ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21 травня 2018 р. Справа №903/183/18

за позовом: Заступника керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області в інтересах держави в особі Колківської об'єднаної територіальної громади (Колківська селищна рада), Головного управління Держгеокадастру у Волинській області

до відповідача: Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мрія", Донецька обл., м. Маріуполь

про стягнення 54426,87грн., розірвання договору оренди землі, прийняття у власність земельної ділянки

Суддя Шум М.С.

cекретар с/з ОСОБА_1

За участю представників сторін:

від Колківської об'єднаної територіальної громади: ОСОБА_2, довіреність №859/03-13/2-18 від 17.05.2018р.

від ГУ Держеокадастру у Волинській області: ОСОБА_3, довіреність №31-3-0.6-9/62-18 від 11.01.2018р.

від відповідача: н/з

В судовому засіданні взяв учать прокурор відділу прокуратури Волинської області ОСОБА_4 посвідчення №036131 від 29.10.2015р.

Суть спору: Заступник керівника Маневицької місцевої прокуратури Волинської області звернувся до господарського суду з позовом до Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мрія" про:

- стягнення 54426,87 грн. в тому числі, 50232,69 грн. боргу по орендній платі за землю, 2149,65 грн. пені за період з 01.06.2017р. по 31.08.2017р. відповідно до ч.6 ст.232 ГК України, 439 грн. річних за період з 01.06.2017р. по 31.12.2017р., 1605,53грн. за період з 01.06.2017р. по 30.11.2017р. відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України;

- розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р. укладеного між Маневицькою районною державною адміністрацією та сільськогосподарським виробничим кооперативом "Мрія", зареєстрований управлінням Держкомзему у Маневицькому районі 11.04.2012р. за №00137;

- прийняття у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельну ділянку площею 4,8433 га, експертна грошова оцінка якої складає 9895346 грн., шляхом одностороннього складення відповідного акту.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на невиконанням відповідачем зобов'язань зі сплати орендної плати за землю згідно договору оренди землі від 11.04.2012р., приписи ст.ст.651, 653 ЦК України, ст.141 ЗК України, Закон України "Про оренду землі".

Ухвалою суду від 24.04.2018р. розгляд справи по суті призначено на 21.05.2018р..

21.05.2018р. від прокуратури надійшли додаткові пояснення по справі.

Прокурор та представник Колківської об'єднаної територіальної громади у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили останні задоволити.

Представник ГУ Держеокадастру у Волинській області у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в частині стягнення з відповідача 54426,87 грн. та розірвання договору оренди землі, в частині позовних вимог щодо прийняття у власність земельної ділянки заперечила з підстав наведених у поясненнях(подані до суду 24.04.2018р.).

Стаття 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідач не скористався наданим йому правом надати суду відзив на позов, уповноваженого представника в судове засідання не направив.

Згідно даних пошукової системи ПАТ «Укрпошта»(http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) поштове відправлення суду на адресу Сільськогосподарського виробничого кооперативу "Мрія" повернулося через повторну невдалу спробу вручення.

Беручи до уваги приписи ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стосовно розгляду справи упродовж розумного строку, господарський суд заслухавши доводи прокурора та представників позивачів, -

встановив:

11.04.2012р. між Маневицькою районною державною адміністрацією (далі - орендодавець) та СВК «Мрія» (далі - орендар) укладено договір оренди (далі - договір) земельної ділянки площею 4,8433 га, яка знаходиться за межами Старосільської сільської ради (на даний час - Колківська ОТГ) для обслуговування виробничих будівель та дворів. Договір укладено на 10 років (п.8 договору) та зареєстровано відділом Держкомзему у Маневицькому районі 11.04.2012р. за №00137(а.с.30-31).

Згідно п.9 договору, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі і становить 2 754,87 грн. на рік (у розмірі земельного податку).

Пунктом 11 договору визначено, що орендна плата вноситься у такі строки: два рази в рік в рівних частинах за кожне півріччя.

Відповідно до п.29 договору, орендодавець зобовязаний своєчасно вносити орендну плату.

Пунктом 43 договору визначено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.

