоспу.
Як слідує із витягу з Проекту організації і розвитку лісового господарства Хмельницького лісництва Шепетівського військового лісгоспу, інв. №68, у кварталі 15 (аркуш 35) розташований кар`єр площею 1,7 га.
Також у справі міститься витяг з проекту організації та розвитку лісового господарства Хмельницького військового лісництва Шепетівського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" від 2015р. інв. №113, з якого вбачається, що в кварталі 12 (аркуш 37) знаходиться кар`єр площею 0,8 га.
Згідно протоколу наради при Представникові Президента України у Хмельницькій області по розробці і використанню сапонітів від 03.02.1993р. Хмельницький трест „Агрошляхбуд був визначений головним підприємством по видобутку та переробці сапонінів на території Славутського району.
Як вбачається з акту вибору земельної ділянки від 06.04.1993р. комісією за результатами обстеження земельної ділянки площею 2,2 га, яка знаходиться на правому березі р. Цвітоха в 15 кв. лісництва на території Шепетівського військового лісництва в Славутському районі зроблено висновок, що дана земельна діляна придатна для видобування сапонітів.
Рішенням шостої сесії Славутської районної ради народних депутатів XXI скликання №14 від 18.05.1993р. Хмельницькому обласному дорожньо-будівельному тресту „Хмельницькагрошляхбуд було передано в тимчасове користування з послідуючою рекультивацією 2,0 га землі покритої лісонасадженням згідно планів землекористування для видобування сапонітових глин із зняттям лісонасаджень.
10.06.1993р. Хмельницький трест „Агрошляхбуд звернувся з листом за №116/пк до Хмельницької ОДА з заявою про погодження створення малого підприємства в системі тресту для виконання поставлених завдань по освоєнню та розробці родовищ сапонітів в Хмельницькій області.
Протоколом №1 зборів уповноважених представників засновників малого спільного підприємства з обмеженою відповідальністю „Мінерал від 20.07.1993р. було створено мале спільне аграрне підприємство „Мінерал на правах товариства з обмеженою відповідальністю, затверджено Статут підприємства та підписано засновницький договір.
Як вбачається з п. 5 засновницького договору та п. 3.1. Статуту малого спільного аграрного підприємства „Мінерал з обмеженою відповідальністю Хмельницький трест „Агрошляхбуд став одним із засновників підприємства з часткою у статутному фонді підприємства в розмірі 75,19%.
Розпорядженням представника Президента України у Славутському районі Хмельницької області Славутської райдержадміністрації від 19.08.1993р. за №203 було проведено державну реєстрацію малого спільного підприємства „Мінерал з обмеженою відповідальністю.
29.11.1993р. Хмельницьким обласним управлінням статистики малому спільному аграрному підприємству „Мінерал видано свідоцтво №2824.
Рішенням вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 22.03.1994р. №13 було вилучено у Шепетівського військового лісництва в Славутському районі земельну ділянку площею 2,0 га та надано в довгострокове користування терміном на 5 років Хмельницькому обласному шляхово-будівельному тресту „Агрошляхбуд під розробку родовища сапонітів (додаток №6).
Як вбачається з акту перенесення в натуру меж відведення ділянки кар`єра малого підприємства „Мінерал від 01.08.1994р., на виконання рішення Хмельницької обласної ради народних депутатів від 22.03.1994р. №13, зав. відділом земельних ресурсів Славутського району в присутності представників: директора МСП „Мінерал, директора Шепетівського військового лісгоспу, було перенесено в натуру відвід земельної ділянки МСП „Мінерал із землекористування Шепетівського військового лісгоспу загальною площею 1,345 га під кар`єр по видобуванню сапонітових глин в тимчасове користування строком на 5 років. Відведена земельна ділянка була відмежована в натурі 5-ма межовими знаками.
В матеріалах справи наявне платіжне доручення №105 від 13.10.1994р. про сплату МСП „Мінерал податку на землю.
09.02.1995р. малому спільному підприємству з обмеженою відповідальністю „Мінерал видано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької дяльності.
23.07.1998р. малому спільному підприємству з обмеженою відповідальністю „Мінерал видано ліцензію (спеціальний дозвіл) на користування надрами, реєстраційний №1022 з метою геологічного вивчення в т.ч. дослідно-промислової розробки сапонітових глин на території Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки) площею 55,7 га, що знаходиться на території Славутського району Хмельницької області. Термін дії ліцензії 5 років.
16.12.1998р. представниками Шепетівського військового лісгоспу та МСП „Мінерал складено та підписано акт технічного обстеження лісових площ, які запитуються до відведення зі складу державного лісового фонду. Даним актом, зокрема, було встановлено, що земельна ділянка площею 2 га є придатною для розробки на ній кар`єру сапонітових глин та підлягає передачі в дострокове користування терміном на 10 років.
На підставі Висновку за №671 від 16.12.1998р. Шепетівський військовий лісгосп за результатами розгляду матеріалів на продовження строку тимчасового користування земельною ділянкою для дослідно-промислової розробки Варварівського родовища сапонітових глин, погодився з названими матеріалами. У висновку зазначено, що надання земель в довгострокове користування на 10р. малому спільному підприємству „Мінерал провести за рахунок лісів Шепетівського військового лісгоспу в кв. 15 урочища „Ташки після закінчення строку користування. Вказано, що після закінчення строку користування малому спільному підприємству „Мінерал необхідно надану земельну ділянку рекультивувати і передати лісгоспу для вирощування лісових культур.
05.05.1999р. Хмельницьке обласне виробничо-господарське об`єднання „Облагрошляхбуд корпорації Украгропромбуд звернулося до голови Хмельницької обласної ради народних депутатів з листом №132/ПК, в якому просило посприяти відведенню земельної ділянки площею 2 га для подальшого вивчення та дослідно-промислової експлуатації Ташківської дільниці Варварівського родовища сапонітої глини.
