КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" травня 2018 р. Справа№ 910/1375/18
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Тарасенко К.В.

Михальської Ю.Б.

без повідомлення учасників апеляційного провадження

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 (повний текст рішення складено 05.04.2018)

у справі № 910/1375/18 (суддя Мудрий С.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група"

про стягнення 171 271,57 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 Товариство з додатковою відповідальністю "Укрхімресурс" (далі позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" про стягнення 171 271,57 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0220-16-00110 відмовив у виплаті страхового відшкодування, пославшись на те, що заявлена подія не може вважатися страховим випадоком.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 (повний текст рішення складено 05.04.2018) у справі № 910/1375/18 позов задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" страхове відшкодування в розмірі 160 568 грн. 50 коп., пеню розмірі 10 703 грн. 07 коп., судовий збір у розмірі 2 569 грн. 07 коп.

Рішення суду ґрунтується на тому, що матеріалами справи підтверджується факт настання страхового випадку за спірним договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті №28-0220-16-00110 та відсутність підстав для відмови у виплаті вказаного страхового відшкодування.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення місцевого господарського суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Також апелянт зазначає, що відповідно до листа Служби безпеки України вх. №01/53859 від 27.11.2017 транспортний засіб позивача зазнав пошкоджень через диверсію, що, на думку відповідача, підтверджується витягом з кримінального провадження №0000092. Крім того, відповідач вказує, що факт диверсії підтверджується також інформацією з засобів масової інформації.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з`ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без порушень вказаних норм, отже апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того, вказує, що за наслідками розслідування кримінального провадження №0000092 не встановлено винних осіб, не винесено вироку суду по факту вчинення злочину, передбаченого статтею 113 КК України. Також, відповідачем не надано доказу, який би встановлював причинно-наслідковий зв`язок між вибухами на складах та пошкодженням автомобіля Chevrolet Lacetti, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 . Більш того, позивач зазначає, що посилання відповідача на інформацію із засобів масової інформації не є належним, допустимим та достовірним доказом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018 справу №910/1375/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г. суддів Тарасенко К.В., Іоннікова І.А.

Розпорядженням №09.1-08/1135/18 від 02.05.2018 Київського апеляційного господарського суду у зв`язку із перебуванням судді Іоннікової І.А. у відпустці, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/1375/18.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 у складі: головуючий суддя Майданевич А.Г. суддів Тарасенко К.В., Михальська Ю.Б. відкрито апеляційне провадження у справі №910/1375/18 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

22.05.2018 через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника відповідача надійшло клопотання про продовження строку на надання відповіді на відзив.

Колегія суддів залишає данне клопотання без розгляду, оскільки останнє не містить належного обґрунтування та поважних причини неможливості подання відповіді на відзив у встановлені судом строки.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення Господарського суду міста Києва не підлягає зміні чи скасуванню.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 30 листопада 2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-0220-16-00110 (далі договір) (т.1; а.с. 10-15).

Данний договір складається з частини-1, частини-2, заяви на страхування та акту огляду транспортного засобу.

Пуктом 1.1 частини-2 договору встановлено сторонами, що предметом договору є страхування майнових інтересів страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядження застрахованим транспортним засобом та додатковим обладнанням страхування наземного транспортного засобу, відшкодування страхувальником шкоди, заподіяної майну третіх осіб застрахованим транспортним засобом добровільне страхування цивільно-правової відповідальності водія; життям, здоров`ям та/або працездатністю застрахованих осіб добровільне страхування від нещасного випадку з водієм та пасажирами.

Відповідно до п. 4 частини-1 договору, транспортним засобом є Chevrolet Lacetti, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .

Згідно з п. 5 частини-1 договору дійсна вартість транспортного засобу на дату укладання договору становить 175 000,00 грн., а страхова сума КАСКО 175 000,00 грн.

Строк дії договору становить з 09.12.2016 по 08.12.2017 (п.8 договору частини-1).

