ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 922/1818/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПП Групп" - Стець М.Л.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ" - не з'явився,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег Сервіс" - Мірошниченко А.М.,

ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПП Групп"

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 (у складі колегії суддів: Сіверін В.І. (головуючий), Терещенко О.І., Слободін М.М.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПП Групп"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковчег Сервіс",

третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_6, ОСОБА_30,

про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

30.05.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДПП Групп" (далі - ТОВ "ДПП Групп") звернулось до Господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СІ-ПІ-ЕМ" (далі - ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ"), у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог №27/06-17-01 від 27.06.2017, просить на задоволення вимог позивача у розмірі 108 414 837,40 грн визнати право власності за ТОВ "ДПП Групп" по договору генерального підряду на капітальне будівництво № 31-10-16 від 31.10.2016, на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді об'єкту незавершеного будівництва (конструкція сімнадцяти поверхів двадцяти двох поверхової частини адміністративно-торгівельного центру "ІНФОРМАЦІЯ_1"), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, рівень будівельної готовності якого складає 61% відсотків.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням господарського суду у іншій справі стягнуто з відповідача заборгованість за договором генерального підряду на капітальне будівництво №31-10-16 від 31.10.2016. Оскільки належне виконання зобов'язань відповідача за вказаним договором було забезпечено заставою будівельних матеріалів, то позивач у даній справі просить визнати на них право власності у вигляді об'єкту незавершеного будівництва.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 27.06.2017 позовні вимоги задоволено. На задоволення вимог позивача у розмірі 108 414 837,40 грн визнано право власності за ТОВ "ДПП Групп" по договору генерального підряду на капітальне будівництво № 31-10-16 від 31.10.2016, на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді об'єкту незавершеного будівництва (конструкція сімнадцяти поверхів двадцяти двох поверхової частини адміністративно-торгівельного центру "ІНФОРМАЦІЯ_1"), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, рівень будівельної готовності якого складає 61%.

Рішення місцевого суд мотивовано тим, що оскільки відповідач не надав доказів погашення заборгованості перед позивачем за договором генерального підряду на капітальне будівництво № 31-10-16 від 31.10.2016, то наявні підстави для визнання за ним права власності на об'єкт застави за вказаним договором.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 рішення Господарського суду Харківської області від 27.06.2017 скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Суд апеляційної інстанції мотивував свої висновки тим, що визнання права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва за відповідачем порушує права третіх осіб, які набули майнові права на предмет спору на підставі договорів про участь у будівництві; передача в заставу будівельних матеріалів та конструктивних елементів за договором підряду була здійснена без згоди вказаних третіх осіб; крім того визнання права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачене.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 21.11.2017 ТОВ "ДПП Групп" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 скасувати, а рішення місцевого суду - залишити в силі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що: треті особи не набули майнових прав на об'єкт незавершеного будівництва; в матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом апеляційної інстанції третіх осіб про судові засідання, які відбулись 12.09.2017 та 20.09.2017.

ОСОБА_6 та ОСОБА_8 подали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.

Учасники справи були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак лише ТОВ "ДПП Групп", ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ", ТОВ "Ковчег Сервіс", ОСОБА_6 та ОСОБА_8 направили своїх представників для участі у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представників інших учасників справи.

Пояснення ТОВ "Ковчег Сервіс", які за своїм змістом є відзивом на касаційну скаргу, подані до Верховного Суду 16.05.2018, залишаються без розгляду відповідно до положень ч. 1 ст. 301, ч. 1 ст. 252, ч. 2 ст. 207 ГПК України, оскільки їх подано поза межами строку, встановленого в ухвалі Верховного Суду від 16.03.2018.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 31.10.2016 між ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ" (генеральний підрядник) та ТОВ "ДПП Групп" (замовник) було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво № 31-10-16 (далі - договір підряду), згідно п. 1.1 якого генеральний підрядник зобов'язався за завданням замовника виконати роботи та здати у встановлений договором строк об'єкт будівництва, а саме адміністративно-торгівельний центр "ІНФОРМАЦІЯ_1", а відповідач зобов'язався прийняти об'єкт будівництва та оплатити його.

