ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"16" травня 2018 р. Cправа № 902/147/18

Господарський суд Вінницької області у складі судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Закритого акціонерного товариства "Райлана", м.Вільнюс, Литовська Республіка

до: Фізичної особи-підприємця Крижанівського Вадима Абдіжаліловича, с. Вовчок, Немирівський район, Вінницька область

про стягнення 4 000 Євро

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

Представники сторін не з'явилися.

В С Т А Н О В И В :

Закритим акціонерним товариством "Райлана" заявлено позов до Фізичної особи-підприємця Крижанівського Вадима Абдіжаліловича про стягнення 4 000 Євро (еквівалент згідно курсу НБУ 129 692 грн 33 коп.), з яких 2 000 Євро в якості повернення передоплати за ненадані послуги та 2 000 Євро в рахунок відшкодування понесених реальних збитків у зв'язку з порушенням виконання відповідачем зобов'язань за договором № 04092017/1 від 04.09.2017 р.

Ухвалою суду від 27.03.2018 р. відкрито провадження у справі № 902/147/18 в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду по суті на 19.04.2018 р.

Ухвалою суду від 19.04.2018 р. відкладено судове засідання до 26.04.2018 р.

26.04.2018 р. на адресу суду надійшло клопотання представника позивача б/н від 25.04.2018 р. про розгляд справи за його відсутності в зв'язку з відсутністю можливості уповноваженого представника з'явитись в судове засідання. Додатком до вказаного клопотання долучено виписки по особовим рахункам.

Відповідно до ухвали суду від 26.04.2018 р. відкладено розгляд справи по суті на 16.05.2018 р.

В судове засідання 16.05.2018 р. представники сторін не з'явилися, причин неявки не повідомили, хоча про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином - ухвалою суду, яка надсилалась їм рекомендованою кореспонденцією.

Окрім того відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи телефонограмою від 15.05.2018 р.

Відповідно до телефонограми від 15.05.2018 р., яка міститься в матеріалах даної справи, відповідача про призначене судове засідання на 16.05.2018 р. (15 год. 30 хв.) повідомлено 15.05.2018 р. При цьому, телефонограму було безпосередньо прийнято ФОП Крижанівським Вадимом Абіджаліловичем.

При цьому адресована сторонам ухвала від 26.04.2018 р. відділенням зв'язку на адресу суду не повернулась.

Зважаючи на вищевикладене, судом при неявці сторін, в тому числі неявці втретє відповідача в судове засідання враховується наступне.

Згідно з ч.4 ст.89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до вимог ч.1 ст.10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Виходячи з вимог ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 6-9 ст. 120 ГПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов'язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв'язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв'язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. Учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає. Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи. Положення частини сьомої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду. За наявності відповідної письмової заяви учасника справи та технічної можливості, повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання чи проведення відповідної процесуальної дії може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, шляхом надсилання такому учаснику справи текстових повідомлень із зазначенням веб-адреси відповідної ухвали в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Згідно із п.п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За вказаних обставин у суду є достатні підстави вважати, що ним вжито належних заходів до повідомлення сторін про дату, час та місце судового слухання, але останні не скористалися своїм правом на участь свого представника у судовому засіданні.

При неявці в судове засідання відповідача суд також враховує, що відповідно до відповідно до ч.3 ст.18 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" обов'язок щодо внесення змін про фізичну особу-підприємця, які містяться в Єдиному державному реєстрі, з поміж іншого і стосовно місцезнаходження, покладається на останню.