Рішенням шостої сесії Хмельницької обласної ради від 11.05.1999р. №18 продовжено малому спільному аграрному підприємству „Мінерал асоціації „Хмельницькоблагрошляхсервіс строк тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою, яка була йому надана в довгострокове користування строком на 5 років відповідно до рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради від 22.03.1994р. №13, для дослідно-промислової розробки Варварівського родовища сапонітових глин на землях Шепетівського військового лісгоспу Слівутського району 2,0 га непридатних земель строком на 5 років.
06.07.2000р. зборами уповноважених представників засновників малого спільного аграрного підприємства „Мінерал (протокол №16) прийнято рішення про реорганізацію малого спільного аграрного підприємства „Мінерал в аграрне товариство з обмеженою відповідальністю „Велес, визначивши його правнаступником МСАП „Мінерал.
Відповідно до п. 1.3. Статуту аграрного товариства з обмеженою відповідальністю „Велес, затвердженого рішенням райдержадміністрації Славутського району Хмельницької області №179 від 03.11.2000р. АТОВ „Велес є правонаступником малого спільного аграрного підприємства „Мінерал.
11.04.2001р. аграрному товариству з обмеженою відповідальністю „Велес видано ліцензію (спеціальний дозвіл) на користування надрами, реєстраційний №1626 з метою геологічного вивчення в т.ч. дослідно-промислової розробки сапонітових глин на території Варварівського родовища (Ташківська і Варварівська ділянки) площею 55,7 га, що знаходиться на території Славутського району Хмельницької області. Термін дії ліцензії 3 роки.
За результатами розгляду матеріалів геолого-економічної оцінки запасів сапонітових глин Варварівського родовища (Ташківська та Варварівська ділянки) в Хмельницькій області, поданих ТОВ „Укрмінералресурс за дорученням АТОВ „Велес, Державною комісією України по запасах корисних копалин при Державному комітеті природних ресурсів України у протоколі №916 засідання колегії від 13.12.2004р. було постановлено: віднести до корисної копалини сапонітові глини, якість яких у пробі відповідає вимогам технічного завдання АТОВ „Велес (п. 3.1.1.); затвердити станом на 01.12.2004р. балансові запаси сапонітових глин Варварівського родовища (Варварівська і Ташківська ділянки) загальнодержавного значення, якість яких відповідає вимогам технічного завдання АТОВ „Велес (3.3.); визнати балансові запаси глин Варварівського родовища підготовленими для промислового освоєння (п. 3.9.); апробовані запаси категорії С2 визнати підготовленими для промислового освоєння (п. 3.10).
У протоколі експертизою зазначено, що термін дії ліцензії ТОВ „Велес на користування надрами від 11.04.2001р. №1626 закінчився 11.04.2004р.
31.07.2006р. Департаментом будівництва Міністерства оборони України було повідомлено ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", що після ліквідації військової частини земельна ділянка, яка була надана для розміщення цієї частини, не втрачає свого цільового призначення та залишається у категорії земель оборони. Ліквідація військової частини проводиться на підставі відповідної директиви, в якій обов`язково визначається її правонаступник.
Рішенням шостої сесії Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області від 09.10.2006р. №4 погоджено на умовах оренди відведення земельної ділянки площею 11 га для промислового видобування сапонітових глин терміном на 45 років для корпорації „Подільські мінерали.
19.09.2006р. корпорації „Подільські мінерали видано спеціальний дозвіл на користування надрами реєстраційний №4035 по видобуванню сапонітових глин на території Варварівського родовища (Варварівська і Ташківська ділянки площею 45,5 га та 11,0 га відповідно), що знаходиться в с. Варварівка та с. Ташки Славутського району Хмельницької області. Термін дії спеціального дозволу 20 років.
За результатами розгляду листа Хмельницької обласної ради від 11.12.2009р. №2700/01-15 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України було повідомлено про анулювання спеціального дозволу на користування надрами №4035 від 10.09.2006р., наданого корпорації „Подільські мінерали.
Рішенням господарського суду Хмельницької області від 21.09.2010р. по справі №12/17/895-10 було задоволено позов АТОВ „Велес до корпорації „Подільські мінерали про зобов`язання повернути у володіння та користування АТОВ „Велес геологічну інформацію по Варварівському родовищу (ділянки Варварівська та Таківська) сапонітових глин, яке знаходиться в Славутському районі Хмельницької області, яка є його власністю.
Відповідно до п. 1.1. Статуту державного підприємства „Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат, затвердженого наказом Міністра оборони України від 23.11.2012р. №798, зі змінами внесеними наказом Міністра оборони України від 12.09.2017р. №474, підприємство засноване на державній власності, діє як державне, унітарне, спеціалізоване лісогосподарське підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України (Уповноважений орган управління).
Згідно з п. 2.1. Статуту підприємство створене Уповноваженим органом управління з метою керування закріпленим лісовим фондом, одержання прибутку, виконання державного замовлення Уповноваженого органу управління майном з лісопереробки та іншої продукції, замовлень сторонніх організацій, юридичних і фізичних осіб України та інших держав з лісопереробки та іншої продукції (робіт, послуг) для потреб національної економіки; іншої діяльності, яка не суперечить законодавству України.
В п. 8 Статуту визначено, що функції з управління майном, що є загальнодержавною власністю, здійснює Уповноважений орган управління.
Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом (ст. 57 ЗК України).
02.11.2006р. ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) звернулося до Славутської райдержадміністрації з листом за №509, в якому просило винести розпорядження на видачу державних актів на право постійного користування земельними ділянками для ведення лісового господарства по радах: Купецька сільська рада 406,18 га, Полянська сільська рада 319,27 га, Цвітоська сільська рада 1153,11 га.
В матеріалах справи наявна технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки лісового фонду ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп), зокрема, на землях Цвітоської сільської ради за 2006р., в якій зокрема, міститься план та опис меж земельної ділянки площею 740,52 га.
Розпорядженням Славутської районної державної адміністрації від 10.11.2006р. №505-р затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки лісового фонду ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) на землях Купецької, Полянської, Цвітоської сільських рад. Даним рішенням надано в постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельні ділянки лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства, які розташовані за межами пунктів на території сільських рад: Купецька сільська рада площею 406,18га; Полянська сільська рада площею 31927 га; Цвітоська сільська рада площею 1043,91 га.