Пунктом 2 частини-2 договору передбачені страхові випадки, зокрема пожежа, вибух пожежа, вибух, удар блискавки, самозаймання транспортного засобу, в тому числі внаслідок короткого замикання в електрообладнанні застрахованого транспортного засобу (крім підпалу).

Страховими випадками не визнаються події, які настали внаслідок або під час ядерного вибуху, впливу радіації або радіоактивного забруднення, військових дій, маневрів або інших військових заходів, громадянських війн, масових безпорядків, терористичних актів (п. 3.1.1 частини-2 договору).

Відповідно до п. 9.4.4 частини-2 договору, страховик зобов`язаний виплатити, у разі настання страхового випадку, страхове відшкодування згідно з умовами договору.

Дії страхувальника (водія) при настанні страхового випадку (події, що має ознаки страхового випадку): вжити необхідні та доцільні заходи, в тому числі рекомендовані страховиком, для запобігання збільшення ступеню ризику, настання страхового випадку збільшення збитків внаслідок настання страхового випадку; негайно повідомити страховика про настання події за телефоном цілодобової клієнтської підтримки; негайно повідомити та викликати на місце події відповідні компетентні органи ( п. 10 частини-2 договору).

Згідно з п. 10.5. договору частини-2 страхувальник зобов`язаний письмового оформити та надати страхувальнику про настання страхового випадку не пізніше 3 робочих днів з моменту її настання.

Відповідно до п. 9.3.5. частини-2 договору передбачено, що страховик має право залучати до оцінки розміру збитків, завданих страхувальнику, незалежних експертів та визначати розмір страхового відшкодування виходячи з розміру збитків, визначених страховиком або актом/висновком незалежного експертизи, замовленого страховиком або, самостійно розрахувати матеріального збитку на підставі довідкових матеріалів, у тому числі з використанням програмного забезпечення Audatex або Eurotax.

Приписами пункту 9.3.7 частини-2 договору передбачено, що страховик має право відстрочити прийняття рішення про виплату/відмову у виплаті страхового відшкодування на період проведення перевірки з письмовим повідомлення страхувальника про таке рішення, але не більше, ніж на 90 календарних днів з моменту прийняття страховиком рішення про таке розслідування. У будь-якому випадку страхового розслідування автоматично продовжується на період очікування офіційних відповідей від компетентних держаних органів.

Пунктами 15.6. та 15.7 частини-2 договору встановлено, що страховик протягом 5 робочих днів з дати отримання від страхувальника всіх необхідних документів передбачених розділом 11 частини 2 договору приймає рішення (складає страховий акт) про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування.Якщо прийняте рішення про відмову у виплаті, протягом 10 робочих днів з дати прийняття такого рішення страховик повідомляє страхувальника та вигодонабувача про прийняте рішення. Повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування повинно містити обґрунтування причин відмови.

Згідно з п. 15.9. договору виплата страхового відшкодування (страхової виплати) може бути здійснена страхувальнику, застрахованій особі, третім особам, вигодонабувачу або спадкоємцям, на підставі відповідної заяви та страхового акту, складеного страховиком.

29.09.2017 о 09:00 на вул. Нестерчука, 1 в м. Калинівка Вінницької обл., працівником ТОВ УКРХІМРЕСУРС виявлено пошкодження автомобіля марки Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 .

29.09.2017 позивач звернувся із заявою до Калинівського відділу поліції ГУ НП України у Вінницькій області.

Старшим слідчим Калинівського ВП ГУНПу Вінницькій області капітаном поліції Куликом О.В., в присутності понятих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 29.09.2017 складено протокол огляду місця події, в якому зафіксовано пошкодження застрахованого транспортного засобу (т. 1; а.с. 18).

На виконання п. 10 договору, страхувальник повідомив відповідача за номером цілодобової клієнтської підтримки.

ТОВ УКРХІМРЕСУРС письмово повідомив страховика про настання страхового випадку, що підтверджується заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за реєстраційним № КА-7814 від 02.10.2017 (т. 1; а.с. 19).

03.10.2017 листом вих. № 03/5031 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" повідомило страхувальника про проведення страхового розслідування з метою об`єктивного встановлення всіх обставин настання вказаного страхового випадку, перевірки інформації та документів, наданих страхувальником. Також, в межах страхового розслідування, залучить незалежних експертів для визначення вартості відновлювального ремонту та дійсної вартості застрахованого транспортного засобу (т. 1; а.с. 20).

30.10.2017 листом вих. № 03/5466 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Українська страхова група" відмовило Товариству з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" у виплаті страхового відшкодування, посилаючись на те, що заявлена страхувальником подія не може бути кваліфікована, як страховий випадок, оскільки не відноситься до жодного з випадків, передбачених п. 11.1 договору страхування, на випадок яких здійснювалось страхування, а пошкодження ТЗ Chevrolet Lacetti, державний номер НОМЕР_1 , відбулось в наслідок зазначеної в п.п.3.1.1 п. 3.1. р. 3 ч. 2 договору страхування.

Не погоджуючись з відмовою відповідача, Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" звернулось з позовними вимогами до Господарського суду міста Києва.

При прийнятті оскаржуваного рішення суду, місцевий господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки відсутні підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є зокрема, договори та інші правочини.

Згідно з ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За своєю правовою природою, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрхімресурс" та Приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Українська страхова група" правочин є договором страхування.

Стаття 979 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною 2 ст. 8 Закону України Про страхування встановлено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Страхувальник зобов`язаний повідомити страховика про настання страхового випадку в строк, передбачений умовами страхування (п. 3 ч. 1 ст. 21 ЗУ Про страхування).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Приписами частини 1 ст. 25 Закону України Про страхування встановлено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно з ст. 26 Закону України Про страхування, підставою для відмови страховика у здійсненні страхових виплат або страхового відшкодування є: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на дії, пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, в стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації. Кваліфікація дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, встановлюється відповідно до чинного законодавства України; вчинення страхувальником - фізичною особою або іншою особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником свідомо неправдивих відомостей про предмет договору страхування або про факт настання страхового випадку; отримання страхувальником повного відшкодування збитків за майновим страхуванням від особи, винної у їх заподіянні; несвоєчасне повідомлення страхувальником про настання страхового випадку без поважних на це причин або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; інші випадки, передбачені законом.

Умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи наявний лист Збройних Сил України вих. № 342/10697 від 22.11.2017, відповідно до якого видно, що у провадженні слідчого відділу Управління Служби Безпеки України у Вінницькій області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000092 від 27.09.2017 за ст. 113 Кримінального кодексу України, щодо факту вчинення диверсії у військовій частині НОМЕР_3 (м. Калинівка) (т. 1; а.с. 38).

Також в матеріалах справи міститься лист Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуації у Вінницькій області вих. № 01-9055/14-2 від 24.11.2017 в якому зазначено, 26 вересня 2017 до ДСНС надійшла інформація про те, що на території військового складу 48 арсеналу Збройних Сил України, (військова частина НОМЕР_3 ), розташованого на території Калинівського району Вінницької області виникла пожежа з подальшою детонацією боєприпасів. Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 24 березня 2004 року № 368 Про затвердження Порядку класифікації надзвичайних ситуацій за їх рівнями, Національного класифікатору надзвичайних ситуацій ДК 019.2010, та протоколом № 67/09-17 засідання Експертної комісії ДСНС України з визначення рівнів та класів надзвичайних ситуацій від 13 жовтня 2017, затверджено, що на території Вінницької області виникла надзвичайна ситуація техногенного характеру регіонального рівня, класифікаційна ознака 10260 надзвичайна ситуація унаслідок пожежі, вибуху на арсеналі, складі боєприпасів або іншому об`єкті військової призначеності (т. 1, а.с. 40).

Однак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені підстави скаржника, що застрахований транспортний засіб зазнав пошкодження через диверсію є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, за кримінальним провадженням № 0000092, на яке посилається скаржник в апеляційній скарзі, не встановлено винних осіб, не винесено вироку суду по факту вчинення злочину, передбаченого статтею 113 КК України.

Крім того, колегія суддів вказує, що у листі вих. № 03/5466 від 30.10.2017 страховик не зазначив жодну із причин, що зазначені в договорі страхування, як на причину відмови у виплаті страхувальникові страхового відшкодування. Також, суд апеляційної інстанції наголошує, що диверсійні дії не є подіями, які не визнаються страховими випадками відповідно до п. 3.1. ч. 2 договору страхування.

Отже, враховуючи вищевикладені докази та за відсутності доказів протилежного, вказані доводи скаржника оцінюються судом критично та не приймаються до уваги.

Пунктом 12.4 частини-2 договору передбачено, що у випадку конструктивної загибелі застрахованого транспортного засобу (якщо згідно з актом авто товарознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту перевищує 60 % дійсної вартості застрахованого транспортного засобу на дату настання страхового випадку), розмір страхового відшкодування розраховується за вибором страховика по одному з передбачених варіантів.

Як вже було вказано, сторони погодили вартість застрахованого транспортного засобу у розмірі 175 000,00 грн.

Відповідно до звіту № 702/У/2017 про оцінку вартості відновлювального ремонту Chevrolet Lacetti, д.н. НОМЕР_1 від 17.10.2017, вартість матеріального збитку становить 168 006,88 грн. (т.1; а.с. 23-27).

Враховуючи умови п. 12.4 частини-2 договору, розмір страхового відшкодування становить 160 568,50 грн.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що вимога позивача щодо стягнення з відповідача страхового відшкодування в розмірі 160 568,50 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

У позовній заяві позивач також просить суд стягнути з відповідача 10 703,07 грн. - пені. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Як вже зазначалось раніше, відповідач у встановлений договором строк свого обов`язку по сплаті коштів страхової виплати не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (стаття 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (стаття 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.

Відповідно до статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання.

В силу статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з ч. 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 Цивільного кодексу України).

Приписами статтей 1 та 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 19.1 частини-2 договору, за невиконання або неналежне виконання обов`язків за договором сторони несуть майнову відповідальність шляхом сплати пені в розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу (крім страхового платежу) за кожний день просточення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на кінцеву дату такого платежу.

Апеляційний господарський суд, перевіривши, за допомогою програми "Ліга:Закон", розрахунок пені, наведений позивачем та судом першої інстанції, дійшов висновку, що сума пені у розмірі 10 703,07 грн. є арифметично правильною.

Також, позивач в позовній заяві просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 30 000,00 грн.

За приписами ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

За приписами ч. 4, ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В якості доказів здійснення витрат на послуги адвоката у даній справі у розмірі 30 000,00 грн позивачем долучено до матеріалів справи лише попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 8 с. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До матеріалів справи позивач не долучив відповідні докази, що сторона сплатила судові витрати у зв`язку з розглядом справи № 910/1375/17.

З огляду на викладене вище, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога позивача про стягнення судових витрат у розмірі 30 000,00 грн. залишається без розгляду.

Таким чином, місцевий господарський суд вірно зазначив, що, оскільки права та охоронювані законом інтереси позивача за захистом якого той звернувся до суду, порушено відповідачем, то позовні вимоги про стягнення 171 271,57 грн. підлягають задоволенню повністю.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Отже, підсумовуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду прийнято у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, підстав його скасувати або змінити не має.

Таким чином, апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/1375/18 задоволенню не підлягає. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/1375/18 підлягає залишенню без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Українська страхова група" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/1375/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 у справі №910/1375/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/1375/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 30.05.2018

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді К.В. Тарасенко

Ю.Б. Михальська