Відповідно до договору об'єктом будівництва є адміністративно-торгівельний центр "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (Шевченківський район).

Відповідно до п. 15.11 договору підряду замовник зобов'язаний вчасно та в повному обсязі відшкодовувати генеральному підряднику витрати понесені ним у зв'язку з виконанням умов цього договору та сплачувати послуги генерального підрядника.

Згідно п. 15.13. договору підряду замовник відповідає за зобов'язаннями, що випливають із цього договору усім своїм майном. З метою забезпечення вчасного та повного розрахунку з генеральним підрядником, замовник передає у заставу генеральному підряднику будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді конструкції сімнадцяти поверхів двадцяти двох поверхової частини адміністративно-торгівельного центру "ІНФОРМАЦІЯ_1", що розташований за адресою АДРЕСА_1. Детальний перелік будівельних матеріалів та конструктивних елементів складається у відповідності до додатку № 4.

Згідно з абз. 1 п. 15.14 договору підряду у разі невиконання або неналежного виконання замовником обов'язку щодо відшкодування генеральному підряднику витрат понесених у зв'язку з виконанням умов цього договору та оплати його послуг, генеральний підрядник має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на заставне майно шляхом визнання права власності на таке майно.

Відповідно до абз. 2 п. 15.14 договору підряду у разі настання випадків передбачених у п. 15.14. даного договору, генеральний підрядник як заставодержатель має право звернути стягнення на усе майно замовника, що передано у заставу згідно із додатком № 4, шляхом визнання права власності на таке майно за його балансовою вартістю.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.04.2017 у справі №922/1192/17 задоволено позовні вимоги ТОВ "ДПП Групп" про стягнення за його користь з ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ" 20 288 443,42 грн простроченої заборгованості за договором генерального підряду на капітальне будівництво №31-10-16 від 31.10.2016, а також 1 322 552,44 пені, 86 202 078,78 грн штрафу, 141 702,04 грн 3% річних.

Посилаючись на п.п. 15.13 та 15.14 договору підряду ТОВ "ДПП Групп" звернулось з даним позовом про визнання за ним права власності на будівельні матеріали та конструктивні елементи у вигляді об'єкту незавершеного будівництва (конструкція сімнадцяти поверхів двадцяти двох поверхової частини адміністративно-торгівельного центру "ІНФОРМАЦІЯ_1"), що розташований за адресою: АДРЕСА_1, рівень будівельної готовності якого складає 61%.

Водночас судом апеляційної інстанції встановлено, що 08.09.2008 між ОСОБА_8 та ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" було укладено договори № 47 та № 48 про участь в будівництві.

Відповідно до умов вказаних договорів ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" зобов'язалось побудувати та здати в експлуатацію об'єкт нерухомості: адміністративно-торговий центр по індивідуальному проекту на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та передати у власність ОСОБА_8 нежитлові приміщення для розміщення офісу у східному крилі на 6-му поверсі загальною площею орієнтовно 140,7 кв.м. та 137,2 кв.м., а ОСОБА_8 зобов'язався своєчасно і у повному обсязі внести свій вклад шляхом внесення грошових коштів в касу або на розрахунковий рахунок забудовника.

З 10.09.2008 по 25.09.2009 ОСОБА_8 було сплачено ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" вклад у розмірі 2 211 329,11 грн, чим повністю виконано свої договірні зобов'язання.

Апеляційним судом встановлено, що аналогічні за своїм змістом договори про участь в будівництві були укладені ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна", як забудовником, (обов'язки якого за договорами про участь у будівництві в подальшому перейшли до ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ") з та іншими учасниками будівництва, а саме:

