ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"24" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/502/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Щавинської Ю.М.

Секретар судового засідання Шейнцис О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/502/18

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19);

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта" (65074, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 63);

про стягнення 119 450, 53 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 довіреність № 88 від 01.02.2018р.

від відповідача: ОСОБА_2 - ордер № 239398 від 10.04.18р.

ВСТАНОВИВ:

20.03.2018р. Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта", в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь штрафні санкції та пеню у сумі 119 450,53 грн., а також судовий збір.

Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає про порушення ТОВ "Сеуранта" умов укладеного між сторонами договору поставки №ОД/НХ-17-161НЮ від 18.12.2017р. в частині повної та своєчасної поставки товару за письмовою заявкою замовника, з огляду на що Залізницею було нараховано відповідача передбачені умовами договору штрафні санкції у сумі 119 450,53 грн.

Ухвалою суду від 26.03.2018р. відкрито провадження у справі №916/502/18 та, враховуючи, що дана справа за ознаками чинного ГПК України (ціна позову) відноситься до категорії малозначних, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судовому засіданні 25.04.2018р.

17.04.2018р. на електронну адресу суду від представника позивача за вх.№8193/18 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.34), яке обґрунтовано перебуванням останнього у відрядженні з 22.04.2018р. по 25.04.2018р.

12.04.2018р. ТОВ "Сеуранта" було подано до канцелярії суду відзив на позовну заяву (а.с.29-30), в якому відповідач зазначив, що, оскільки ним не було отримано передбаченої умовами договору заявки замовника на поставку товару, товариством було направлено позивачу наявний на складі товар. Весь об'єм товару, як вказує відповідач, у нього не було можливості замовити.

20.04.2018р. відповідачем до канцелярії суду було подано клопотання про об'єднання справ в одне провадження (а.с.38-39), в якому зазначив, що на розгляді в Господарському суді Одеської області перебувають дві справи №916/502/18 та №916/603/18 за позовами одного й того ж самого позивача до одного й того ж самого відповідача про стягнення штрафних санкцій, тільки за різними договорами.

Враховуючи, що в рамках справ №916/502/18 та №916/603/18 розглядаються різні договори, а також ненадання жодних доказів, підтверджуючих викладені у клопотанні обставини, судом протокольно в судовому засіданні 25.04.2018р. було відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про об'єднання справ в одне провадження.

20.04.2018р. ТОВ "Сеуранта" до канцелярії суду було подано ще один відзив, майже ідентичний за змістом (а.с.40-41), який згодом у судовому засіданні відповідач просив не приймати до розгляду, оскільки його було направлено помилково.

Ухвалою суду від 25.04.2018р., враховуючи клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, розгляд справи було відкладено на 16.05.2018р.

02.05.2018р. відповідачем до канцелярії суду було подано додаткові письмові пояснення до відзиву (а.с.51-53), відповідно до яких останній зазначив, що після закінчення строку договору (31.12.2017р.) здійснення поставки товару є неможливим.

Так відповідач зазначає, що від начальника служби матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_3 надійшла інформація про зменшення фінансування та неможливість замовником прийняти весь об'єм товару згідно специфікації №1 та про те, що заявок на поставку товару не буде. При цьому з економістом служби матеріально-технічного забезпечення ОСОБА_4 було усно узгоджено дату та об'єм поставок, які й було здійснено: 3 тони на суму 466 917,12 грн. 26.12.2017р. та 0,49 тон на суму 76 263,13 грн. 27.12.2017р.

При цьому, як вказує відповідач, 27.12.2017р. між сторонами по справі було укладено додаткову угоду №1 до договору поставки №ОД/НХ-17-161НЮ, відповідно до якою у зв'язку із виробничою потребою сторони домовились продовжити строк дії договору та ввести в дію Специфікацію №2 на суму 210 112,70 грн. Вказаною угодою встановлено термін дії специфікації №1 до 31.12.2017р., а з 01.01.2018р. по 31.03.2018р. по специфікації №2.

На думку відповідача, умови додаткової угоди було виконано сторонами у повному обсязі, що підтверджується видатковою накладною та актом приймання-передачі №2 від 27.02.2018р.

Крім того, як вказує відповідач, 28.12.2017р. ним було направлено позивачу електронного листа щодо узгодження чи продовження специфікації №1, чи зменшення об'єму поставки за договором. Однак відповіді на вказаний електронний лист ТОВ "Сеуранта" так і не отримало.

Також відповідач повідомив суду, що на сайті "державні та комерційні закупівлі України" міститься інформація про статус договору №ОД/НХ-17-161НЮ виконаний: "договрі був підписаний та виконаний сторонами у повному обсязі".

Крім того, відповідач наголосив на неможливості стягнення одночасно пені та штрафу за одне і те саме порушення чи правопорушення одного виду, про що зазначено у постанові ВСУ від 24.12.2013р. №3-37гс13.

