ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018р. справа № 905/97/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
секретар ОСОБА_4

від позивача: не з»явився
від відповідача:не з»явився
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, м. Маріуполь, Донецька область
на рішення господарського суду Донецької області
від05.03.2018р. (повний текст рішення складено та підписано 05.03.2018р. у м. Харкові)
по справі№905/97/18 (суддя Левшина Г.В.).
за позовом до відповідачаТовариства з обмеженою відповідальністю Магма, м.Маріуполь, Донецька область Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, м. Маріуполь, Донецька область
простягнення боргу у розмірі 62 169 грн., 3% річних у розмірі 3 072, 11 грн., інфляційних у розмірі 14 609, 71 грн.

В С Т А Н О В И В:

04.12.2017р. Товариство з обмеженою відповідальністю Магма, м.Маріуполь, Донецька область звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, м. Маріуполь, Донецька область про стягнення боргу у розмірі 62 169 грн., 3% річних у розмірі 3 072, 11 грн., інфляційних у розмірі 14 609, 71 грн. (а.с. 3-5).

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов'язань за договором поставки №474 від 01.12.2015р., специфікацію №1 до договору поставки №474 від 01.12.2015р., товарно-транспорту накладну №012М від 12.03.2016р., рахунок на оплату №116 від 12.03.2016р. тощо.

Відповідно до умов договору борг становить суму 62169,00грн. Дане зумовило звернення до суду із зазначеним позовом. Одночасно з посиланням на ст.ст.526, 530, 625 Цивільного кодексу України, позивач просив суд за період з 01.04.2016р. по 13.05.2017р. стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 3072,11грн., а також за період з 22.03.2016р. по 13.11.2017р., керуючись ст.625 Цивільного кодексу України - інфляційні у загальному розмірі 14609,71грн.

Справа №905/97/18 була розглянута за правилами загального позовного провадження згідно ухвали господарського суд Донецької області від 15.01.2018р. (а.с.1).

Рішенням господарського суду Донецької області від 05.03.2018р. у справі №905/97/18 позовні вимоги задоволенні частково (а.с. 81-83).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Магма 62169,00грн. основного боргу, 3051,73 грн. 3% річних, 14593,28 грн. інфляційних, а всього заборгованість у сумі 79814,01 грн., також відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 1599,26 грн.

В задоволені решти вимог відмовлено.

Суд, встановивши, що обов»язок виконання взятих на себе з постачання товару позивачем був виконаний у відповідності до умов договору поставки №474 від 01.12.2015р., відповідачем свої зобов»язання щодо повної та своєчасної оплати вартості товару не виконані, тому дійшов висновку про задоволення вимог щодо стягнення суми боргу у розмірі 62169,00 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення 3% річних судом були задоволені частково, виходячи з того, що позивачем невірно визначено строк настання платежу за поставлений товар (прострочення платежу) та не враховано, що в 2016р. - 366дні. Вимоги щодо стягнення інфляційних судом були задоволені частково, оскільки позивачем невірно було включено нарахування інфляційних за період березня 2016р.

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг» не погодився із прийнятим судовим рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи (а.с.89-91).

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про визнання відповідачем заборгованості.

Скаржник звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що лист №153 від 30.08.2017р., в якому відповідач визнав претензію, був підписаний заступником генерального директора з виробництва і капітального будівництва ТОВ КК «РейлТрансХолдінг», однак договір, за яким виникли спірні відносини був укладений між ТОВ «Магма» та ТОВ Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг».

Згідно до протоколу автоматичного розподілу судової справи між суддями, сформовано наступний склад колегії: головуючий суддя Радіонова О.О., Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 03.04.2018р. було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Науково-інженерний центр керуючої компанії «Рейлтрансхолдінг» м.Маріуполь Донецька область у справі № 905/97/18 (а.с.88).

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 17.04.2018 року справу №905/97/18 було призначено до розгляду на 15.05.2018 року о 09:45 год.(а.с.125).

18.04.2018р. на адресу Донецького апеляційного господарського суду надійшов відзив від Товариства з обмеженою відповідальністю Магма, м.Маріуполь, Донецька область, в якому останній зауважує, що висновки в рішенні господарського суду відповідають обставинам справи, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг» та скасування прийнятого у справі рішення, який судом апеляційної інстанції розглянутий, прийняти до уваги та залучений до матеріалів справи (а.с.126-128).

Позивач у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористався.

Суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, керуючись ч.12 ст. 270 ГПК України, враховуючи, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою.

Відповідно до приписів ст. 223 ГПК України складено протокол судового засідання.

Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю Магма, м. Маріуполь, Донецька область () є юридичною особою, що підтверджується випискою з ЄДР та Статутом (а.с. 24, 25-42).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, м.Маріуполь, Донецька область () є юридичною особою, що підтверджується Витягом з ЄДР та Статутом в новій редакції ( а.с. 102-104, 110-124, ).

01.12.2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг (за договором покупець, далі - відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Магма (за договором постачальник, далі - позивач) було укладено договір поставки №474, відповідно до п. 1.1. якого, (постачальник) зобовязується в погоджений сторонами строк, по заявці відповідача (покупця) поставити та передати товар у власність відповідача, а відповідач зобовязаний його прийняти та оплатити згідно умов даного договору (а.с.9-12).

Згідно п.1.2 договору найменування товару, його ціни, кількість, порядок оплати та умови поставки товару визначається в специфікації (додатку №1), яка є невідємною його частиною.

Відповідно до п.2.1 договору покупець оплачує товар по цінам, вказаним в затвердженій сторонами специфікації (додатку №1).

Ціна договору складається із суми вартості одиниць товару, вказаних в затвердженій сторонами специфікації (додатку №1) (п.2.2 договору).

Згідно з п.3.1 договору поставка товару проводиться постачальником шляхом відвантаження покупцю на умовах EXW згідно правил Інкотермс.

Місце передачі товару: склад постачальника (п.3.3 договору).

Пунктами 2.3, 2.4 встановлений наступний порядок оплати: покупець перераховує аванс 50% від загальної ціни товару протягом 10 банківських днів з моменту затвердження специфікації та підписання даного договору поставки; частина, що залишилася в розмірі 50% від загальної ціни товару покупець сплачує протягом 10 банківських днів по повідомленню про готовність товару та підписання акту приймання-передачі.

У п.8.1 договору встановлено, що договір вступає в юридичну силу з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31 грудня 2016р., а в частині виконання зобовязань до повного виконання сторонами всіх вимог даного договору.

Матеріали справи містять копію зазначеного договору поставки №474 від 01.12.2015р., який укладений відповідно до чинного законодавства, скріплений печатками підприємств та підписаний обома сторонами.

Сторонами 01.12.2015р. підписано Специфікацію до договору поставки (додаток №1), в якій узгоджено найменування продукції, що має бути поставлена позивачем відповідачу, її кількість, вага та вартість (а.с.13). Зокрема, постачанню позивачем відповідачу підлягали обичайка з радіусом, сектор з радіусом, лист, смуга, стартовий карман.

На виконання умов договору, позивач поставив товар Товариству з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, що підтверджується товарно-транспортною накладною №012 М від 12.03.2016р., загальна вартість якої складає 124338 грн., яка наявна у матеріалах справи (а.с.14-15).

На вказаній ТТН міститься підпис про одержання та відбиток штемпеля з найменуванням Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг та кодом , що належить відповідачу.

Позивач виставив відповідачу рахунок на оплату №116 від 12.03.2016р. (а.с.16).

Як вказує позивач, відповідачем сплачений отриманий товар частково на суму 62169,00 грн., остаточний розрахунок виконано не було в порушення п.п.2.4 договору.

Позивач неодноразово звертався до відповідача з листами №02-335 від 31.03.2016р., №02-353 від 05.04.2016р., №02-564 від 24.05.2016р., №02-1252 від 29.11.2016р. про необхідність погасити борг (а.с.17-20).

10.08.2017р. позивач надіслав відповідачу претензію №170 про сплату боргу за поставлений товар, 3% річних та суми інфляції, всього на суму 77655,87 грн. (а.с.21-22). Вказана претензія була адресована директору ТОВ «НІЦ КК Рейлтрансхолдінг ОСОБА_5 та заступнику директора ТОВ «УК «РТХ» ОСОБА_6

Листом №153 від 30.08.2017р. відповідач визнав в повному обсязі вищевказану претензію та зобовязався сплатити 77655,87 грн. до 15.10.2017р. (а.с.23).

Однак, як зазначає позивач, ним виконані взяті на себе зобовязання з постачання товару перед відповідачем, а відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобовязання з оплати отриманого товару та має перед позивачем заборгованість в сумі 62169,00 грн.

Доказів сплати вказаної заборгованості відповідачем суду не надано.

Враховуючи те, що відповідач повністю не розрахувався із позивачем за отриманий товар, останній звернувся із позовом про стягнення основного боргу у розмірі 62169грн., 3% річних у розмірі 3072,11грн., інфляційних у розмірі 14609,71грн., за договором поставки №474 від 01.12.2015р.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Основними видами господарських зобов'язань є майново-господарські зобов'язання та організаційно-господарські зобов'язання.