ОСОБА_12 (договори про участь у будівництві від 10.01.2006 року №34 та №37), ОСОБА_13 (договір про участь у будівництві від 05.07.2006 №21), ОСОБА_14 (договір про участь у будівництві від 10.04.2007 № 25), ОСОБА_15 (договір про участь у будівництві від 15.05.2006 №19), ОСОБА_16 (договір про участь у будівництві від 17.02.2009 №49), ОСОБА_17 (договір про участь у будівництві від 07.04.2008 №43), ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 (договір про участь у будівництві від 27.07.2005 №17), ОСОБА_21 (договір про участь у будівництві від 01.07.2008 №45), ОСОБА_22 (договір про участь у будівництві від 25.03.2005 №11), ОСОБА_23 (договір про участь у будівництві від 26.06.2007 №29), ОСОБА_24 договір про участь у будівництві від 11.06.2007 №27), ОСОБА_25 (договір про участь у будівництві від 26.06.2007 №28), ОСОБА_26 (договір про участь у будівництві від 21.06.2005 №16), ОСОБА_27 (договір про участь у будівництві від 20.10.2015 №57), ОСОБА_28 (договір про участь у будівництві від 22.07.2008 №46), ОСОБА_29 (договір про участь у будівництві від 10.01.2006 №35), ОСОБА_6 (договір про участь у будівництві від 15.08.2012 №1/1), ОСОБА_30 (договір про участь у будівництві від 24.01.2008 № 42).

Відповідно до п. 1.2 вищевказаних договорів про участь у будівництві, після закінчення будівництва та здачі об'єкту в експлуатацію, забудовник передає у власність кожного з учасників нежитлові приміщення для розміщення офісів. Частина об'єкту, що залишилася, розподіляється між забудовником та іншими учасниками сумісної діяльності відповідно з окремими договорами, укладеними між ними.

В подальшому, 19.09.2014 між ОСОБА_8, ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" та ТОВ "СІ-ПІ-ЕМ" було укладено угоду про заміну сторони в зобов'язанні за договорами № 47 та № 48 від 08.09.2008, відповідно до якої ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" передало, а ТОВ "Сі-Пі-Ем" прийняло на себе зобов'язання закінчити будівництво адміністративно-торгового центру по індивідуальному проекту на земельній ділянці по АДРЕСА_1, та передати ОСОБА_8 нежитлові приміщення.

Апеляційним судом встановлено, що з часу укладення угоди про заміну сторони в зобов'язанні за договорами № 47 та № 48, жодних дій з будівництва вказаного об'єкту ТОВ "СіІ-ПІ-ЕМ" не провадилось.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 18 Закону України "Про основи містобудування" передбачає, що реалізація містобудівної документації полягає у впровадженні рішень відповідних органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування при плануванні відповідних територій, комплексній забудові та реконструкції населених пунктів, проектуванні та будівництві об'єктів житлово-цивільного і виробничого призначення, систем транспортного та інженерного забезпечення, впорядкуванні і благоустрої територій.

Закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 №1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту будівель і споруд як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, транспортних магістралей, окремих черг пускових комплексів (далі - закінчені будівництвом об'єкти), їх інженерно-технічного оснащення відповідно до затвердженої в установленому порядку проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Отже, державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об'єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання ж права власності на об'єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15.

Таким чином, встановивши, що позивачем не надано доказів введення в експлуатацію об'єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_1 у встановленому порядку і набуття цим майном статусу об'єкта нерухомого майна як об'єкта цивільного права, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що наведені обставини унеможливлюють задоволення позову про визнання за позивачем права власності на спірний об'єкт незавершеного будівництва.

Крім того, оскільки п. 1.2 договорів про участь у будівництві, укладених між ТОВ "Макрокап Девелопмент Україна" з третіми особами, передбачає обов'язок забудовника передати у власність учасників відповідні нежитлові приміщення, розташовані в адміністративно-торговому центрі за адресою: АДРЕСА_1, після закінчення будівництва та здачі об'єкта в експлуатацію, то суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про те, що рішення місцевого суду про визнання за позивачем права власності на об'єкт незавершеного будівництва (адміністративний-торговий центр за адресою: АДРЕСА_1 порушує права вказаних третіх осіб - інвесторів за договорами про участь у будівництві.

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні докази повідомлення судом апеляційної інстанції третіх осіб про судові засідання, які відбулись 12.09.2017 та 20.09.2017, спростовуються матеріалами справи.

Крім того, вказані доводи стосуються порушення прав не ТОВ "ДПП Групп", а третіх осіб, які не скористались наданим правом щодо оскарження постанови суду апеляційної інстанції у зв'язку з порушенням їх процесуальних прав.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши постанову апеляційного господарського суду в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування законної постанови суду апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ДПП Групп" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 20.09.2017 у справі № 922/1818/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий