ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2018

Справа № 910/4392/18

За позовом

Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ»

до

Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця»

про

стягнення 44 714,11 грн.

Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:

позивача:

не з'явився;

відповідача:

не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (надалі – ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ») звернулося до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (надалі – ПАТ «Укрзалізниця») про стягнення 44 714,11 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань за договором перевезення вантажу, а саме незабезпечення залізницею збереження вантажу в процесі перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки у розмірі вартості втраченого вантажу на суму 44 714,11 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.04.2018 відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначено строк для подання відзиву на позов та заперечень на відповідь на відзив, позивачу надано строк для подання відповіді на відзив.

25.04.2018 через канцелярію суду від Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшло клопотання, в якому заявник просить суд зобов’язати позивача надіслати Регіональній філії «Львівська залізниця» копію позовної заяви і доданих до неї документів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 призначено розгляд справи на 23.05.2018.

Представники сторін в судове засідання не з’явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення № 868, № 850 та № 841.

Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не користався у зв’язку з чим на підставі ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Стосовно клопотання Регіональної філії «Львівська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про направлення Регіональній філії «Львівська залізниця» копії позовної заяви і доданих до неї документів суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 172 Господарського процесуального кодексу України позивач, особа, яка звертається з позовом в інтересах іншої особи, зобов'язані до подання позовної заяви надіслати учасникам справи її копії та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Згідно з ч. 1 ст. 41 Господарського процесуального кодексу України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони та треті особи.

Таким чином, Господарським процесуальним кодексом України передбачений обов’язок позивача надіслати сторонам копії позовної заяви та копії доданих до неї документів листом з описом вкладення.

Сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу (ч. 1 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України).

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 95 Цивільного кодексу України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Пунктом 1.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» передбачено, що відповідно до чинного законодавства, зокрема, Цивільного та Господарського кодексів України, Законів України «Про господарські товариства», «Про акціонерні товариства», «Про банки і банківську діяльність», юридичні особи для здійснення своїх функцій мають право створювати філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами.

За таких обставин, оскільки філія не є самостійною юридичною особою і діє від імені та в інтересах юридичної особи, а нормами Господарського процесуального кодексу України не передбачено обов’язку позивача надсилати копії позовної заяви та доданих до неї документів саме на адресу філії юридичної особи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надіслання на адресу філії копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Оскільки сторін було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання а явка їх представників не визнавалась обов’язковою, суд дійшов висновку, що неявка представників сторін в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

У судовому засіданні 23.05.2018 відповідно до приписів ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом ухвалено рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.10.2017 та 10.10.2017 ПАТ «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» як вантажовідправник по залізничним накладним № 52324100 від 08.10.2017, № 52349313 від 10.10.2017 та № 52362811 від 10.10.2017 здійснило відправлення вагонів, зокрема, вагони з вугіллям кам'яним марки г-газовий № 55199376, № 53519047, № 53065116 зі станції Добропілля Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу ПАТ «ДТЕК Західенерго» Бурштинська ТЕС.

На станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагоні № 55199376 не відповідає масі, вказаній у накладній, про що складено комерційний акт № 450003/361/375 від 10.10.2017.

На станції Красноармійськ Донецької залізниці залізницею проведено комісійне переважування маси вантажу на вагонних вагах, під час якого виявлено, що маса вантажу у вагонах № 53519047 та № 53065116 не відповідає масі, вказаній у накладних, про що складено комерційні акт № 482004/373/379 від 11.10.2017 та № 482004/374/380 від 11.10.2017 відповідно.

Спір у справі виник у зв’язку з наявністю, на думку позивача, вини відповідача у частковій втраті вантажу під час його перевезення, внаслідок чого позивачу заподіяно збитки на суму 44 714,11 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов’язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно зі ст. 909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

Відповідно до ч. 1 ст. 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства.

Вантажовідправник і перевізник у разі необхідності здійснення систематичних впродовж певного строку перевезень вантажів можуть укласти довгостроковий договір, за яким перевізник зобов'язується у встановлені строки приймати, а вантажовідправник - подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі (ч. 3 ст. 307 Господарського кодексу України).

Матеріалами справи (накладні № 52324100 від 08.10.2017, № 52349313 від 10.10.2017 та № 52362811 від 10.10.2017) підтверджується прийняття вантажу до перевезення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) від Публічним акціонерним товариством «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (вантажовідправник) та здійснення його перевезення зі станції відправлення до станції призначення.

За приписами ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Частиною 1 статті 110 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 (надалі – Статут залізниць України), передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У статті 52 Статуту залізниць України передбачено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається, зокрема, для засвідчення обставин невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах.

Як встановлено судом, за результатами зважування вантажу, який перевезено згідно з накладними № 52324100 від 08.10.2017, № 52349313 від 10.10.2017 та № 52362811 від 10.10.2017, виявлено його часткову втрату у вагонах № 55199376, № 53519047 та № 53065116, на підтвердження чого перевізником складено відповідний комерційний акт.

