ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. Справа №917/1575/17

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя Тихий П.В.,

при секретарі судового засідання Шило А.М.,

за участю представників:

позивача не зявився,

відповідача ОСОБА_1, посвідчення адвоката №1885 від 17.10.2017, довіреність №4 від 21.08.2017, свідоцтво про зайняття адвок. діяльн. серія ПТ №1885 від 17.10.2017

розглянувши матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» (вх.№674П від 16.04.2018) на ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.03.2018 у справі №917/1575/17 (суддя Семчук О.С., повний текст ухвали складено 22.03.2018),

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром»

про відстрочення виконання судового рішення у справі,

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд», м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром», м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення 778382,54 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 21.03.2018 в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення по справі №9174/1575/17 від 13.11.2017 відмовлено.

Відповідач з вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм чинного законодавства, просить скасувати ухвалу суду від 21.03.2018 та прийняти нове, яким заяву ТОВ «Техмолпром» про відстрочення виконання рішення суду на 12 місяців у справі №917/1575/17 задовольнити в повному обсязі.

Апелянт зазначає, що обставини, які склалися у ТОВ «Техмолпром» є винятковими та такими, що ускладнюють виконання судового рішення. Приймаючи до уваги ситуацію, що склалася на міжнародному ринку збуту продукції, надані Товариством документальні докази на підтвердження існування тяжкого фінансового стану ТОВ «Техмолпром», вжиті заходи зі стабілізації обємів виробництва, з урахуванням доримання балансу матеріальних інтересів та наявності інфляційних процесів у економіці держави, зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення не суперечить статті 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідає принципам справедливості та розумності, а також узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено в задоволенні заяви ТОВ «Техмолпром» про відстрочення виконання рішення суду, незважаючи на наявність обєктивних підстав підтверджених належними та допустимими доказами для відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 по справі №917/1575/17.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 18.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Техмолпром»; запропоновано позивачу подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 16.05.2018; повідомлено учасників апеляційного провадження про дату, час та місце розгляду справи в судовому засіданні.

Від ТОВ «Укрмаслотрейд» надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№3589 від 15.05.2018), в якому позивач просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Працівниками відділу документального забезпечення та контролю Харківського апеляційного господарського суду складено акт №13-42/289 від 15.05.2018, яким встановлено, що при розкриванні поштового відправлення відзиву на апеляційну скаргу від 08.05.2018 №857 по справі №917/1575/17 виявився відсутнім додаток до відзиву, а саме доказ направлення копії відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Відповідно до частини 4 статті 263 Господарського процесуального кодексу України до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Згідно частини 9 статті 80 Господарського процесуального кодексу України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Таким чином, враховуючи вказані приписи процесуального законодавства та зважаючи на те, що в суду апеляційної інстанції відсутні докази направлення відзиву на апеляційну скаргу відповідачу у справі, колегія суддів не бере до уваги вказаний відзив та не розглядає його.

В судове засідання Харківського апеляційного господарського суду 16.04.2018 позивач не з'явився, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, копія ухвали апеляційної інстанції направлялась рекомендованим листом з повідомленням про вручення за належними адресами. Зокрема, представник позивача отримав ухвалу суду про відкриття справи 23.04.2018, що вбачається з наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Відповідно до частини 1 статті 285 Господарського процесуального кодексу України рішення суду апеляційної інстанції вручаються (видаються або надсилаються) в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу.

Згідно статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до частини 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що учасники судового процесу були повідомлені належним чином, явка представників сторін у судове засідання не була визнана обовязковою, а наявних в справі матеріалів достатньо для розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в даному судовому засіданні.

В судовому засіданні представник апелянта вимоги своєї скарги підтримав, просив задовольнити її в повному обсязі.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм чинного законодавства та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

13.11.2017 господарським судом Полтавської області прийнято рішення по справі №917/1575/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмаслотрейд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про стягнення заборгованості за договором поставки товару №020915/01 від 02.09.2015. Зазначеним рішенням з ТОВ «Техмолпром» на користь ТОВ «Укрмаслотрейд» стягнуто 580000,00 грн. основного боргу, 71031,80 грн. пені, 29113,01 грн. 3 % річних, 94357,48 грн. інфляційних втрат та 11617,54 грн. витрат по сплаті судового збору.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі №917/1575/17 змінено, позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача стягнуто 580000,00 грн. основного боргу, 71004,32 грн. пені, 29113,01 грн. 3% річних, 94357,48 грн. інфляційних втрат, 11617,11 грн. судового збору.

02.03.2018 до господарського суду Полтавської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі 917/1575/17 на 12 місяців з моменту винесення ухвали.

В обґрунтування вказаної заяви відповідач вказував на таке.

Апелянт є переробним підприємством харчової промисловості України. Основним видом продукції, яку виготовляє підприємство є твердий сир. З метою ведення своєї господарської діяльності товариство проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб - сільськогосподарських виробників та посередників.

Основними ринками збуту продукції ТОВ «Техмолпром», протягом останніх 10 років були ринки Російської Федерації та Республіки Казахстан, проте починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману продукцію (товар), який використовується ТОВ «Техмолпром» у процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, а також призвели до вкрай скрутного фінансового становища товариства, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед позивачем.

Також заявник посилається на значне збільшення обсягу порушень платіжної дисципліни з боку контрагентів ТОВ «Техмолпром» за взятими за себе господарськими зобов'язаннями.

Заявник вважає, що стягнення суми боргу за рішенням без відстрочки його виконання, зумовить неможливість своєчасно виплатити заробітну плату працівникам товариства, своєчасно сплатити податки та збори, спричинить масове звільнення працівників, фактично призведе до арешту рахунків та майна ТОВ «Техмолпром», заблокує господарську діяльність товариства та унеможливить повне виконання підприємством своїх зобов'язань як перед позивачем, так і перед іншими контрагентами і в майбутньому призведе до банкрутства. Відтак, заходи примусового стягнення з ТОВ «Техмолпром» заборгованості не тільки не дадуть очікуваного результату, а й матимуть своїм наслідком зупинення його діяльності та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення. Зокрема, заявник вважає, що вжиття Державною виконавчою службою активних заходів задля примусового виконання рішення суду призведе до катастрофічної ситуації. Під реальною загрозою опиниться: погашення заборгованості та виплата поточної заробітної плати; сплата банківських кредитів; проведення розрахунків з бюджетами; сплата комунальних платежів; здійснення розрахунків з постачальникам сировини та енергоносіїв, тощо. Продаж основних фондів ТОВ «Техмолпром», також, не матиме своїм результатом погашення заборгованості за рішенням суду, адже переважна більшість активів підприємства виступає в якості забезпечення повернення банківських кредитів.

На підтвердження тяжкого фінансового стану відповідачем надано копії балансів, звітів про фінансові результати товариства та податкових декларацій на прибуток підприємства за 2015 рік, 2016 рік та 9 місяців 2017 року.

Також заявником надано копію звіту з праці за січень 2018 року, згідно якого заборгованість по заробітній платі працівників ТОВ «Техмолпром» становить понад два мільйона гривень.

Крім цього, відповідач надав звіт про дебіторську та кредиторську заборгованість за 9 місяців 2017 року, згідно якого дебіторська заборгованість товариства становить 723087 тис. грн., а кредиторська заборгованість - 529128 тис. грн.

Крім іншого, заявник стверджує, що має величезну заборгованість перед банком за укладеними кредитними договорами, а також, що у в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 54596575, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області з ТОВ «Техмолпром» підлягає до стягнення сума у розмірі 5136267,41 грн.

При цьому, заявник стверджує, що ТОВ «Техмолпром» вживає всіх можливих заходів з метою продовження господарської діяльності, отримання прибутку для подальшого функціонування товариства, сплати податків, соціальних платежів, виплат заробітної плати працівникам та погашення заборгованості за рішеннями суду, в тому числі, перед ТОВ «Укрмаслотрейд». ТОВ «Техмолпром» вживає активних дій, зокрема, намагається здійснити вихід із своєю продукцією на ринок Європейського союзу, країн Африки та Азії. Вказані обставини жодними доказами не підтверджуються.

Також заявник зазначає, що у І кварталі 2018 року - ІІІ кварталі 2018 року він розраховує на значні надходження коштів, у зв'язку з укладенням нових контрактів, погодження графіків нових поставок зі своїми контрагентами та відновлення роботи за укладеними раніше угодами, пошуком нових ринків збуту продукції. Так, з метою отримання доходу найближчим часом, товариство уклало ряд контрактів, в Додаткових угодах до яких передбачені графіки із строками та обсягами запланованих поставок, що є підтвердженням вжиття товариством заходів для отримання коштів, достатніх для виконання рішення суду та уникнення банкрутства товариства, зокрема:

- контракт № 2001 від 20.01.2018, укладений між ТОВ «Техмолпром» та ТОО «KAZ-IMPORT» (республіка Казахстан) з графіком поставок на орієнтовну суму 408 252,00 доларів США;

- договір поставки № 0902 від 09.02.2018, укладений між ТОВ «Техмолпром» та ПП «ТРАНЗИТЕКСПО» з графіком поставок на суму 10824000,00 грн.

21.03.2018 господарським судом Полтавської області прийнято оскаржувану ухвалу, з підстав викладених вище.

Відмовляючи в задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідачем не подано належних доказів, які б свідчили про наявність виключних обєктивних обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, відповідно до ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Господарський процесуальний кодекс України не визначає переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнюють його виконання., тому суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами ст. 86 ГПК.

Законодавець у будь-якому випадку пов'язує відстрочку виконання судового рішення у судовому порядку з винятковими (об'єктивними, непереборними) та виключними обставинами, що ускладнюють виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

За судовою практикою, до обставин, що ускладнюють виконання судового рішення та які є підставою для розстрочки (відстрочки) його виконання, належать хвороба боржника або членів його сім'ї, скрутне матеріальне становище боржника, наявність загрози банкрутства юридичної особи-боржника, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Так, відповідач є переробним підприємством харчової промисловості України, основним видом продукції, яку виготовляє підприємство є твердий сир.

З метою ведення своєї господарської діяльності товариство проводить закупівлю молочної сировини у населення, юридичних осіб - сільськогосподарських виробників та посередників.

Як зазначає відповідач, основними ринками збуту продукції ТОВ «Техмолпром» були ринки Російської Федерації (90% експорту) та Республіки Казахстан.

Проте, починаючи з 2014 року Російська Федерація повністю закрила свій ринок (введено продуктове ембарго) для продукції українського виробництва та ввела обмеження та заборони на транзит української продукції митною територією Російської Федерації до Республіки Казахстан та Киргизької Республіки.

Втрата основних ринків збуту в сукупності з соціальними та економічними чинниками, збільшенням вартості палива та енергоносіїв, зменшення платоспроможності населення призвели до значного зниження обсягів виробництва та реалізації продукції відповідача.

Зазначені обставини фактично позбавили можливості підприємства своєчасного проведення розрахунків з постачальниками за отриману продукцію (товар), який використовується ТОВ «Техмолпром» у процесі переробки молочної сировини та виготовлення власної продукції, а також призвели до вкрай скрутного фінансового становища товариства, внаслідок чого виникла кредиторська заборгованість перед позивачем.

В підтвердження свого тяжкого фінансового стану відповідачем до заяви надано копії балансів, звітів про фінансові результати товариства та податкових декларацій на прибуток підприємства за 2015 рік, 2016 рік та 9 місяців 2017 року.

Колегією суддів враховано надані відповідачем докази вжиття заходів зі стабілізації обємів виробництва, отримання прибутку та подальшого функціонування підприємства, а саме: міжнародні договори та контракти з поставки продукції на 2018 рік, що може сприяти продовженню господарської діяльності та зробить реальною можливість отримання боргу стягувачем.

Також, з матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного між ТОВ «Техмолпром» та ТОВ «KAZ-IMPORT», Казахстан контракту №2001 від 20.01.2018, загальна вартість поставки становить 408252,00 доларів США.; за укладеним між ТОВ «Техмолпром» та Приватним підприємством «Транзитекспо» договором поставки №0902 від 09.02.2018, загальна вартість поставки складає 2640000,00 грн. за період поставки серпень 2018 року, 2640000,00 грн. за період поставки вересень 2018 року, 2640000,00 грн. за період поставки жовтень 2018 року, 2640000,00 грн. за період поставки листопад 2018 року.

Таким чином, зазначені міжнародні договори постачання продукції, з урахуванням їх загальної вартості та строків поставки, можуть вважатися підтвердженням реальної можливості виконання відповідачем рішення суду через певний проміжок часу, тим самим спростовуючи висновок місцевого господарського суду щодо ненадання відповідачем доказів неможливості виконання ним судового рішення та доказів реальної можливості виконання відповідачем рішення суду через певний проміжок часу.

Отже, одночасне і повне виконання рішення суду в даній справі може призвести до виникнення у ТОВ «Техмолпром» заборгованості зі сплати податків, зборів та інших платежів до бюджету, заробітної плати, і як наслідок припинення господарської діяльності боржника, повної його неплатоспроможності та банкрутства, що унеможливить виконання рішення суду взагалі.

Відтак, заходи примусового стягнення з ТОВ «Техмолпром» заборгованості зможуть не тільки не надати очікуваного результату, а й можуть мати своїм наслідком зупинення діяльності ТОВ «Техмолпром» та накопичення нових боргів при неможливості їх погашення.

Разом з тим, ТОВ «Техмолпром» має заборгованість перед АТ Укрексімбанком за укладеними кредитними договорами, а саме: кредитна лінія №6414V1/2555 від 30.10.2014 на суму 36417289 грн.; 151209К54/SL-25-EXIM-29.12.09 на суму 14041093,14 доларів США; кредитна лінія по нарахованих процентах №6414V1/2555 від 30.10.2014 на суму 13760309,00 грн. тощо.

Крім того, на примусовому виконанні в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП 54596575, що перебуває на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Полтавській області з ТОВ «Техмолпром» підлягає до стягнення сума у розмірі 5136267,41 грн.