Рішенням господарського суду Волинської області від 15.11.2016р. у справі №903/725/16, яке залишено без змін ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.12.2016р.(а.с.18-28), внесено зміни до п.5 та п.9 договору оренди землі від 11.04.2012р., укладеного між Маневицькою райдержадміністрацією та СВК «Мрія», шляхом їх затвердження в наступній редакції:

- «п.5 Нормативно - грошова оцінка земельної ділянки, яка передається в оренду становить 2369465,24 грн.»;

- « п.9 Орендна плата справляється виключно у грошовій формі в розмірі 71084 грн. в рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки».

Відповідно до інформації ГУ ДФС у Волинській області за № 1329/10/03-20-17-02-13 від 26.01.2018р., у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендної плати за землю в сумі 50945,90 грн. станом на 01.01.2018р.. Дана сума заборгованості включає заборгованість, в т. ч., й за двома іншими договорами оренди, укладеними СВК «Мрія».

Разом із тим, згідно уточнюючої податкової декларації, поданої платником на 2017 рік 14.03.2017 вбачається, що річна сума орендної плати в розмірі 71084 грн. проіндексовано самостійно на коефіцієнт індексації нормативно - грошової оцінки - 1, 06 (затверджений у 2017 році) і становить 75349,04 грн. (за рік).

Згідно ст.2 Закону України «Про оренду землі» відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» (надалі - Закон) визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно положень ст.21 Закону, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

За змістом підпункту 9.1.10 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України, плата за землю належить до загальнодержавних податків і зборів, яка в силу вимог підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 цього ж Кодексу є податком і справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Відповідно до пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі. Останні ж, як визначає зміст підпункту 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, - це особи, яким, зокрема, на умовах оренди надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов'язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункт 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України). Подібне визначення міститься й у статті 21 Закону №161- XIV.

У відповідності до ст.287 Податкового кодексу України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою податкове зобовязання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом ЗО календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад за квитанцією про приймання податкових платежів.

Статтею 286.2 ПК України визначено, що платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов'язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.

Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем, а підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки (пункт 288.1 статті 288 Податкового кодексу України).

Згідно розрахунку Колківської селищної ради вбачається, що відповідач має заборгованість зі сплати орендної плати за землю за період із червня 2017 року по січень 2018 року 50232,69 грн.(а.с.52).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Згідно ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, повязані з орендою землі, вирішуються в судовому порядку.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно ст.144 Господарського кодексу України(далі ГК України), майнові права та майнові обовязки субєктів господарювання виникають з угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Згідно ст.173 ГК України та ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно ст.193 ГК України, ст.526, 527, 530 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено законом або договором, не випливає із суті зобовязання. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обовязковим до виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

В порушення умов Договору та норм чинного законодавства відповідач взятих на себе зобовязань по оплаті орендних платежів в повному обсязі не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у розмірі 50232,69 грн..

З огляду на вищенаведене, суд приходить висновку, що вимоги прокурора в частині стягнення основної заборгованості підставні та підлягають до задоволення в повному обсязі, а саме з відповідача слід стягнути 50232,69 грн..

Щодо вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 2149,65 грн., суд зазначає таке.

Згідно ч.1 ст.216, ч.2 ст.217 ГК України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення в сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд, перевіривши розрахунок позивача, суд приходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення відповідача пені у розмірі 2149,65 грн. підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат в сумі 1605,53 грн. та 439 грн. - 3% річних, суд зазначає таке.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд перевіривши методику та правильність розрахунків інфляційних втрат та 3% річних, приходить висновку, що останні підставні та підлягають до задоволення.

При цьому судом було застосовано розрахунки, здійснені за допомогою встановленої в господарському суді системи інформаційно-правового забезпечення "Ліга Закон".

Щодо вимоги про розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р. укладеного між Маневицькою районною державною адміністрацією та сільськогосподарським виробничим кооперативом "Мрія", зареєстрований управлінням Держкомзему у Маневицькому районі 11.04.2012р. за №00137, суд зазначає таке.

У відповідності до п.39 Договору визначено, що договір припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором.

Разом із тим, частинами 1, 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до постанови Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України у справі №6-75цс13 від 18.09.2013 однією з підстав розірвання договору є істотне порушення стороною цього договору. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (абзац другий частини другої статті 651 ЦК України).

Оцінка порушення договору, як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди; її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.

Відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст.24 і 25 цього Закону щодо своєчасності внесення орендної плати та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

Пунктом «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, передбачено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Несплата відповідачем орендної плати за період, що перевищує вісім місяців призвело до наявності заборгованості в сумі понад 50 тис. грн. та свідчить про системний характер невиконання обовязків зі сторони орендаря - СВК «Мрія».

Суд приходить висновку, що вказані обставини є підставами для дострокового розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р., укладеного між Маневицькою районною державною адміністрацією та СВК «Мрія», тому вимоги прокуратури в цій частині підлягають до задоволення.

Частиною 3 ст.653 ЦК України визначено, що у разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання законної сили.

Щодо вимоги про прийняття у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельну ділянку площею 4,8433 га, експертна грошова оцінка якої складає 9895346 грн., шляхом одностороннього складення відповідного акту, суд зазначає таке.

Прокурор зазначає про необхідно визначити наслідки розірвання договору оренди землі від 11.04.2012р. - повернення земельної ділянки площею 4,8433 га, ринкова оцінка якої становить 9895346 грн. шляхом одностороннього прийняття даної земельної ділянки уповноваженим на те органом. Вказаний спосіб виконання перспективного рішення суду в даній частині обрано з огляду на те, що відповідач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, в подальшому до органів ДВС може не зявлятися, що унеможливить виконання вимоги щодо наслідків розірвання договору - повернення земельної ділянки у комунальну власність.

Суд критично оцінює дані твердження прокурора, оскільки такі дії не передбачені чинним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.122 Земельного Кодексу України, центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб, а також з 01 січня 2013 року у звязку з набранням чинності Законом України №5245-VI від 06.09.2012р. „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності, повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення перейшло від райдержадміністрацій до Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастру) та його територіальних органів. Тобто право власності на земельну ділянку, що є предметом спору у даній судовій справі, визначено за державою.

У відповідності до ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобовязаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Договір, а також Закон України «Про оренду землі» не регулює питання повернення земельної ділянки шляхом складення акту-приймання передачі після припинення дії договору оренди.

У той же час згідно п.21 договору оренди землі від 11.04.2012р. передача земельної ділянки орендарю здійснюється у тижневий строк після державної реєстрації договору за актом її приймання-передачі.

Відповідно до ч.2 ст.795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.

Тобто дана стаття передбачає підписання двостороннього акту.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Органи Держгеокадастру не наділенні повноваженнями щодо одностороннього складення актів про прийняття у власність держави земельних ділянок.

Територіальна віддаленість місцезнаходження відповідача, також не є підставою для складення актів про прийняття у власність держави земельних ділянок в односторонньому порядку.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога про прийняття у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельної ділянки площею 4,8433 га., експертна грошова оцінка якої складає 9895346 грн., шляхом одностороннього складення відповідного акту безпідставна, тому відмовляє у задоволені останньої.

Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.73-79, 86, 129, 130, 185, 232, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

вирішив:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. АЕРОДРОМНА, буд.7, ) на користь Колківської селищної ради (44661, Волинська обл., Маневицький район, селище міського типу Колки, вул. ГРУШЕВСЬКОГО, буд.42, , р/р 0486 ГУДКУСУ у Волинській області МФО 803014, код класифікації доходів бюджету 18010600, отримувач - місцевий бюджет Колківської селищної ради) 54426,87 грн., з них 50232,69 грн. - борг зі сплати орендної плати за землю, 2149,65 грн. - пеня, 1605,53 грн. - інфляційні втрати та 439 грн. 3% річних.

3. Розірвати договір оренди землі від 11.04.2012р., укладений між Маневицькою районною державною адміністрацією та сільськогосподарським виробничим кооперативом «Мрія», зареєстрований управлінням Держкомзему у Маневицькому районі 11.04.2012р. за №00137.

4. В частині позовних вимог щодо прийняття у власність Держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Волинській області земельної ділянки площею 4,8433 га., експертна грошова оцінка якої складає 9895346 грн., шляхом одностороннього складення відповідного акту - відмовити.

5. Стягнути з сільськогосподарського виробничого кооперативу «Мрія» (87500, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. АЕРОДРОМНА, буд.7, ) на користь прокуратури Волинської області (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Винниченка, буд.15, ) 3524 грн. сплаченого прокуратурою судового збору.

Повний текст рішення складено

30.05.2018

Суддя М. С. Шум