Зокрема, зі змісту комерційного акту № 450003/361/375 від 10.10.2017 вбачається, що на підставі акту загальної форми станції Нижньодніпровськ-Вузол Придніпровської залізниці № 10311 від 09.10.2017, проводилось комісійне переважування вагону № 55199376. За документом значиться: вантаж «вугілля кам’яне марки Г – газове, марка – Г (Г2) 0-100», насипом, в вологому стані, навантаження на рівні бортів, маркований, одна борозна повздовжнього катку ущільнювача, вага брутто – не вказана, тара – 23 800 кг, нетто – 67 100 кг. При переважуванні вагону виявилось: вага брутто – 84 200 кг, тара за документом – 23 800 кг, нетто – 60 400 кг, що менше ваги вказаної в документі на 6 700 кг. Навантаження нижче бортів на 20-30 см, маркування із застосуванням катку. За рухом поїзду над 1-3, 5-7 люками маються поглиблення вантажу довжиною по 4,5 м, по ширині вагону, глибиною по 0,4 м. В місцях поглиблень маркування відсутнє. В технічному відношенні вагон справний. Вагон без торцових дверей, розвантажувальні люки з обох сторін закриті. Течі вантажу немає. При повторному зважуванні вагона вага підтвердилась.

Зі змісту комерційного акту № 482004/373/379 від 11.10.2017 вбачається, що на підставі акту загальної форми № 115 в/ст. від 11.10.17 станції Покровськ Донецької залізниці була проведена перевірка маси вантажу у вагоні 53519047. В документі зазначено: брутто відсутнє, тара 22 200 кг, нетто 68 300 кг. При переважуванні вагону виявилось: вага брутто – 82 500 кг, тара за документом – 22 300 кг, нетто – 60 200 кг, що менше ваги вказаної в документі на 8 100 кг. Поверхня вантажу на рівні бортів, вкатана, маркування 1 повздовжньою борозною, потаптано. Виїмка з 1 по 5 люк 700см х 80см х 40-50 см, маркування порушено. Люка зачинені, течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному стані справний.

Зі змісту комерційного акту № 482004/374/380 від 11.10.2017 вбачається, що на підставі акту загальної форми № 1514 в/ст від 11.10.17 станції Покровськ Донецької залізниці була проведена перевірка маси вантажу у вагоні 53065116. В документі зазначено: брутто відсутнє, тара 23 300 кг, нетто 69 600 кг. При переважуванні вагону виявилось: вага брутто – 84 700 кг, тара за документом – 23 300 кг, нетто – 61 400 кг, що менше ваги вказаної в документі на 8 200 кг. Поверхня вантажу нижче бортів на 10 см, вкатана, маркування 1 повздовжньою борозною, потаптано. Виїмка з 1 по 5 люк 750см х 250 см – 280 см х 40-60 см, над 6, 7 люками 300 см х – 280 см х 30 см маркування порушено. Люка закриті, течі вантажу немає. Вагон прибув в технічному стані справний.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому приймаються судом в якості належних та допустимих доказів на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладних № 52324100 від 08.10.2017, № 52349313 від 10.10.2017 та № 52362811 від 10.10.2017, фактичній масі вантажу.

Згідно з ч. 2 ст. 23 Закону України «Про залізничний транспорт» за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу, багажу, вантажобагажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Частинами 1, 3 статті 314 Господарського кодексу України передбачено, що перевізник несе відповідальність за втрату, нестачу та пошкодження прийнятого до перевезення вантажу, якщо не доведе, що втрата, нестача або пошкодження сталися не з його вини. За шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, у разі втрати або нестачі вантажу перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

За незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин. Залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, а саме за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі. (ст. ст. 113, 114 Статуту залізниць України).

За приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування збитків, які їй було завдано в результаті порушення її цивільного права. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 2 ст. 224 Господарського кодексу України під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Статтею 225 Господарського кодексу України визначено вичерпний перелік складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково втрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Для застосування таких правових наслідків порушення зобов'язань як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; вини. Відсутність хоча б одного з вище перелічених елементів, які створюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання або неналежне виконання ним взятих на себе зобов'язань.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказами, за визначенням ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За висновками суду, всупереч викладеним вище нормам закону, враховуючи обставини, встановлені у комерційних актах № 450003/361/375 від 10.10.2017, № 482004/373/379 від 11.10.2017 та № 482004/374/380 від 11.10.2017, відповідачем не було спростовано надані позивачем докази та не доведено суду, що втрата вантажу сталася не з вини перевізника.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду копію довідки, яка підписана генеральним директором та начальником відділу економіки та фінансів Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ», яка в силу положень ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України, та ст.ст. 114, 115 Статуту є належним та допустимим доказом визначення вартості вантажу.

Позивачем правомірно враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Пунктом 27 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за № 862/5083, визначено, що вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

З урахуванням пункту 27 Правил видачі вантажів, позивачем обґрунтовано застосовано норму природних втрат у розмірі 2% від маси вантажу, оскільки з перевізних документів вбачається, що вантаж – кокс доменний був відправлений у вологому стані.

При здійсненні перевірки наданого позивачем розрахунку ціни позову, господарським судом встановлено, що такий розрахунок є вірним, а сума збитків, заподіяних позивачу внаслідок втрати частини вантажу з вини перевізника, з урахуванням норми природних втрат, становить 44 714,11 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт втрати частини вантажу, та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення суми збитків, які виникли у зв’язку з незбереженням вантажу при перевезенні, в розмірі 44 714,11 грн., є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» (79000, м. Львів, вул. Гоголя, 1, ідентифікаційний код 40081195) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Добропільська ЦЗФ» (85003, Донецька область, м. Добропілля, вул. Київська, 1, ідентифікаційний код 00176472) збитки у розмірі 44 714 (сорок чотири тисячі сімсот чотирнадцять) грн. 11 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. Видати наказ.

3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                            В.П. Босий