02.05.2018р. представником відповідача було подано до суду клопотання про залишення позовної зави без розгляду (а.с.63), в якому останній зазначив, що позовна заява підписана неналежною особою, оскільки додані до позовної заяви матеріали не містять доказів, які підтверджують повноваження осіб, які підписали позов.

Зазначене клопотання не розглядалось судом з винесенням процесуального документу, оскільки при відкритті провадження у справі судом було оцінено наявність у осіб, які підписали позовну заяву, відповідних повноважень.

У судовому засіданні 16.05.2018р. представником позивача було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог (а.с.75-77), відповідно до якої позивач просить суд стягнути з відповідача штрафні санкції та пеню у сумі 159 804,85 грн.

Ухвалою суду від 16.05.2018р., враховуючи клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, яке надійшло до канцелярії суду 16.05.2018р. за вх.№9746/18 (а.с.70), розгляд справи було відкладено на 23.05.2018р.

При цьому, вирішення питання щодо заяви позивача про збільшення розміру позовних вимог судом було залишено відкритим, оскільки позивачем не було подано належним чином оформлене клопотання про поновлення пропущеного строку для її подання.

16.05.2018р. після судового засідання представником позивача було подано до канцелярії суду клопотання (а.с.88), в якому він зазначив, що ухвалу суду про відкриття провадження у справі юридичною службою ПАТ "Українська залізниця" було отримано 02.04.2018р., однак, через тривалі відрядження та судові засідання представник позивача із зазначеною ухвалою не був ознайомлений, а відтак, він не був обізнаний про те, що справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у зв'язку з чим просив суд визнати зазначені ним причини пропуску процесуального строку поважними та поновити строк для подання заяви про збільшення розміру позовних вимог.

Розглянувши вказане клопотання, з огляду на те, що необізнаність представника позивача, який до того ж є адвокатом, щодо справи, не може бути визнана судом як поважна причина пропуску строку, судом було відмовлено у задоволенні клопотання про поновлення пропущеного строку для подання заяви про уточнення позовних вимог, про що 23.05.2018р. було винесено відповідну ухвалу.

У судовому засіданні 23.05.2018р. представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву та доповненні до нього, просив суд відмовити у його задоволенні.

За результатами дослідження доказів, судом було встановлено наступні обставини:

Як встановлено судом, 18.12.2017р. між ПАТ "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (Замовник) та ТОВ "Сеуранта" (Постачальник) було укладено договір поставки №ОД/НХ-17-161НЮ (а.с.11-12), відповідно до умов якого Постачальник передає у власність Замовника, а Замовник оплачує товар, визначений в асортименті, кількості та за цінами, які зазначені у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід'ємною частиною.

Кількість та асортимент товару визначається у специфікації, яка є невід'ємною частиною договору (п.3.1. договору).

Розділом 5 договору врегульовано строки та порядок поставки товару, згідно якого товар має бути поставлений в обсягах і в строки (періоди), які визначені графіком поставки (п.5.1. договору).

В межах конкретного періоду (кварталу) поставки товару, визначеного графіком поставки Постачальник зобов'язаний здійснити поставку товару на підставі письмових заявок замовника у строки і обсягах, визначених в цих заявках, але не пізніше ніж впродовж 10 робочих днів з моменту їх отримання у будь-який спосіб (факсом, електронною поштою, листом за адресою: 65074, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, буд.63) (п.5.2. договору).

У разі відсутності письмової заявки замовника в межах конкретного періоду (кварталу) поставки, постачальник самостійно в межах такого періоду визначає дату виконання обов'язку із поставки товару, але не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу) визначеного графіком поставки (п.5.3. договору).

Дострокове виконання обов'язку із поставки товару допускається виключно за погодженням сторін договору (п.5.4. договору).

У відповідності до п.п.6.1., 6.4. договору замовник оплачує поставлений товар постачальником товар за ціною, вказаною у специфікації. Загальна сума по договору 1 050 563,52 грн., у тому числі ПДВ 20% 175 093,92 грн.

Згідно п.7.3. договору днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Положеннями пункту 11.1. договору встановлено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за даним договором винна сторона несе відповідальність згідно з чинним законодавством України і цим договором.

Пунктом 11.3. договору передбачено, що постачальник за даним договором несе наступну відповідальність: у разі затримки поставки товару або поставки не в повному обсязі, заявленому замовником, постачальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості непоставленого товару за кожний день затримки; за порушення термінів поставки продукції, визначених договором, постачальник має сплачувати штраф у розмірі 20% від вартості непоставленої в строк продукції.

Строк дії цього договору встановлюється сторонами з моменту його підписання до 31.12.2017р., а в частині виконання обов'язків щодо розрахунків по договору до закінчення місяця, наступного за місяцем, у якому закінчується строк реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування в ЄРПН за операціями із цього договору.

Виконуючи умови договору, сторонами по справі було підписано специфікацію №1 (а.с.13), за якою загальна сума поставки Бабіту Б-16 масою 6,75 тон складає 1 050 563,52 грн.

При цьому, підписаний сторонами графік поставки (а.с.14) свідчить про те, що Бабіт Б-16 масою 6,75 тон має бути поставлений у IV кварталі.

Як вказує позивач, 27.12.2017р. ним на електрону пошту відповідача було направлено письмову заявку за вих.№НХ13/14347 від 20.12.2017р. (а.с.15), згідно якої ПАТ "Українська залізниця" просило поставити 6,75 тон бабіту Б-16 на загальну суму 1 050 563,52 грн. Натомість відповідач отримання такої заявки заперечує.

Дослідивши наданий позивачем доказ, суд зазначає про неможливість його врахування при вирішенні справи, з огляду на відсутність належних доказів відправки такої заявки. Наявна на зворотній стороні заявки інформація (а.с.15) жодним чином не підтверджує направлення останньої відповідачу.

Разом з тим, виходячи із змісту договору, незважаючи на відсутність доказів направлення відповідачу заявки на поставку товару, товар, згідно до умов п. 5.3 договору, мав бути поставлений відповідачем самостійно в повному обсязі не пізніше останнього дня відповідного періоду тобто до 31.12.2017р. Оскільки 31.12.2017р. припадає на вихідній день, то останнім днем виконання зобов'язання з поставки товару за договором є 02.01.2018р.

Натомість, як встановлено судом з пояснень сторін по справі та доданих до матеріалів справи документів, поставка товару відбулась не в повному обсязі. Так, згідно видаткової накладної №108 від 26.12.2017р. позивачу було поставлено бабіт Б-16 кількістю 3 тони на загальну суму 466 917,12 грн., згідно видаткової накладної №112 від 27.12.2017р. бабіт Б-16 кількістю 0,49 тони на загальну суму 76 263,13 грн. Залишок товару відповідачем поставлено не було.

При цьому обґрунтування відповідача щодо неможливості дострокової поставки товару, а також поставки його після закінчення строку дії договору, тобто після 31.12.2017р., судом не приймається до уваги, оскільки в даному випадку має місце не дострокове виконання умов договору, а застосування п.5.3. договору щодо необхідності поставки повного обєму товару не пізніше останнього дня відповідного періоду (кварталу) визначеного графіком поставки.

В даному випадку відповідачем фактично виривається з контексту договору п.5.4., що є неправомірним з огляду на необхідність тлумачення договору в системному взаємозвязку.

Крім того, в обґрунтування заперечень відповідачем було зазначено про звернення Залізниці до ТОВ "Сеуранта" в усному порядку щодо зменшення обємів поставки з огляду на зменшення фінансування та неможливість прийняття всього об'єм товару згідно специфікації №1.

Натомість вказані доводи відповідача не знайшли свого підтвердження, виходячи із п.5.5. договору, відповідно до умов якого Замовник має право в односторонньому порядку зменшити обсяги, змінити терміни поставки (закупівлі), визначені графіком поставки, шляхом відповідного письмового повідомлення постачальника не пізніше ніж за п'ять робочих днів до початку періоду (кварталу) у якому зменшується обсяг (змінюються строки) поставки (закупівлі) (п.5.5. договору). Натомість жодних доказів того, що Замовником було змінено строки поставки чи об'єми поставки суду не надано.

Також в обґрунтування своїх заперечень ТОВ "Сеуранта" повідомило суду про укладання 27.12.2017р. сторонами по справі додаткової угоди №1 до договору №ОД/НХ-17-161НЮ від 18.12.2017р. (а.с.56-57). Згідно вказаної угоди сторони у звязку із виробничою потребою домовились продовжити строк дії договору та ввести в дію Специфікацію №2 на суму 210 112,70 грн. Угода вступає в силу з 01.01.2018р. Крім того вказаною угодою сторонами було змінено деякі пункти договору.

Так, у відповідності до пункту 6 договору (в редакції додаткової угоди №1 від 27.12.2017р.) сума договору складає 1 260 676,22 грн.

Додатком №3 до договору сторонами було встановлено іншу специфікацію за №2, за якою загальна сума поставки Бабіту Б-16 масою 1,35 тон складає 210 112,70 грн.

Термін дії договору з моменту його підписання до 31.12.2017р. по специфікації №1, з 01.01.2018р. по 31.03.2018р. по специфікації №2 (п.16.2. договору в редакції додаткової угоди №1).