Також заявником надано копію звіту з праці за січень 2018 року, згідно якого заборгованість по заробітній платі працівників ТОВ «Техмолпром» становить понад два мільйона гривень.

Крім цього, відповідач надав звіт про дебіторську та кредиторську заборгованість за 9 місяців 2017 року, згідно якого дебіторська заборгованість товариства становить 723087 тис. грн., а кредиторська заборгованість - 529128 тис. грн.

Викладені обставини викликані тим, що відповідач перебуває у скрутному фінансовому стані, у відповідача є значні суми заборгованості по заробітній платі перед своїми працівниками, по розрахункам з бюджетами, сплаті податків та інших обовязкових платежів, сплаті комунальних послуг та енергоносіїв, здійсненню розрахунків з контрагентами за отримані товари, роботи та послуги.

Так, надання відстрочки виконання рішення є виключним заходом, який має застосовуватись лише за наявності поважних причин та при найменшій шкоді кредитору.

При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (див. рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява №22774/93, п. 74, ЄСПЛ 1999-V). За практикою Суду в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення п. 1 ст. 6 Конвенції («Корнілов та інші проти України», заява N36575/02); І навіть, два роки та сім місяців, не визнавались надмірними і не розглядалися, як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого ст. 6 Конвенції (справа «Крапивницький та інші проти України», заява N60858/00).

Таким чином, для зясування обставин чи є період виконання рішення, на який просить відстрочити його виконання апелянт надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.

Колегія суддів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та, беручи до уваги докази, надані відповідачем, зазначає про те, що строк на який просить відстрочити виконання судового рішення у даній справі апелянт не є надто тривалим та надмірним з огляду на конкретні обставини даної справи та розмір заборгованості, яку відповідач не спроможний сплатити на користь позивача одномоментно єдиним платежем.

Відстрочка виконання рішення для боржника в даному випадку не є інструментом ухилення від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, забезпечити повне виконання рішення та остаточне погашення заборгованості перед стягувачем.

У даній справі відстрочка виконання рішення суду здійснюється з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора, що можливе у випадку банкрутства боржника.

Тобто, справедливий баланс інтересів сторін у цій справі в разі надання відстрочки буде дотриманий.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16, у постановах Вищого господарського суду України від 26.04.2017 у справі №917/747/16 та від 16.11.2016 у справі №921/830/15-г/16.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 «Чижів проти України» зазначено, що на державі лежить позитивне зобовязання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції.

Отже, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є зясування факту дотримання балансу інтересів сторін, дослідження та оцінювання не тільки доводів боржника, а й заперечення кредитора.

При цьому, необхідно враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але перш за все необхідно врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

У ч.5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що розстрочення або відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення.

Оцінивши як доводи боржника, так і доводи кредитора, враховуючи фінансовий стан обох сторін, колегія суддів дійшла висновку, що надання відстрочки виконання рішення на 12 місяців не порушить принципу збалансованості інтересів сторін.

Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

А отже, приймаючи до уваги ситуацію, що склалася на міжнародному ринку збуту продукції відповідача, надані відповідачем документальні докази на підтвердження існування тяжкого фінансового стану ТОВ «Техмолпром», вжиті відповідачем заходи зі стабілізації обємів виробництва, з урахуванням дотримання балансу матеріальних інтересів та наявності інфляційних процесів у економіці держави та зважаючи на те, що відстрочення виконання рішення на 12 місяців не суперечить ст. 331 Господарського процесуального кодексу України, відповідає принципам справедливості та розумності, а також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для відстрочення виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі №917/1575/17 на 12 місяців.

Отже, висновок місцевого господарського суду про відмову у задоволенні заяви про відстрочення виконання рішення суду не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення, у звязку з чим апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» слід задовольнити.

Отже, місцевий господарський суд неповно зясував обставини, що мають значення для справи та дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи, а тому ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.03.2018 у справі №917/1575/17 слід скасувати, задовольнивши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі №917/1575/17 на 12 місяців.

Також, колегією суддів враховуються положення пункту 2 ч. 1 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України та ухвала Верховного Суду від 26.03.2018 у справі №917/99/16.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 2 ч.1 ст. 275, п. 1, 4 ч.1 статті 277, 282, 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» задовольнити.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 21.03.2018 у справі №917/1575/17 скасувати.

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Техмолпром» про відстрочку виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі №917/1575/17 задовольнити.

Відстрочити виконання рішення господарського суду Полтавської області від 13.11.2017 у справі №917/1575/17 на 12 (дванадцять) місяців.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та в силу ст. 287 Господарського процесуального кодексу України оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий суддя Р.А. Гетьман

Суддя В.В. Россолов

Суддя П.В. Тихий