17.01.2007р. Славутським районним відділом земельних ресурсів Шепетівському військовому лісгоспу видана довідка про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, відповідно до якої земельній ділянці площею 740,52 га, яка знаходиться на території Цвітоської сільської ради присвоєно кадастровий №:04:003:0002.
21.01.2009р. Славутською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №29-р „Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 10.11.2006р. №505-р, а саме, в п. 2 абзац „Цвітоська сільска рада цифри „1043,91 замінити цифрами „1042,69.
29.01.2009р. на підставі розпоряджень Славутської районної державної адміністрації від 10.11.2006р. №505-р та від 21.01.2009р. №29-р державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України видано державний акт серія ЯЯ №336309 на право постійного користування земельною ділянкою площею 740,52 га для ведення лісового господарства, розташованої на території Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №02.
Вказана земельна ділянка площею 740,52 га знаходиться в межах земельної ділянки загальною площею 1061,5 га, яка знаходилась у користуванні військової частини А 3845 у військовому містечку №26 Славутського гарнівзону, с. Цвітоха (Славута) Славутського району, яка є частиною земельної ділянки, що була передана у постійне користування Шепетівській КЕЧ району згідно державного акту на право користування землею Б №041772 від 1982р., що підтверджується планом меж землекористування загальною 1061 га та індивідуальною карткою обліку земельної ділянки №32/17 (форма 403).
Як вбачається з книги обліку земельних ділянок КЕВ м. Хмельницький (розпочата 22.01.2018р.) землі військового містечка №26 Славутського гарнізону знаходяться на обліку у КЕВ м. Хмельницький.
Листом від 20.10.2010р. №129 Цвітоська сільська рада Славутського району Хмельницької області повідомила АТОВ „Велес про попереднє погодження місця розташування земельної ділянки площею 8,0 га на землях запасу Цвітоської сільської ради для отримання спеціального дозволу на користування надрами, а саме для промислового видобування сапонітових глин.
За результатами розгляду матеріалів АТОВ „Велес Держуправління охорони навколишнього природного середовища в Хмельницькій області листом від 31.03.2011р. №03/651 повідомило позивача про погодження видачі спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування сапонітових глин на Ташківській ділянці Варварівського родовища за умов дотримання вимог природоохоронного законодавства та умов екологічної картки № 381 від 31.08.2011р.
Листом від 27.05.2011р. Управління Держкомзему у Славутському районі повідомило АТОВ „Велес, що категорія земель Ташківської ділянки Варварівського родовища (8,0 га) землі лісового фонду, категорія земель Варварівської ділянки Варварівського родовища (47,7 га) землі сільськогосподарського призначення.
Міністерство екології та природних ресурсів України в листі від 18.11.2011р. №22641/06/10-11 від 18.11.2011р. повідомив позивача що комісією з питань погодження надання надр у користування прийнято рішення підтвердити можливість надання спеціального дозволу на користування надрами АТОВ „Велес за умови дотримання вимог природоохоронного законодавства, у тому числі щодо режиму охорони та використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду і земель, зарезервованих для заповідання, особливо цінних земель, водних об`єктів, їх басейнів, водоохоронних зон (включаючи заплави) і прибережних захисних смуг та умов, зазначених в Екологічній картці.
В листі від 22.03.2013р. №52 Цвітоська сільська рада Славутського району Хмельницької області попередньо погодила АТОВ „Велес місце розташування земельної ділянки площею 12,0 га для отримання спеціального дозволу на користування надрами, а саме для промислового видобування сапонітової глини на Ташківському родовищі, яке розташовано на території Цвітоської сільської ради, категорія земель землі лісового фонду, при умові дотримання надрокористувачем земельного законодавства та законодавства про надра.
Славутська районна державна адміністрація Хмельницької області у листі від 29.03.2013р. №02-37-1142/2013 не заперечувала стосовно погодження спеціального дозволу на користування надрами на території Цвітоської сільської ради , необхідного для отримання ліцензії (промислове видобування сапонітових глин у Ташківському родовищі площею 12 га) при умові дотримання вимог ЗК України, ЛК України та норм законодавства про надра.
03.04.2013р. на засіданні колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державному комітеті природних ресурсів України (протокол №2880) було постановлено: здійснити поділ Варварівського родовища сапонітових глин шляхом виділення Ташківської ділянки як окремого об`єкта надрокористування (п. 3.1.); віднести Ташківську ділянку Варварівського родовища сапонітових глин до ділянок простої геологічної будови (1 група) відповідно до Класифікації запасів і ресурсів корисних копалин державного фонду надр (п. 3.6); визнати балансові запаси сапонітових глин Ташківської ділянки Варварівського родовища підготовленими для промислового освоєння (п. 3.7.); вважати таким, що втратив чинність протокол ДКЗ від 13.12.2004р. №916.
18.11.2016р. аграрному товариству з обмеженою відповідальністю „Велес видано спеціальний дозвіл на користування надрами, реєстраційний №6155 з метою видобуванню сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового „Сапокорм на території Варварівського родовища Ташківська ділянка площею 11,9 га, що знаходиться на північній околиці с. Ташки Славутського району Хмельницької області. Надання спеціального дозволу на користування надрами погоджено Хмельницькою обласною радою (лист від 18.03.2015р. №609/01-15, рішення від 05.08.2011р. №23-5/2011 та Міністерством екології та природних ресурсів України (листи від 18.11.2011р. №22641/06/10-11, від 30.04.2015р. №5/3-6/5002-15. Строк дії спеціального дозволу становить 12 років.
24.11.2016р. та 13.12.2016р. АТОВ „Велес зверталося до Кабінету Міністрів України з листом, в якому посилаючись на те, що позивачу було надано спеціальний дозвіл на користування надрами з метою видобування сапонітових глин ділянки Ташківська Варварівського родовища у Хмельницькій області площею 11,9 га, яка знаходиться в межах земельної ділянки з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га, яка знаходиться у постійному користуванні ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", просило прийняти розпорядження яким відповідно до ст. ст. 93, 122-124, 149 ЗК України вилучити з постійного користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельну ділянку площею 11,9 га (землі державної власності лісогосподарського призначення (ліси)), розташовану на території Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області та передати її в оренду із зміною цільового призначення АТОВ „Велес на строк дії спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування сапонітових глин ділянки Ташківська Варварівського родовища.