Як встановлено судом, відповідачем встановлений Специфікацією №2 об'єм товару було поставлено позивачу майже в повному обсязі 1.345 тон на загальну суму 209 334,50 грн., що підтверджується видатковою накладною №2 від 27.02.2018р. (а.с.58) та актом-прийму передачі № 2 від 27.02.2018р. (а.с.59)

При цьому, суд наголошує на тому, що зазначена додаткова угода не може бути прийнята судом як доказ зміни термінів і обсягів поставки по специфікації №1, оскільки вказаною додатковою угодою сторонами було додано нову специфікацію на суму 210 112,70 грн. та одночасно змінено загальну суму договору, яка складає 1 260 676,22 грн.

Надаючи оцінку вказаній додатковій угоді, з урахуванням положень ст. 213 Цивільного кодексу України щодо врахування при тлумаченні умов договору подальшої поведінки сторін, суд вважає, що додавши до первісної суми договору у розмірі 1 050563,52 грн. ще 210 112,70 грн., сторони фактично підтвердили намір стосовно первісної ціни договору.

З огляду на встановлення судом порядку виконання договору сторонами по справі, судом також не може бути надана оцінка обставинам, викладеним на сайті "державні та комерційні закупівлі України" щодо виконання умов договору №ОД/НХ-17-161НЮ.

Проаналізувавши надані сторонами докази у сукупності та надавши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У відповідності зі статтею 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи положення ст. 204 ЦК України щодо презумпції правомірності правочину, який не був визнаний судом недійсним у встановленому порядку, договір поставки №ОД/НХ-17-161НЮ від 18.12.2017р. є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ст.193 ГК України, яка цілком кореспондується зі ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Враховуючи встановлення судом факту недопоставки відповідачем згідно умов договору №ОД/НХ-17-161НЮ бабіту Б-16, з урахуванням кінцевої дати виконання зобовязання 31.12.2017р, яка припадає на вихідний день, суд доходить висновку, що з 03.01.2018р. у ТОВ "Сеуранта" наявна прострочка виконання зобовязання, що свідчить про наявність підстави для застосування у відповідності до умов п.11.3. договору штрафних санкцій.

При цьому, суд зауважує, що згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 9.04.2012р. у справі №20/246-08, які є обов'язковими для суду при прийнятті рішення, відповідно до п.п.5, 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", у випадках порушення виконання господарських зобов'язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою статтею 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності.

При цьому, суд не враховує заперечення відповідача щодо неможливості подвійного стягнення пені з посиланням на постанову ВСУ від 24.12.2013р. №3-37гс13, оскільки викладені у вказаній постанові висновки зведені до неможливості стягнення саме подвійної пені, тоді як в даному випадку до стягнення заявлені пеня та штраф.

Перевіривши розрахунки штрафу та пені, наведені у позовній заяві позивачем, з урахуванням наявності факту недопоставки товару, суд вважає розрахунок позивача вірним та вимоги щодо стягнення з ТОВ "Сеуранта" 119 450,53 грн. цілком обґрунтованими.

Разом з тим, норми матеріального права, а саме ст.233 ГК України, яка цілком кореспондується із ч.3 ст. 551 ЦК України, встановлюють, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Так, відповідно до п. 42 інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008р. "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексів України" при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України слід мати на увазі, що поняття "значно" та "надмірно" є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. При цьому слід враховувати, що правила частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

Враховуючи, що наявність будь-яких збитків, викликаних недопоставкою товару, позивачем не доведена та подібні вимоги взагалі не заявлялися, самостійне встановлення ПАТ "Укрзалізниця" на сайті держзакупівель статусу "договір виконаний", а також те, що позивачем не ставилося питання щодо виконання зобовязання в натурі в повному обсязі, суд, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України, ч.1 ст. 233 ГК України, вважає за правомірне зменшити нараховані позивачем штрафні санкції у вигляді штрафу до 10 000 грн. та пені до 5 000 грн.

Відповідно до п. 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 7 від 21.02.2013р. "Про деякі питання практики застосування розділу VI господарського процесуального кодексу України", у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Приймаючи до уваги вищезазначене, з огляду на часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення пені та штрафу, а також те, що спір між сторонами виник внаслідок неправильних дій відповідача, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України, без врахування зменшення штрафу та пені.

Керуючись ст.ст. 129,232,233,236-238,240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сеуранта" (65074, м. Одеса, вул. Святослава Ріхтера, 63, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ) в особі Регіональної філії "Одеська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (65012, м. Одеса, вул. Пантелеймонівська, 19, ) пеню у сумі 5 000 /пять тисяч/ грн., штраф у сумі 10 000 /десять/ тисяч грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі 1 791 /одна тисяча сімсот девяносто одна/ грн. 76 коп.

3. В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 85 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено 29 травня 2018 р.

Суддя Ю.М. Щавинська