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов'язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов'язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; з'являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов'язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

Крім того, частиною 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

З огляду на вказане сторони не були позбавлені права та можливості ознайомитись, зокрема, з ухвалою від 26.04.2018 р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

При цьому, як слідує матеріали справи, зокрема повідомлення про вручення поштового відправлення № 652 (вх. № 3094 від 05.04.2018 р.), відповідач був обізнаний про наявність спору в суді між ним та позивачем ще 30.03.2018 р., а тому суд при прийнятті рішення по справі виходить з того, що останній мав достатньо часу для того щоб сформулювати свою процесуальну позицію щодо позову та надати на підтвердження її обґрунтування необхідні докази.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. (Закон України від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Перебіг строків судового розгляду у цивільних справах починається з часу надходження позовної заяви до суду, а закінчується ухваленням остаточного рішення у справі, якщо воно не на користь особи (справа "Скопелліті проти Італії" від 23.11.1993 р.), або виконанням рішення, ухваленого на користь особи (справа "Папахелас проти Греції" від 25.03.1999 р.).

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду неефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Суд нагадує, що роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 р. у справі "Красношапка проти України").

Суд нагадує, що це роль національних судів - організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними (див.рішення Суду у справі Шульга проти України, no. 16652/04, від 02.12.2010).

До того ж організація провадження таким чином, щоб воно було швидким та ефективним, є завданням саме національних судів (див. рішення Суду у справі Білий проти України, no. 14475/03, від 21.10.2010).

При цьому ст. 248 ГПК України встановлено, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст.13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання представників сторін.

В зв'язку з неявкою учасників судового процесу фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на укладення з Фізичною особою-підприємцем Крижанівським Вадимом Абіджаліловичем Договору № 04092017/1 від 04.09.2017 р. та підписання заявки № 1 від 05.09.2017 р., відповідно до умов яких відповідач, як перевізник, зобов'язався надати замовнику (ЗАТ "Райлана") послуги з перевезення вантажу у міжнародному транспортному сполученні.

За твердженням позивача, ним згідно заявки № 1 від 05.09.2017 р. перераховано ФОП Крижанівському В.А. в якості авансу оплату послуг в сумі 2000 Євро, які останній не надав, та вказану суму оплати позивачеві не повернув.

З огляду на вказане, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 4000 Євро заборгованості з яких 2000 Євро оплаченого авансового платежу та 2000 Євро в рахунок відшкодування понесених реальних збитків у зв'язку з порушенням виконання зобов'язань за Договором № 04092017/1 від 04.09.2017 р.

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, слідує, що 04.09.2017 р. між Закритим акціонерним товариством "Райлана" (Замовник, Позивач) та Фізичною особою-підприємцем Крижанівським Вадимом Абдіжаліловичем (Перевізник, Відповідач) укладено договір № 04092017/01 (Договір), відповідно до п. 1.1. якого предметом даного Договору є доручення надане замовником перевізнику на надання послуг з перевезення вантажу вказаного в заявці відповідності до вимог законодавства України та Конвенції про договір міжнародного перевезення вантажів, Митної Конвенції про міжнародне перевезення вантажів із застосуванням книжки МДП, а замовник прийняти та оплатити належним чином послуги надані перевізником при перевезенні вантажу (а.с. 13-14, т. 1).

Відповідно до п. 1.2. Договору конкретні умови по перевезенню оформляються заявками Замовника на перевезення вантажу, в яких вказуються конкретні умови для належного виконання умов Договору.

Заявка на перевезення вантажу повинна бути в письмовій формі і скріплена печатками і підписами замовника і перевізника. Сторони визнають юридичну силу заявки на перевезення переданої факсимільним зв'язком (п. 1.3. Договору).

Згідно зі п. 2.3. Договору строк доставки вантажу обумовлюється в заявці на перевезення, яка є невід'ємною частиною даного Договору.

Відповідно до п.п. 3.2.1., 3.2.6. Договору перевізник зобов'язується: надати автотранспортні засоби в строки обумовлені раніше; здійснити своєчасну подачу автомобіля під загрузку, своєчасну доставку вантажу в пункт призначення і здачу його вантажоодержувачу, а у випадку порушення оплатити штраф в розмірі 100,00 Євро за кожну добу прострочення.

Розділом 7 Договору сторонами погоджено, що до спільних правовідносин застосовуються норми законодавства України.

Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2017 р. (п. 8.1. Договору).

05.09.2017 р. сторонами підписано заявку № 1 до Договору, в якій останніми, наряду з іншим, погоджено маршрут перевезення: Україна-Литва, найменування вантажу - Машина підйомна МПМ-167-1000Д. Блок управління. Код ТНВЕД 84289090, його вагу (об'єм), тип автомобіля, дату завантаження - 14.09.2017-15.09.2017 р., дату розвантаження вантажу - 10 днів з дня митного оформлення., адресу завантаження та найменування вантажовідправника, вантажоодержувача, вартість послуг, нормативний простій (а.с.15, т. 1).

При цьому у заявці сторонами в її розділі 15 "Вартість перевезення, умови оплати" погоджено вартість перевезення в розмірі 4000 Євро за авто, з яких 2 000 Євро передоплата з моменту підписання Договору на перевезення.

Вказана заявка до Договору скріплена печатками обох сторін Договору.

Цього ж дня, відповідачем виставлено позивачу рахунок № 017/09 на передоплату за послуги міжнародного перевезення вантажу за маршрутом Україна-Литва на суму 2 000 Євро (а.с. 16-18, т. 1).

06.09.2017 р. позивачем згідно міжнародного платіжного доручення № 09061456 від 06.09.2017 р. перераховано відповідачу в якості передоплати за транспортні послуги кошти в сумі 2 000 Євро (а.с. 19-21, т. 1).

Однак, як слідує з матеріалів справи, автомобіль зазначений в заявці на перевезення вантажу у період 14.09.2017 р.-15.09.2017 р. відповідачем не подано. Докази подачі останнім автомобіля у інший період та докази протилежного у справі відсутні.

Між тим, в справі наявна Одноразова Угода-Замовлення № 1713617 від 18.09.2017 р. на мультимодальне транспортування, укладена між ЗАТ "Райлана" (Замовник) та ROM-TRANS MICHAL ROMANEK (Експедитор) на виконання перевезення вантажу за маршрутом Україна-Литва, в якій останніми, окрім іншого, визначено дату завантаження вантажу 20.09.2017 р., розвантаження вантажу - 25.09.2017 р., місце завантаження та розвантаження, найменування вантажу - Машина підйомна МПМ-167-1000Д. Блок управління, вартість перевезення - 6000 Євро, порядок оплати - після розвантаження (а.с. 22-27, т. 1).

Крім того, в справі міститься рахунок-фактура НДС № 00141-FAK-2017/09-SPR від 25.09.2017 р. на оплату наданих ROM-TRANS MICHAL ROMANEK послуг Закритому акціонерному товариству "Райлана" на суму 6000 Євро та міжнародне платіжне доручення № 09251043 від 25.09.2017 р. про оплату зазначених послуг на суму вказану в рахунку (а.с. 28-33, т 1).

06.02.2018 р. позивачем направлено на адресу відповідача вимогу б/н від 06.02.2018 р. про сплату у семиденний строк з моменту отримання вимоги коштів перерахованих в якості авансу в сумі 2000 Євро та сплату 2000 Євро в рахунок відшкодування понесених реальних збитків у зв'язку з невиконанням зобов'язань за Договором та Заявкою (а.с. 35-37, т. 1).

Неповернення відповідачем коштів перерахованих йому позивачем в якості авансу стало підставою звернення ЗАТ "Райлана" з даним позовом до суду.

З врахуванням встановлених обставин, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст.174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Різновидом договорів про надання послуг є договір перевезення вантажу.

Статтею 908 ЦК України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. Загальні умови перевезення визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтями 908, 909 ЦК України визначено, що перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з приписами ст.ст.920, 921 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами). Перевізник за ненадання транспортного засобу для перевезення вантажу, а відправник за ненадання вантажу або невикористання наданого транспортного засобу з інших причин несуть відповідальність, встановлену договором, якщо інше не встановлено транспортними кодексами (статутами). Перевізник і відправник вантажу звільняються від відповідальності, якщо ненадання транспортного засобу або невикористання наданого транспортного засобу сталося не з їхньої вини, зокрема у разі припинення (обмеження) перевезення вантажу у певних напрямках, встановленого у випадках і порядку, передбачених транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.1ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч.2 ст.530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.526 ЦК України, ст.193 ГК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України, ч.7 ст.193 ГК України).