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області за дорученням облдержадміністрації було розглянуто звернення АТОВ „Велес до Кабінету Міністрів України з питань наданя земельної ділянки в користування на умовах оренди. Листом від 27.12.2016р. №13-22-0.6-2337/23-16 Управління повідомило позивача, що відповідно до ст. 149 ЗК України питання щодо надання лісів для несільськогосподарських потреб здійснюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділнок проводиться за згодою землекористувачів. Зазначено, що для розгляду питання щодо отримання в користування земельної ділянки АТОВ „Велес необхідно отримати згоду землекористувача ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" на вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні і на яку надано спеціальний дозвіл на користування надрами.
У листі від 17.02.2017р. №9-22-06-2698/2-17 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило АТОВ „Велес, що відповідно до ст. 123 ЗК України згода землекористувача про вилучення земельної ділянки має бути посвідчена нотаріально.
10.03.2017р., 27.03.2017р. та 05.04.2017р. АТОВ „Велес зверталося до ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" з листами, в яких посилаючись на те, що земельна ділянка площею 11,9 га Ташківської ділянки Варварівського родовища, яка згідно Спеціального дозволу №6155 від 18.11.2016р. надана позивачу з метою видобування сапонітових глин накладається на земельну ділянку з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га, яка знаходиться у постійному користуванні ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", просило надати засвідчену нотаріально згоду на вилучення земельної ділянки площею 11,9 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га, з метою її подальшої передачі в установленому законом порядку АТОВ „Велес для користування надрами та здійснити заготівлю деревини на земельній ділянці площею 11,9 га, яка підлягає вилученню, після прийняття рішення щодо надання згоди на її вилучення.
ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" листом від 03.04.2017р. №254 повідомило АТОВ „Велес, що відповідно до ст. 101 ЛК України лісгосп здійснює охорону, захист, використання та відтворення лісів. Дозвіл на відчуження земель надає Кабінет Міністрів України та орган управління майном Міністерство оборони України.
В листі від 11.04.2017р. ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" повідомило АТОВ „Велес, що земельна ділянка з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га належить до категорії земель оборони та передана державному підприємству для ведення лісового господарства. При цьому, землі оборони можуть перебувати тільки в державній або комунальній власності. Крім того, ст. 4 Закону України „Про використання земель оборони встановлений вичерпний перелік видів господарської діяльності на землях оборони, який виключає можливість використання товариствами з обмеженою відповідальністю з метою видобування сапонітових глин. Зазначає, що державне підприємство не може надати згоди на вилучення земельної ділянки, оскільки це призведе до припинення права користування нею (глава 22 ЗК України), що суперечитиме чинному законодавству.
Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області листом від 26.04.2017р. №32-22-0.181-67/120-17 повідомило АТОВ „Велес, що земельна ділянка, яка розташована на території Цвітоської сільської ради згідно статистичної звітності належить до категорії земель землі лісогосподарського призначення.
13.11.2017р. Державною службою України з питань геодезії, картографії та кадасту за результатами розгляду звернення АТОВ „Велес від 10.10.2017р. було повідомлено, що надання земельних ділянок для ведення лісового господарства не належало до компетенції районної державної адміністрації, а відносилося до повноважень обласної державної адміністрації.
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.02.2018р. №НВ-018 земельна ділянка площею 740,5182 га, кадастровий №:04:003:0002 відноситься до державної власності, цільове призначення для ведення лісового господарства і пов`язаних з ним послуг, категорія земель землі лісогосподарського призначення, право постійного користування земельною ділянкою зареєстровано за ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
Листом від 10.04.2018р. №27-22-0.43-2466/2-18 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило АТОВ „Велес, що розпорядження Славутської районної державної адміністрації Хмельницької області від 10.11.2006р. №505-р видано з перевищенням повноважень та в порушення вимог ст. ст. 17, 122 ЗК України. Зазначено, що Хмельницькій обласній державній адміністрації та Славутській районній державній адміністрації направлені клопотання від 22.12.2017р. щодо приведення у відповідність до чинного законодавства, в межах повноважень вказане розпорядження. Повідомлено, що обласною державною адміністрацією не виконане клопотання Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області з посиланням на відкриття господарським судом Хмельницької області провадження у справі за позовом АТОВ „Велес про визнання недісним зазначеного вище розпорядження та подальшим, в межах повноважень виконанням судового рішення, що набере законної сили.
Позивач посилаючись на наявність у нього Спеціального дозволу №6155 від 18.11.2016р. на право промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин площею 11,9 га, яка входить до земельного масиву площею 740,52 га, переданої в користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", звернувся з позовом про визнання недійсним розпорядження голови Славутської РДА Хмельницької області від 10.11.2006р. за №505-р та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №336309 від 29.01.2009р., площею 740,52 га, кадастровий №:04:003:0002, які за твердженням позивача є незаконними.
За приписами статті 2 Земельного кодексу України, земельними відносинами є суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею, суб`єктами в яких виступають громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні паї (частки).
Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України, земля, її надра, атмосферне повітря водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (тут і далі в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).
За приписами глави 15 Земельного кодексу України користування землею може здійснюватись на праві постійного користування, тобто користування без обмеження строку, або тимчасового користування на умовах оренди.
Статтею 92 ЗК України встановлено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням Славутської районної державної адміністрації від 10.11.2006р. №505-р було надано в постійне користування державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельні ділянки лісогосподарського призначення для ведення лісового господарства, які розташовані за межами пунктів на території сільських рад: Купецька сільська рада площею 406,18га; Полянська сільська рада площею 31927 га; Цвітоська сільська рада площею 1043,91 га.
21.01.2009р. Славутською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження №29-р „Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації від 10.11.2006р. №505-р, а саме, в п. 2 абзац „Цвітоська сільська рада цифри „1043,91 замінити цифрами „1042,69.