Статтею 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч. 7 ст. 179 Господарського кодексу України).

Згідно ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За своєю правовою природою договір поставки №474 від 01.12.2015р. є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих Господарським кодексом України, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 2 ст. 712 Цивільного кодексу України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно з ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

За змістом положень статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Аналогічні положення містяться у статтях 525, 526 Цивільного кодексу України.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно з ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Покупець перераховує аванс 50% від загальної ціни товару протягом 10 банківських днів з моменту затвердження специфікації та підписання даного договору поставки; частина, що залишилася в розмірі 50% від загальної ціни товару покупець сплачує протягом 10 банківських днів по повідомленню про готовність товару та підписання акту приймання-передачі (п.п. 2.3, 2.4 договору).

Підтвердженням про одержання товару покупцем є Товарно-транспортна накладна, підписана уповноваженими представниками сторін.

Таким чином, позивач свої обов`язки за договором виконав належним чином, здійснивши поставку товару, що підтверджується матеріалами справи. Відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви до суду за останнім утворилась заборгованість в розмірі 62169,00грн.

Виходячи з наведеного, оскільки відповідачем не надано доказів сплати заборгованості на суму 62 169,00грн., Товариством з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, допущено порушення вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України щодо належного виконання договірних зобов'язань.

Отже, суд апеляційної інстанції вважає висновок місцевого господарського суду щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 62169,00 грн. правомірним, документально підтвердженим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи.

Щодо нарахованих позивачем 3% річних у розмірі 3072,11грн. за період з 01.04.2016р. по 13.05.2017р., колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

За розрахунком позивача на підставі ст.625 Цивільного кодексу України загальна сума 3% річних за прострочення основного зобовязання становить 3 072,11грн. (нарахування здійснено позивачем за період з 22.03.2016р. по 13.11.2017р.

Суд апеляційної інстанції перевіривши розрахунок, здійснений судом першої інстанції, погоджується з його висновком щодо вірно зазначеного періоду з 26.03.2016р. по 13.11.2017р. та сумою, яка підлягає до стягненню 3 051,73грн., з відмовою у стягненні 20,38грн.

Щодо нарахованих позивачем інфляційних втрат у розмірі 14 609,71грн. за період з 22.03.2016р. по 13.11.2017р., колегія суддів зазначає наступне.

Нарахування в частині інфляційних втрат позивачем здійснені на суму боргу 62169грн. за період з 22.03.2016р. по 13.11.2017р.

За приписами п.3.2 Постанови №14 від 17.12.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

З огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, позивачем при здійсненні розрахунку інфляційних збитків вказаних правил враховано не було, що призвело до безпідставного збільшення заявленої до стягнення суми інфляційної складової боргу.

Перевіривши арифметично розрахунок, здійснений судом першої інстанції, судова колегія вважає правильним висновок суду щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат за період з квітня 2016р. по жовтень 2017р. у розмірі 14593,28грн., з відмовою у стягненні 16,43грн.

Доводи апелянта стосовно підписання листа №153 від 30.08.2017р. заступником генерального директора з виробництва і капітального будівництва ТОВ КК «РейлТрансХолдінг», суд апеляційної інстанції відхиляє з наступного.

По-перше, цей довід не був зазначений відповідачем у відзиві на позовну заяву; по-друге, доказів відсутності повноважень у особи, що підписала лист № 153 від 30.08.2017р. відповідач не надав; по-третє, визнання або не визнання заборгованості в даному випадку не залежить від належного виконання стороною своїх обов»язків щодо оплати отриманого товару, а відтак висновок суду щодо визнання відповідачем суми заборгованості відповідає обставинам справи.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції повно, всебічно і обєктивно зясовано обставини справи, винесено рішення у відповідності до норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення господарського суду Донецької області від 05.03.2018р. у справі №905/97/18 підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статями 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-інженерний центр керуючої компанії Рейлтрансхолдінг, м. Маріуполь, Донецька область на рішення господарського суду Донецької області від 05.03.2018 року у справі №905/97/18 залишити без задоволення, рішення господарського суду Донецької області від 05.03.2018 року у справі №905/97/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів через Донецький апеляційний господарський суд з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено та підписано 18.05.2018 року.

Головуючий О.О. Радіонова

Судді О.В.Стойка

ОСОБА_3

Надр. 4 прим:1 у справу; 1позивачу;1 відповідачу;1ГС Донецької обл.