Відповідно до ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна зі сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Як вказувалось вище, позивачем, у зв'язку із ненадання відповідачем у період 14.09.2017 - 15.09.2017 р.р. під завантаження автомобіля направлялася йому на адресу вимога про сплату у семиденний строк з моменту отримання вимоги коштів перерахованих в якості авансу в сумі 2000 Євро, яка, як свідчать матеріали справи, останнім залишена без виконання, а відтак в силу приписів ст. 530 ЦК України строк виконання вказаних зобов'язань останнього настав та наявні правові підстави для повернення ним коштів через невиконання своїх зобов'язань.

З урахуванням встановлених обставин суд приходить до переконливого висновку про наявність факту порушення відповідачем прав позивача за захистом яких останній звернувся, позаяк матеріалами справи підтверджено факт перерахування грошових коштів відповідачу в якості попередньої оплати та наявність факту порушення зобов'язання зі сторони відповідача щодо здійснення автомобільного перевезення, яке ним не було виконано.

Таким чином, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, а також враховуючи, що відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем, не спростував, розміру позовних вимог не оспорив, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є нормативно та документально доведені, підтверджені матеріалами справи, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі в сумі 2000 Євро.

Також судом розглянуто вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 2000 Євро реальних збитків.

Як слідує з матеріалів справи, в обґрунтування заявлених вимог про стягнення збитків, позивач зазначає, що в зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за Договором та Заявкою (не подано автомобіль зазначений в заявці на перевезення вантажу у період 14.09.2017 р.-15.09.2017 р.), між Закритим акціонерним товариством "Райлана" та ROM-TRANS MICHAL ROMANEK укладено Одноразову Угоду-Замовлення № 1713617 від 18.09.2017 р. на виконання перевезення вантажу - Машина підйомна МПМ-167-1000Д. Блок управління, вартість перевезення - 6000 Євро.

25.09.2017 р. ROM-TRANS MICHAL ROMANEK виставлено Закритому акціонерному товариству "Райлана" рахунок-фактура НДС № 00141-FAK-2017/09-SPR від 25.09.2017 р. на оплату наданих послуг на суму 6000 Євро, які останнім оплачено згідно міжнародного платіжного доручення № 09251043 від 25.09.2017 р.

Зазначені обставини, за твердженням позивача, свідчать про те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання щодо перевезення вантажу визначеного в Заявці № 1 від 05.09.2017 р. та Договору, призвело до завдання Закритому акціонерному товариству "Райлана" 2000 Євро реальних збитків.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (належне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

При цьому згідно частини 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно з статтею 224 ГК України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 статті 225 ГК України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Застосування цивільно-правової відповідальності можливе лише при наявності передбачених законом умов. Їх сукупність утворює склад цивільного правопорушення, який є підставою цивільно-правової відповідальності. Склад цивільного правопорушення, визначений законом для настання відповідальності у формі відшкодування збитків, утворюють наступні елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник; об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, протиправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між протиправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону цивільного правопорушення складає вина, яка представляє собою психічне відношення особи до своєї протиправної поведінки і її наслідків.

Правильне встановлення порушеного цивільно-правового обов'язку за договором є необхідним для відповідної кваліфікації змісту правовідносин, що виникли із факту порушення.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає, тобто для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність повного складу цивільного правопорушення, як-то: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Суд наголошує на тому, що вимоги про стягнення завданої шкоди можуть бути задоволені лише у випадку, якщо позивач доведе кожний з елементів складу правопорушення.

З огляду на встановлені судом обставини та наведені вище приписи законодавства суд приходить до висновку про те, що позивачем доведено згідно ст. 74 ГПК України в установленому порядку наявність, а відповідачем не спростовано відсутність повного складу цивільного правопорушення вчиненого останнім.

По-перше, протиправність поведінки, яка полягає у порушенні відповідачем зобов'язань за Договором та Заявкою № 1 від 05.09.2017 р., а саме, відповідачем в порушенням умов п.п. 3.2.1., 3.2.6. Договору та розділу 3 Заявки "Дата завантаження" не подано автомобіль на перевезення вантажу у період 14.09.2017-15.09.2017 р.р. Доказів на підтвердження протилежного відповідачем не надано, іншого матеріали справи не містять. Також матеріали справи не містять доказів щодо причин неподання автомобільного транспорту відповідачем.

По-друге, шкідливий результат такої поведінки, який полягає у завданні реальних збитків позивачеві у наслідок не подання (не надання) автомобіля в обумовлений в Заявці строк. Зокрема у зв'язку з неподанням (ненаданням) відповідачем автомобіля у період 14.09.2017-15.09.2017 р.р. мало наслідком укладення між Закритим акціонерним товариством "Райлана" та ROM-TRANS MICHAL ROMANEK Одноразової Угоди-Замовлення № 1713617 від 18.09.2017 р. на виконання перевезення вантажу - Машина підйомна МПМ-167-1000Д. Блок управління, результат якого оплачене позивачем на суму 6000 Євро, в той час як сума перевезення вантажу погоджена між позивачем та відповідачем в Заявці № 1 від 05.09.2017 р. складала 4000 Євро.

Таким чином, в результаті невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором та Заявкою, перевезення вантажу було здійснено на суму яка перевищувала попередньо погоджену сторонами на 2000 Євро, що мало наслідок негативний результат для відповідача у вигляді понесення додаткових витрат розмір яких заздалегідь не передбачався.

По-третє, причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками. В даному складі збитків причинний зв'язок між порушенням відповідачем взятих на себе договірних зобов'язань та реально завданими збитками є очевидним та ці два елемента перебувають у безпосередньому та тісному причинонаслідковому зв'язку. Належне виконання відповідачем своїх обов'язків за Договором та Заявкою (надання автомобіля у строк визначений в Заявці та здійснення перевезення) запобігло б завданню відповідачеві збитків, зокрема, здійснення перевезення іншим перевізником на менш вигідних умовах.

По-четверте, вина. Розглядаючи дану категорію у договірних відносинах крізь призму ст. 614 ЦК України та ст. 218 ГК України суд враховуючи не доведення відповідачем вжиття усіх заходів для недопущення господарського правопорушення, приходить до висновку щодо наявності в діях відповідача такого четвертого критерію цивільного правопорушення як вина.

При цьому в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано, жодних доказів на підтвердження відсутності вини позивача у понесені збитків позивачем.

З врахуванням наведеного в своїй сукупності вимоги позивача про стягнення з відповідача 2000 Євро реальних збитків є правомірними, в зв'язку з чим підлягають задоволенню судом у заявленому розмірі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Згідно із ч.ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як визначає ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведеним вище нормам та вимогам ухвали суду відповідач не подав до суду жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів в спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу та збитків, в тому рахунку доказів проведення розрахунків (платіжні доручення, виписки банківських установ щодо руху коштів, квитанції до прибуткових касових ордерів) чи відсутності вини в допущеному ним порушенні зобов'язання.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Приймаючи рішення судом враховано наступне, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 Цивільного кодексу України). За змістом статті 524 Цивільного кодексу України грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов'язання закріплені у статті 533 Цивільного кодексу України, зокрема: грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Отже, гривня як національна валюта, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, частина друга статті 533 Цивільного кодексу України допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.04.2018 р. у справі № 914/3151/13.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на відповідача відповідно до ст.129 ГПК України.

Крім того, у відповідності до ст.ст. 126, 129 ГПК України підлягають віднесенню на відповідача понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу за результатами розгляду яких суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4, 5 ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів розмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно із ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

На підтвердження понесення адвокатських витрат до матеріалів справи долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 619 від 27.10.2018 р. виданого Дудчику О.М., ордер про надання правової допомоги серії ВН № 028899 від 21.03.2018 р. та банківські виписки по особовим рахункам з 01.01.2018 р. по 24.04.2018 р. про сплату адвокату Дудчику О.М. 300 Євро витрат на правничу допомогу.

Таким чином понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу є обґрунтованими та підтвердженими доказами.

Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим клопотання про зменшення розміру витрат Закритого акціонерного товариства "Райлана" на професійну правничу допомогу адвоката до суду відповідачем не подавалось. Заперечень щодо наданого позивачем розрахунку судових витрат також не подано.

У п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи та враховуючи, що відповідачем в порядку, визначеному п. 5 ст. 126 ГПК України не подано суду клопотання про їх зменшення, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в сумі заявленій позивачем.

Аналогічного висновку щодо покладення на сторону витрат на професійну правничу допомогу дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у додатковій постанові від 29.03.2018 р. у постанові № 907/357/16.

При цьому щодо зазначення в банківських виписках наданих позивачем в якості оплати адвокатських послуг отримувачем коштів ФОП Дудчика О.М., а не адвоката Дудчика О.М. суд зазначає, що за відсутності доказів того, що ФОП Дудчик О.М. та адвокат Дудчик О.М. є різними особами, а також спростування факту надання адвокатом правої допомоги ЗАТ "Райлана", вказані витрати є правомірними та підлягають стягненню з відповідача (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.03.2018 р. у справі № 904/12152/16).

Разом з тим, суд вважає за необхідне достягнути з позивача в доход Державного бюджету України 08 грн 14 коп. судового збору, який останнім було недоплачено при зверненні з даним позовом до суду, яка виходячи із заявленої ціни позову (129 692,33 грн) становить 1 945,39 грн тоді як позивачем сплачено лише 1 937,25 грн.

16.05.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на п'ять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Крижанівського Вадима Абдіжаліловича, с.Вовчок (Вовчоцька сільська рада), Немирівський район, Вінницька область, 22855 (ідентифікаційний код - ) на користь Закритого акціонерного товариства "Райлана", вул. Олімпечу, 1 А-14, LT-09235, м. Вільнюс, Литовська Республіка (тел.: + 3, факс: + 4; електронна пошта: ; код підприємства 301733720; код ПДВ платника: LT 18, банківські реквізити: Beneficiary bank: Danske Bank A/S Lietuvos filialas вул. Салтонішкю, Литовська Республіка, код банку 74000: розрахунковий рахунок: LT89223810 - EUR, LT89223810 - RUB, LT89223810 - USD; SWIFT code: SMPOLT22) - 2000 Євро - боргу, 2000 Євро - збитків, 1945 грн 38 коп. - відшкодування витрат по сплаті судового збору та 300 Євро - відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

3. Стягнути з Закритого акціонерного товариства "Райлана", вул. Олімпечу, 1 А-14, LT-09235, м. Вільнюс, Литовська Республіка (тел.: + 3, факс: + 4; електронна пошта: ; код підприємства 301733720; код ПДВ платника: LT 18, банківські реквізити: Beneficiary bank: Danske Bank A/S Lietuvos filialas вул. Салтонішкю, Литовська Республіка, код банку 74000: розрахунковий рахунок: LT89223810 - EUR, LT89223810 - RUB, LT89223810 - USD; SWIFT code: SMPOLT22) в дохід Державного бюджету України - 08 грн 14 коп. недоплаченого судового збору.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

5. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

6. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

7. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 21 травня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 5 прим.:

1 - до справи.

3 - позивачу - вул. Олімпечу, 1А-14, м. Вільнюс, Литовська Республіка, LT-09235.

4 - представнику позивача адвокату Дудчику О.М. - АДРЕСА_1.

5 - відповідачу - с. Вовчок (Вовчоцька сільська рада), Немирівський район, Вінницька область, 22855.