29.01.2009р. на підставі вищевказаних розпоряджень Славутської районної державної адміністрації державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Міністерства оборони України видано державний акт серія ЯЯ №336309 на право постійного користування земельною ділянкою площею 740,52 га для ведення лісового господарства, яка розташована на території Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області.
Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги про скасування розпорядження голови Славутської РДА Хмельницької області від 10.11.2006р. за №505-р та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №336309 від 29.01.2009р., площею 740,52 га посилається на їх незаконність та наявність в АТОВ „Велес Спеціального дозволу №6155 від 18.11.2016р. на право промислової розробки Ташківської ділянки Варварівського родовища сапонітових глин площею 11,9 га, яка входить до земельного масиву площею 740,52 га, переданої в користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка площею 740,52 га знаходиться в межах земельної ділянки загальною площею 1061,5 га, яка знаходиться у користуванні військової частини А 3845 у військовому містечку №26 Славутського гарнізону, яка в свою чергу входить до масиву земельної ділянки загальною площею 1749,7 га, наданої в безстрокове і безоплатне користування Шепетівській КЕЧ району для державних потреб згідно державного акту на право користування землею Б №041772 від 1982р. Зазначене підтверджується планом меж землекористування загальною площею 1061 га та індивідуальною карткою обліку земельної ділянки №32/17 (форма 403).
Як слідує з матеріалів справи, після розформування Шепетівської КЕЧ району на підставі Директиви Міністра оборони України від 20.01.2005р. №Д-322/1*3, її правонаступником став квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький, якому згідно загального акту приймання-передачі військового майна військових частин від 30.12.2005р. було передано на облік, серед іншого, військове містечко №26 в м. Славута, площа земельної ділянки 1061,5 га, в/лісгосп.
31.07.2006р. Департаментом будівництва Міністерства оборони України було повідомлено ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", що після ліквідації військової частини земельна ділянка, яка була надана для розміщення цієї частини, не втрачає свого цільового призначення та залишається у категорії земель оборони. Ліквідація військової частини проводиться на підставі відповідної директиви, в якій обов`язково визначається її правонаступник.
Таким чином, земельна ділянка площею 740,52 га, до земельного масиву якої входить Ташківська ділянка Варварівського родовища сапонітових глин площею 11,9 га є та була державною власністю (землі оборони, призначені для розміщення військового містечка) ще до передачі її в постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
З огляду на вищезазначене, безпідставним є твердження позивача про те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони.
Статтею 77 ЗК України, та ст. 1 Закону України "Про використання земель оборони" (у редакції, чинній на час прийняття спірного розпорядження) передбачено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Аналогічні норми містить ст. 14 Закону України "Про Збройні Сили України" відповідно до якої земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління.
Відповідно до статті 84 ЗК (у відповідній редакції) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської та Севастопольської міських, районних державних адміністрацій та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відповідно до закону. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать, зокрема, землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення.
Частиною 1 статті 2 Закону України "Про використання земель оборони" визначено, що військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України як центральний орган управління Збройних Сил України здійснює відповідно до закону управління військовим майном, у тому числі закріплює військове майно за військовими частинами (у разі їх формування, переформування), приймає рішення щодо перерозподілу цього майна між військовими частинами Збройних Сил України, в тому числі у разі їх розформування.
Рішення про відчуження військового майна, що є придатним для подальшого використання, але не знаходить застосування у повсякденній діяльності військ, надлишкового майна, а також цілісних майнових комплексів та іншого нерухомого майна приймає Кабінет Міністрів України за поданням МОУ. Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України").
Отже, виходячи з наведеного, держава в особі Кабінету Міністрів України є власником земель оборони за законом, а Міністерство оборони України є органом, який уповноважений державою на управління державним майном, у тому числі земельними ділянками.
Зважаючи на вищезазначені норми законодавства, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, які закріплені за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі таких ділянкок у власність або у користування іншим особам є прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення за поданням Міністерства оборони.
Положеннями ч. 3 ст. 77 ЗК України передбачено, що навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
Наявні в матеріалах справи документи, а саме, витяги з: планшету №9 лісовпорядкування 1992р. Шепетівського лісництва, складений на основі геоданих землевпорядкування 1961-1962 років і лісовпорядкування 1982р.; планшету №3 лісовпорядкування 2001р. Хмельницького лісництва Шепетівського віськового лісгоспу; планшету №4 лісовпорядкування 2014р. по Хмельницькому військовому лісництву Шепетівського військового лісгоспу, проекту організації і розвитку лісового господарства Хмельницького лісництва Шепетівського військового лісгоспу, інв. №68, проекту організації та розвитку лісового господарства Хмельницького військового лісництва Шепетівського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" від 2015р. інв. №113 свідчать про те, що на землях оборони, розташовані лісові ділянки та кар`єр.
Згідно зі ст. 55 ЗК України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.
Відповідно до статей 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Положеннями ч. 1, 3 ст. 1 Лісового кодексу України передбачено, що ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав`яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов`язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище.
Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.
З аналізу ч. 3 ст. 1 Лісового кодексу України слідує, що ліс може бути розміщений на землях різних категорій за основним цільовим призначенням, в тому числі і на землях оборони.
Отже, з положень чинного законодавства та наявних у справі доказів вбачається, що спірна земельна ділянка є лісом, відноситься до лісового фонду, при цьому, розміщена на землях оборони.
Зазначене підтверджується і тим фактом, що земельна ділянка площею 740,52 га була надана в постійне користування не будь-якій особі, а державному підприємству "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", яке належить до сфери управління Міністерства оборони України та створене ним з метою, зокрема, керуваня закріпленим лісовим фондом.
Як вбачається з матеріалів справи, 18.11.2016р. аграрному товариству з обмеженою відповідальністю „Велес видано спеціальний дозвіл на користування надрами, реєстраційний №6155 з метою видобування сапонітових глин, придатних для виробництва борошна сапонітового „Сапокорм на території Варварівського родовища Ташківська ділянка площею 11,9 га, що знаходиться на північній околиці с. Ташки Славутського району Хмельницької області.
Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 16 Кодексу України про надра (в редакції станом на момент отримання позивачем спеціального дозволу на користування надрами) спеціальні дозволи на користування надрами надаються переможцям аукціонів, крім випадків, визначених Кабінетом Міністрів України, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, або Радою міністрів Автономної Республіки Крим щодо розробки родовищ корисних копалин місцевого значення на території Автономної Республіки Крим. Надання спеціальних дозволів на користування надрами, крім випадків користування надрами на умовах угод про розподіл продукції, укладених відповідно до Закону України "Про угоди про розподіл продукції", здійснюється після попереднього погодження з відповідною радою питання про надання земельної ділянки для зазначених потреб, крім випадків, коли у наданні земельної ділянки немає потреби.
Частиною 3 ст. 3 Кодексу України про надра передбачено, що земельні, лісові та водні відносини регулюються відповідним законодавством України.
Враховуючи, що відповідно до чинного законодавства земля та надра є окремими об`єктами природокористування, наявність спеціального дозволу на користування надрами автоматично не припиняє права наявних землекористувачів.
Так, ст. 18 Кодексу України про надра визначено, що надання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, провадиться в порядку, встановленому земельним законодавством України.
Відповідно до ст. 123 ЗК України (в редакції на момент отримання позивачем спеціального дозволу на користування надрами) надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.
Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.
У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки).
Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування на підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.
Як слідує з матерів справи, позивач після отримання спеціального дозволу на користування надрами, звертався до Кабінету Міністрів України з листами (від 24.11.2016р. та 13.12.2016р.), в яких просив прийняти розпорядження яким відповідно до ст. ст. 93,122-124, 149 ЗК України вилучити з постійного користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельну ділянку площею 11,9 га (землі державної власності лісогосподарського призначення (ліси)), розташовану на території Цвітоської сільської ради Славутського району Хмельницької області та передати її в оренду із зміною цільового призначення АТОВ „Велес на строк дії спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування сапонітових глин ділянки Ташківська Варварівського родовища.
Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області за дорученням облдержадміністрації було розглянуто звернення АТОВ „Велес до Кабінету Міністрів України з питань наданя земельної ділянки в користування на умовах оренди. Листом від 27.12.2016р. №13-22-0.6-2337/23-16 Управління повідомило позивача, що відповідно до ст. 149 ЗК України питання щодо надання лісів для несільськогосподарських потреб здійснюється Кабінетом Міністрів України. В свою чергу, згідно з ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділнок проводиться за згодою землекористувачів. Зазначено, що для розгляду питання щодо отримання в користування земельної ділянки АТОВ „Велес необхідно отримати згоду землекористувача ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" на вилучення частини земельної ділянки, яка перебуває в його користуванні і на яку надано спеціальний дозвіл на користування надрами.
Також у листі від 17.02.2017р. №9-22-06-2698/2-17 Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області повідомило АТОВ „Велес, що відповідно до ст. 123 ЗК України згода землекористувача про вилучення земельної ділянки має бути посвідчена нотаріально.
10.03.2017р., 27.03.2017р. та 05.04.2017р. АТОВ „Велес зверталося до ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" з листами, в яких просило надати засвідчену нотаріальну згоду на вилучення земельної ділянки площею 11,9 га, яка є частиною земельної ділянки з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га, з метою її подальшої передачі в установленому законом порядку АТОВ „Велес для користування надрами та здійснити заготівлю деревини на земельній ділянці площею 11,9 га, яка підлягає вилученню, після прийняття рішення щодо надання згоди на її вилучення.
ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" листом від 03.04.2017р. №254 повідомило АТОВ „Велес, що відповідно до ст. 101 ЛК України лісгосп здійснює охорону, захист, використання та відтворення лісів. Дозвіл на відчуження земель надає Кабінет Міністрів України та орган управління майном Міністерство оборони України.
В листі від 11.04.2017р. ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" повідомило АТОВ „Велес, що земельна ділянка з кадастровим номером №:04:003:0002 загальною площею 740,5182 га належить до категорії земель оборони та передана державному підприємству для ведення лісового господарства. При цьому, землі оборони можуть перебувати тільки в державній або комунальній власності. Крім того, ст. 4 Закону України „Про використання земель оборони встановлений вичерпний перелік видів господарської діяльності на землях оборони, який виключає можливість використання товариствами з обмеженою відповідальністю з метою видобування сапонітових глин. Зазначає, що державне підприємство не може надати згоди на вилучення земельної ділянки, оскільки це призведе до припинення права користування нею (глава 22 ЗК України), що суперечитиме чинному законодавству.
Отже, в матеріалах справи відсутнє рішення землекористувача та Кабінету Міністрів України про надання дозволу про вилучення земельної ділянки площею 11,9 га з користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат".
Положеннями ч. 10 ст. 149 ЗК України передбачено, що у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.
Однак, звертаючись з позовом до суду позивач не ставить питання про вилучення земельної ділянки площею 11,9 га з користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та передачі її АТОВ „Велес для користування надрами, а просить визнати недійсним розпорядження голови Славутської РДА Хмельницької області від 10.11.2006р. за №505-р "Про надання в постійне користування ДП "Івано-Франківський ліспромкомбінат" Міністерства оборони України (Шепетівський військовий лісгосп) земель лісогосподарського призначення на території Славутського району" та державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №336309 від 29.01.2009р., на підставі якого відповідачу-2 надано в користування земельну ділянку, площа якої є набагато більшою та становить 740,52 га.
При цьому, в обґрунтування позовних вимог АТОВ „Велес посилається як на загальні норми Цивільного кодексу України (ст. 16), Господарського кодексу України (ст. 20), а також на ст. 152 Земельного кодексу України.
Частина 1 статі 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із пунктом 10 частини 2 статті 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Згідно із частиною 1 статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Частиною 2 статті 152 Земельного кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно із пунктом "г" частини 3 статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Отже, підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема у визначений спосіб, є наявність права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належним доказами факт порушення (невизнання або оспорювання) цього права на земельну ділянку.
Виходячи з наведених норм статей 16, 393 ЦК України та статті 152 Земельного кодексу України право на оспорювання та оскарження акту органа державної влади, органа місцевого самоврядування що, стосується розпорядження або користування земельною ділянкою належить власнику, землекористувачу такої земельної ділянки.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірною земельною ділянкою.
Враховуючи, що право на землю набувається в порядку, передбаченому Земельним кодексом України, наявність у позивача Спеціального дозволу на користування надрами не є підставою для автоматичного набуття права права на землю, яке б підлягало захисту в порядку ст. 152 ЗК України.
Разом з тим, наявність в АТОВ „Велес Спеціального дозволу на користування надрами не може бути підставою для припинення права постійного користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельною ділянкою.
Також судом враховується, що спірне розпорядження Славутської райдержадміністрації Хмельницької області прийнято у 2006р., а державний акт видано відповідачу-2 у 2009р., в той час як Спеціальний дозвіл на користування надрами був виданий позивачу пізніше - у 2016р.
Як вбачається з рішення шостої сесії Славутської районної ради народних депутатів XXI скликання №14 від 18.05.1993р. Хмельницькому обласному дорожньо-будівельному тресту „Хмельницькагрошляхбуд було передано в тимчасове користування з послідуючою рекультивацією 2,0 га землі покритої лісонасадженням згідно планів землекористування для видобування сапонітових глин із зняттям лісонасаджень. Рішенням вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради народних депутатів від 22.03.1994р. №13 було вилучено у Шепетівського військового лісництва в Славутському районі земельну ділянку площею 2,0 га та надано в довгострокове користування терміном на 5 років Хмельницькому обласному шляхово-будівельному тресту „Агрошляхбуд під розробку родовища сапонітів (додаток №6).
В подальшому, рішенням шостої сесії Хмельницької обласної ради від 11.05.1999р. №18 продовжено малому спільному аграрному підприємству „Мінерал асоціації „Хмельницькоблагрошляхсервіс строк тимчасового довгострокового користування земельною ділянкою, яка була йому надана в довгострокове користування строком на 5 років відповідно до рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради від 22.03.1994р. №13, для дослідно-промислової розробки Варварівського родовища сапонітових глин на землях Шепетівського військового лісгоспу Слівутського району 2,0 га непридатних земель строком на 5 років.
Отже, земельна ділянка площею 2,0 га, (землі Шепетівського військового лісгоспу Слівутського району) перебувала в користуванні МСАП „Мінерал (правонаступником якого є АТОВ „Велес) до 22.03.2004р. Після закінчення вказаного терміну користування позивач зобов`язаний був провести на даній земельній ділянці рекультивацію і повернути її землекористувачу в стані, придатному для вирощування лісових культур (додаток № 6 до рішення вісімнадцятої сесії Хмельницької обласної ради від 22.03.1994р. №13).
Таким чином, станом на момент прийняття спірного розпорядження Славутської райдержадміністрації від 10.11.2006р. №505-р та видачі державного акту відповідачу-2 на право постійного користування земельною ділянкою, у позивача було припинено право користування навіть на земельну ділянку площею 2,0 га.
При цьому, в матеріалах справи відсутні після 2004 року будь-які звернення АТОВ „Велес до відповідних органів про надання в користування земельної ділянки для необхідних йому цілей.
З огляду на зазначене, АТОВ „Велес не підтверджує доказами наявність у нього будь-якого права на спірну земельну ділянку на момент прийняття оспорюваного розпорядження та акту.
За таких обставин, відсутність у позивача права на спірну земельну ділянку унеможливлює звернення з даним позовом до суду з підстав порушення його права на вказану земельну ділянку.
З приводу посилання позивача на наявність у нього законного інтересу щодо спірної земельної ділянки, судом береться до уваги таке.
Зі змісту ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, ст. 1 ГПК Українги (в редакції на момент звернення з даним позовом) вбачається, що особа має право звертатись до суду за захистом не будь-якого, а виключно охоронюваного законом інтересу, законного інтересу.
Для правильного розуміння поняття „охоронюваний законом інтерес важливо враховувати те, що і суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес є дозволами. Але перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: „Дозволено все, що передбачено законом, а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати це правило: Дозволено все, що не заборонено законом. Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, прагнення до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість. Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимсь конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.
Відповідно до змісту резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. №18-рп/2004 (справа №1-10/2004) охоронюваний законом інтерес це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Аналіз норм ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 1 ГПК України (на момент звернення з даним позовом) дає змогу дійти висновку, що підставою для звернення до суду є наявність порушених прав та охоронюваних законом інтересів, і таке звернення здійснюється особою, котрій це право та законний інтерес належить, і саме з метою їх захисту (тобто, судовому захисту права неодмінно має передувати його порушення). Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.
Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували наявність у позивача права власності чи права користування спірною земельною ділянкою, а тому в даному випадку задоволення позовних вимог не призведе до відновлення прав та законних інтересів саме позивача.
Позивачем ні в позовній заяві, ні в додаткових поясненнях не обгрутовано та документально не підтверджено, які саме права та охоронювані законом інтереси АТОВ „Велес порушують оспорювані розпорядження Славутської райдержадміністрації та державний акт на право постійного користування, виданий відповідачу-2.
Судом також звертається увага на те, що у статтях 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 29.06.2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
Також, при вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Аналогічна правова позиція міститься в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004, згідно з яким верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Згідно з пунктом 9 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003 у справі №1-12/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким, лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Зважаючи на наведене, враховуючи зміст позовних вимог та фактичні обставини справи, позивачем не обгрунтовано, яким чином у разі задоволення позову може відбутися ефективне поновлення позивача в правах (і в яких саме правах), оскільки визнання недійсними розпорядження Славутської райдержадміністрації від 10.11.2006р. №505-р та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 29.01.2007р. площею 740,52 га не призведе до набуття позивачем прав на спірну земельну ділянку.
Також АТОВ „Велес в обґрунтування позовних вимог зазначає про невідповідність спірного розпорядження та державного акта вимогам законодавства, оскільки право розпоряджатися земельними лісовими ділянками на території області належить Хмельницькій обласній державній адміністрації.
Дійсно, станом на момент прийняття спірного розпорядження ст. 122 ЗК України не було передбачено повноважень райдержадміністрацій щодо розпорядження земельними ділянками лісогосподарського призначення.
Частною 4 ст. 122 ЗК (у відповідній редакції) передбачалося, що обласні державні адміністрації надають земельні ділянки на їх території із земель державної власності у постійне користування юридичним особам у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами третьою, сьомою цієї статті.
Разом з тим, ст. 123 ЗК України (у відповідній редакції) передбачено, що юридична особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у постійне користування із земель державної або комунальної власності, звертається з відповідним клопотанням до районної, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій або сільської, селищної, міської ради.
Судом береться до уваги пояснення Славутської райдержадміністрації з приводу того, що під час прийняття спірного розпорядження не відбувалося відведення нової земельної ділянки за проектом відведення, райдержадміністрацією було затверджено технічну документацію та оформлено право державного підприємства на користування земельною ділянкою, оскільки право Шепетівського військового лісгоспу на використання цих земель грунтувалися на основі державного акту серії Б №041772, виданого виконавчим комітетом Славутської районної ради народних депутатів 1982р. для Шепетівської КЕЧ (правонаступником якої є КЕВ м. Хмельницький).
При цьому, на розгляді Славутської райдержадміністрації заяв від позивача про надання йому земельної ділянки не передувало.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 року, "Новоселецький проти України" від 11.03.2003 року, "Федоренко проти України" від 01.06.2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності мусить бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
Також Європейський суд з прав людини у своїй практиці зауважує, що при визначенні суспільних інтересів завдяки безпосередньому знанню суспільства та його потреб національні органи мають певну свободу розсуду, оскільки вони першими виявляють проблеми, які можуть виправдовувати позбавлення власності в інтересах суспільства та знаходять засоби для їх вирішення (наприклад, рішення у справах "Хендісайд проти Сполученого Королівства" від 07.12.1976 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21.01.1986 року).
Отже, створена Конвенцією система захисту покладає саме на національні органи влади обов`язок визначальної оцінки щодо існування проблеми суспільного значення, яка виправдовує як заходи позбавлення права власності, так і необхідність запровадження заходів з усунення несправедливості.
Так, за змістом пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Сполученого Королівства" від 24 червня 2003 року, майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.
Зазначеним вище рішенням Європейського суду з прав людини також встановлено, що, оскільки особу позбавили права на його майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце "непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції", тому визнання недійсним договору, згідно якого покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.
Отже, правова позиція Європейського суду з прав людини полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.
Враховуючи, що ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" набуло права постійного користування на земельну ділянку на підставі розпорядження органу державної влади (Славутської райдержадміністрації Хмельницької області), в той час як відповідні повноваження на той час відносилися до Хмельницької обласної державної адміністрації, відповідач-2 не повинен відповідати за помилки державних органів.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.11.2004р. у справі "Трегубенко проти України" вказано, що позбавлення майна може бути виправданим лише у випадку, якщо буде показаний inter alia, "інтерес суспільства" та "умови, передбачені законом". Більше того, будь-яке втручання у право власності обов`язково повинно відповідати принципу пропорційності. Як неодноразово зазначав суд, "справедливий баланс" має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе "індивідуальний і надмірний тягар".
Отже, відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини майнове право особи, зокрема, і право постійного користування, може бути припинено у разі, якщо цього потребують загальні інтереси суспільства.
Також судом взято до уваги, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Руїс Торіха проти Іспанії").
За таких обставин, виходячи з вищенаведених положень та встановлених судом фактів, суд констатує, що незалежно від того, чи є обґрунтованими доводи позивача на підтвердження невідповідності спірного розпорядження вимогам законодавства, оскільки позивачем не доведено порушення його прав та законних інтересів під час прийняття розпорядження Славутської райдержадміністрації від 10.11.2006р. та видачі державного акта на право постійного користування землею 29.01.2009р., які б підлягали захисту в судовому порядку, що в свою чергу виключає можливість задоволення заявлених позовних вимог.
Відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).
ОСОБА_6 зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (ст. 77 ГПК України).
Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Враховуючи, що позивачем не доведено, а матеріалами справи не підтверджено факту порушення прав та охоронюваних законом інтересів АТОВ „Велес на момент прийняття спірного розпорядженням Славутської райдержадміністрації та видачі державного акту, а наявність у позивача Спеціального дозволу на користування надрами Ташківської ділянки Варварівського родовища площею 11,9 га, яка входить до земельного масиву площею 740,52 га, переданої в користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" не є підставою для припинення права постійного користування земельною ділянкою відповідачем-2, суд приходить до висновку про безпідставність поданої позовної заяви та відмову в її задоволенні.
У зв`язку зі відмовою в позові судовий збір покладається на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 20, 73, 74, 76-79, 129, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

У позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів після його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Порядок подання апеляційної скарги визначений ст.257 та пп.17.5 п.17 Розділу ХІ „Перехідні положення ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2018р.

Головуючий суддя О.Є. Танасюк

Суддя В.В. Виноградова

Суддя М.Є. Муха

Віддрук. 9 прим. :
1 - до справи,
2 - позивачу, аграрне товариство з обмеженою відповідальністю "Велес" (30014, Хмельницька область, Славутський район, с. Ташки )
3 - відповідачу-1, Славутська районна державна адміністрація (30000, Хмельницька область, м.Славута, вул. Соборності,7)
4- відповідачу-2, Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" (76014, м.Івано-Франківськ, вул. Л.Ребета, буд. 6).
5- третя особа - Хмельницька обласна державна адміністрація (29005, м.Хмельницький, м-н Незалежності, Будинок Рад).
6-третя особа - Міністерство Оборони України (03168, м.Київ, Повітрофлотський проспект,6)
7 - третя особа - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Хмельницький (29000, м. Хмельницький, вул. Ціолковського, 3/1);
8 - військова прокуратура Хмельницького гарнізону (29000, м. Хмельницький, вул. Пилипчика, 65 рек. з пов.
9 - військова прокуратура Рівненського гарнізону (33001, м. Рівне, вул. Соборна, 227, Д) рек. з пов.