РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/2212/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши матеріали господарської справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін

за позовом приватного акціонерного товариства "Харцизький трубний завод"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ЮЗ Автосервіс"

про визнання недійсним третейського застереження в договорі

за участю представників учасників справи:

позивача: не з`явились

відповідача: Филимонов С.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Приватне акціонерне товариство "Харцизький трубний завод" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю " ЮЗ Автосервіс" про визнання недійсним третейського застереження, яке викладене в пункті 7.2 договору на технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів № 10/1004/15-0129 від 30.07.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 позовну заяву приватного акціонерного товариства "Харцизький трубний завод" залишено без руху на підставі статті 174 Господарського процесуального кодексу України та надано позивачу строк для усунення встановлених недоліків позовної заяви шляхом подання до суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 21.03.2018 позивач на виконання вимог ухвали суду про залишення позовної заяви без руху подав письмову заяву про усунення недоліків, викладених в ухвалі суду від 02.03.2018.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/2212/18. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 24.04.2018.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 23.04.2018 представник відповідача подав письмовий відзив на позов, в якому проти задоволення позову заперечував, зазначивши про те, що укладення третейської угоди сторонами не суперечить чинному законодавству, вимогам, що ставляться до дійсності правочинів. Угода укладена за ініціативою позивача, а поданий позов вважає намаганням останнього уникнути відповідальності за порушення умов договору на технічне обслуговування на ремонт автотранспортних засобів № 10/104/15-0129 від 30.07.2015, оскільки за його невиконання Постійно діючим регіональним третейським судом України при Асоціації «Регіональна правова група» розглядається справа про стягнення з позивача заборгованості.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 12.04.2018 представник позивача подав письмові заперечення проти розгляду справи № 910/2212/18 в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 заяву приватного акціонерного товариства «Харцизький трубний завод» залишено без задоволення.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 19.04.2018 приватне акціонерне товариство «Краснодонвугілля» подало заяву про вступ у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

У судовому засіданні 24.04.2018 розглянуто подану приватним акціонерним товариством «Краснодонвугілля» заяву, у задоволенні якої судом відмовлено, оскільки зазначеним товариством не підтверджено яким чином рішення з даного спору може вплинути на його права та обов'язки, у зв`язку з неявкою у судове засідання представників учасників справи, розгляд справи відкладено до 22.05.2018.

У судове засідання 22.05.2018 представник позивача не з`явився, однак 21.05.2018 через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) подав заяву про розгляд справи без його участі.

Оскільки участь у судовому засіданні є процесуальним правом сторони, суд задовольняє клопотання позивача про розгляд справи без його участі.

У частині восьмій статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення.

У судовому засіданні 22.05.2018 представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у письмовому відзиві.

У судовому засіданні 22.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, у тому числі письмові пояснення учасників справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Позивачем та відповідачем 30.07.2015 укладено договір на технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів № 10/1004/15-0129, відповідно до якого позивач зобов'язався за заявками відповідача надавати послуги по технічному обслуговуванню та виконувати роботи по ремонту автотранспортних засобів останнього.

Пунктом 7.2. зазначеного договору сторони передбачили про те, що всі спори та розбіжності, які виникли у зв'язку з даним договором або стосуються його укладення, зміни, порушень, розірвання, недійсності, не будуть врегульовані шляхом перемовин, їх розгляд здійснюється у відповідності з матеріальним правом України наступним чином: спори, майнові вимоги за якими перевищують еквівалент 10 000 доларів США за основною сумою зобов'язань, вирішуються в Господарських судах України, спори, майнові вимоги за якими не перевищують еквівалент 10 000 доларів США за основною сумою зобов'язань, вирішуються в Постійно діючому Регіональному Третейському суді України при Асоціації "Регіональна правова група" (у відповідності з регламентом цього суду), рішення якого є остаточним та обов'язковим для сторін і підлягає виконанню сторонами в строки, зазначені в рішенні суду. Закінчення строку дії даного договору не призводить до закінчення викладеної в даному договорі згоди сторін про порядок вирішення спорів.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного пункту договору зазначив про те, що третейське застереження, викладене в пункті 7.2 договору підлягає визнанню недійсним, оскільки спеціальний закон встановлює можливість (право), а не обов'язковість передачі спору на розгляд Третейського суду у випадку наявності третейської угоди.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до положень частини першої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною першою статті 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до вимог статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підстави недійсності правочину визначено положеннями статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з нормами статей 2, 5, 8, 12, 14 Закону України "Про третейські суди" передача спору на розгляд третейського суду є визначеним законом правом відповідних юридичних та/або фізичних осіб, яке реалізується шляхом укладення угоди між цими сторонами про передачу спору на вирішення третейським судом, а угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Тобто, третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є угодою про обрання одного із способів вирішення спору. Суд наголошує, що умова правочину про розгляд спору третейським судом передбачає у випадку виникнення між сторонами спору можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України "Про третейські суди".

Згідно з частиною першою статті 627 Цивільного кодексуУкраїни відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, погоджуючи за власним волевиявленням (добровільно) умови договору № 10/1004/15-0129 від 30.07.2015, укладення якого та умови якого, як зазначено вище, передбачені та не суперечать вимогам законодавства, сторона договору погоджується із обов'язковістю їх виконання в силу норм статей 525, 526Цивільного кодексу України.

Таким чином, викладене в договорі третейське застереження, не суперечить Конституції України та іншим нормам законодавства та не свідчить про обмеження права сторони на судовий захист.

Разом з тим, перелік підстав недійсності правочину, визначений статтями 215 та 203 ЦК України.

Зокрема, відповідно до вимог частини першої статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 Цивільного кодексу України, статтями 207, 208 Господарського кодексу України.

Позивач, заявляючи позовну вимогу про визнання правочину недійним, повинен вказати яких саме вимог, встановлених частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України, не було додержано в момент вчинення такого оспорюваного правочину, тобто чітко визначити підставу недійсності правочину.

В заявленій позовній заяві позивач посилається на положення частин 1, 2, 3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України, однак не зазначає, вимог якої з них не було дотримано у момент вчинення правочину.

Позивачем не доведено у встановленому законом порядку, належними та допустимими доказами, невідповідності пункту 7.2 договору № 10/1004/15-0129 від 30.07.2015 в момент вчинення вимогам, встановленим частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Суд вважає необґрунтованими посилання позивача щодо недійсності третейського застереження, викладеного в пункті 7.2. договору 10/1004/15-0129 від 30.07.2015 положеннями законодавства про систему судів в Україні та здійснення правосуддя виключно судами, до системи яких не входять третейські суди, у зв'язку з тим, що за змістом Закону України "Про третейські суди" укладення третейської угоди, в тому числі у вигляді третейського застереження, є правом юридичної та/або фізичної особи визначити форму врегулювання спору, у разі виникнення такого, а не формою здійснення судочинства та забезпечення реалізації правосуддя, а тому не може розцінюватись судом як обмеження права особи на звернення за захистом порушених прав до суду.

З огляду на зазначене суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання третейського застереження, викладеного у пункту 7.2 договору № 10/1004/15-0129 від 30.07.2015 недійсним, у зв'язку з чим суд відмовляє у його задоволенні повністю.

Відповідно до частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 129, 233, 238, 241-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 23.05.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк