ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року Справа № 915/1399/17

м. Миколаїв

За позовом: Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 27Т; адреса для листування: 02096, м. Київ, Харківське шосе, 49) в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А.

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація" (54001, м. Миколаїв, вул. Спаська, 72),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Приватне підприємство "ЦентрМет-плюс" (54001, м. Миколаїв, вул. Інженерна, 25, кв. 11),

про: звернення стягнення на предмет застави.

Суддя: Смородінова О.Г.

Секретар судового засідання: Ржепецька К.М.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився,

від відповідача: не з'явився,

від третьої особи: не з'явився.

Суть спору:

22 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ВіЕйБі Банк" Славкіної М.А. звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою за вих. № 22/2-29962 від 04.12.2017 до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Південьбудмеханізація", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватного підприємства "ЦентрМет-плюс", в якій просить: звернути стягнення на предмет застави за договором застави транспортних засобів від 27.03.2006, реєстровий № 548, а саме:

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 15052, шасі № 40947, реєстраційний номер Т1231МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1231МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 8817500, шасі № 38198, реєстраційний номер Т1232МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1232МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- скрепер самохідний МоАЗ: рік випуску 1988, колір зелений, кузов № ….., двигун № 6016/4361, шасі № 15008, реєстраційний номер Т1233МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1233МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- причіп: марка (модель) - трал ПТТ, рік випуску 1988, колір зелений, зав. № 20, що передається в заставу і належить Заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1230МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ;

- в рахунок погашення заборгованості Приватного підприємства "ЦентрМет-плюс" за кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, що складає 360106,79 грн., шляхом продажу на електронних торгах.

Позовні вимоги ґрунтуються на підставі: умов кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 (з додатковими угодами №№ 1-7 до нього); умов договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548; статей 11, 509, 526, 530, 546, 549, 589, 590, 611, 612, 625, 629, 1048, 1054 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського кодексу України, статей 34, 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», норм Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», статей 19, 20 Закону України «Про заставу», та мотивовані тим, що банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями до нього, позичальником постійно допускаються прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 360106,79 грн. відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2017 року.

Ухвалою суду від 19.01.2018, після усунення недоліків позовної заяви, останню було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 915/1399/17, яка розглядається за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання у справі призначено на 15 лютого 2018 року о 10 год. 15 хв.; викладено вимоги до відповідача щодо надання відзиву та до третьої особи щодо надання пояснень щодо позову.

29 січня 2018 року від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання за вих. № 08/1100 від 24.01.2018, в якому позивач просив: забезпечити участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні по справі № 915/1399/17 за позовною заявою ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ТОВ "Південьбудмеханізація", третя особа: ПП "ЦентрМет-плюс", про звернення стягнення на предмет застави, у режимі відеоконференції; визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду - Господарський суд м. Києва.

Ухвалою суду від 30.01.2018 у задоволенні клопотання ПАТ "ВіЕйБі Банк" за вих. № 08/1100 від 24.01.2018 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції було відмовлено з наведених у ній причин.

15 лютого 2018 року представники учасників справи в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином.

За результатами проведеного судового засідання судом постановлено ухвалу від 15.02.2018 про відкладення підготовчого засідання на 20 березня 2018 року.

05 березня 2018 року від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання за вих. № 08/3352 від 27.02.2018, в якому позивач просив: - забезпечити участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні по справі № 915/1399/17 за позовною заявою ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ТОВ "Південьбудмеханізація", третя особа: ПП "ЦентрМет-плюс", про звернення стягнення на предмет застави, у режимі відеоконференції; - визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду - Господарський суд м. Києва.

Ухвалою суду від 05.03.2018 у задоволенні клопотання ПАТ "ВіЕйБі Банк" за вих. № 08/3352 від 27.02.2018 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції було відмовлено, оскільки Господарський суд м. Києва не мав можливості забезпечити проведення відеоконференції 20 березня 2018 року о 09 год. 30 хв. через зайнятість всіх пристосованих для відеоконференції залів судових засідань, починаючи з 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.

12.03.2018 від позивача, на виконання вимог ухвали від 15.02.2018, до Господарського суду Миколаївської області надійшла заява за вих. № 08/3489 від 02.03.2018 з доданими до неї доказами надання позичальнику (третій особі) кредитних коштів.

19 березня 2018 року від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання б/н від 15.03.2018 (вх. № 3389/18), в якому позивач просить: - забезпечити участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні по справі № 915/1399/17 за позовною заявою ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ТОВ "Південьбудмеханізація", третя особа: ПП "ЦентрМет-плюс", про звернення стягнення на предмет застави, у режимі відеоконференції; - визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду - Дніпровський районний суд м. Києва, що знаходиться за адресою: 02105, м. Київ, вул. Сергієнка, 3.

Ухвалою суду від 19.03.2018 у задоволенні ПАТ "ВіЕйБі Банк" б/н від 15.03.2018 (вх. № 3389/18 від 19.03.2018) про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції відмовлено в зв'язку з тим, що заявником не дотримано визначеного статтею 197 ГПК України процесуального строку для подання до господарського суду клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

20 березня 2018 року представники учасників справи в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання вважаються повідомленими належним чином.

Ухвалою суду від 20.03.2018 було продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів (до 19 квітня 2018 року включно) та відкладено підготовче засідання на 03 квітня 2018 року о 10 год. 15 хв. з повідомленням учасників справи про дату, час і місце проведення наступного судового засідання; (за власною ініціативою) постановлено ухвалу про участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні 03 квітня 2018 року о 10 год. 15 хв. у режимі відеоконференції при розгляді Господарським судом Миколаївської області справи № 915/1399/17; визначено судом, який забезпечує проведення відеоконференції під час судового засідання Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1399/17 03 квітня 2018 року о 10 год. 15 хв., Дніпровський районний суд м. Києва; встановлено учасникам справи строки для надання суду заяв по суті справи.

03 квітня 2018 року в судове засідання з'явився представник позивача.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання вважаються повідомленими належним чином.

За результатами проведеного судового засідання 03 квітня 2018 року господарський суд відклав підготовче засідання на 19 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв. та (за узгодженням з представником) постановив ухвалу про участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні 19 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв. у режимі відеоконференції при розгляді Господарським судом Миколаївської області справи № 915/1399/17; визначив судом, який забезпечує проведення відеоконференції під час судового засідання Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1399/17 19 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв., Дніпровський районний суд м. Києва.

03.04.2018 о 14 год. 54 хв., після проведення судового засідання, до суду надійшла заява позивача за вих. № 08/5934 від 30.03.2018 "на виконання ухвали Господарського суду Миколаївської області від 20.03.2018 року у справі № 915/1399/17" з доданими до неї документами.

19 квітня 2018 року підготовче судове засідання було проведено без участі представників учасників справи.

Так, провести дане судове засідання 19 квітня 2018 року о 09 год. 00 хв. у режимі відеоконференції за участю представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" із судом, який повинен був забезпечити проведення відеоконференції під час даного судового засідання, - Дніпровським районним судом м. Києва, не виявилося можливим, оскільки 19 квітня 2018 року з 1:40 по 9:20 не було доступу до мережі Інтернет у зв'язку із програмно-апаратним збоєм мережевого обладнання в Господарському суді Миколаївської області, що унеможливило проведення у цей час судових засідань в режимі відеоконференції, а також інших дій, що потребують Інтернет-доступу. За даним фактом керівником апарату суду та технічним адміністратором Господарського суду Миколаївської області складено Акт про знеструмлення електромережі суду, вихід з ладу сервера автоматизованої системи та інші умови, що вплинули на безперебійність та функціонування автоматизованої системи від 19.04.2018.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання вважалися повідомленими належним чином.

За результатами проведеного судового засідання 19 квітня 2018 року господарський суд постановив ухвалу про закриття підготовчого та призначення справи № 915/1399/17 до судового розгляду по суті на 17 травня 2018 року о 09 год. 30 хв.

02 травня 2018 року від позивача до Господарського суду Миколаївської області надійшло клопотання б/н від 20.04.2018 (вх. № 5167/18), в якому позивач просив: - забезпечити участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні по справі № 915/1399/17 за позовною заявою ПАТ "ВіЕйБі Банк" до ТОВ "Південьбудмеханізація", третя особа: ПП "ЦентрМет-плюс", про звернення стягнення на предмет застави, у режимі відеоконференції; - визначити суд, що відповідатиме за проведення відеоконференції під час вищевказаного судового розгляду - Дніпровський районний суд м. Києва, що знаходиться за адресою: 02105, м. Київ, вул. Сергієнка, 3.

07 травня 2018 господарський суд постановив ухвалу про участь представника ПАТ "ВіЕйБі Банк" у судовому засіданні 17 травня 2018 року о 09 год. 30 хв. у режимі відеоконференції при розгляді Господарським судом Миколаївської області справи № 915/1399/17 та визначив судом, який забезпечує проведення відеоконференції під час судового засідання Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1399/17 17 травня 2018 року о 09 год. 30 хв., Дніпровський районний суд м. Києва.

Станом на момент проведення судового засідання від учасників справи будь-яких інших, крім вищевказаних, заяв як по суті справи, так і з процесуальних питань до суду не надходило.

При цьому, відповідач правом, передбаченим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, так і не скористався.

Третя особа правом, передбаченим ст. 168 Господарського процесуального кодексу України щодо оформлення пояснень щодо позову також не скористалася.

17 травня 2018 року судове засідання було проведено без участі представників учасників справи.

Так, 17 травня 2018 року о 9 годині 30 хвилин у справі № 915/1399/17 судове засідання в режимі відеоконференції не відбулося, так як згідно ухвали суду від 07 травня 2018 року Дніпровський районний суд міста Києва відоеконференцзв'язок не забезпечив, а також не повідомив причини невиконання вищевказаної ухвали у відповіднсті до п. 3.2.5 Інструкції про порядок роботи з технічними засобами відеозапису ходу і результатів процесуальних дій проведених у режимі відеоконференції під час судового засідання (кримінального провадження) затвердженої ДСА України 15.11.2015.

За даним фактом головним спеціалістом сектору технічної підтримки та фіксації судового процесу, секретарем судового засідання та керівником апарату Господарського суду Миколаївської області складено відповідний Акт від 17.05.2018.

Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явилися, про причини нез'явлення суд не повідомили, хоча про час та місце проведення судового засідання вважаються повідомленими належним чином.

Так, копії ухвали Господарського суду Миколаївської області від 19.04.2018 у справі № 915/1399/17, направлені на адреси місцезнаходження відповідача та третьої особи, повернуті до суду відділеннями поштового зв'язку з відміткою причин повернення "за закінченням терміну зберігання" та "за закінченням встановленого строку зберігання" (поштові відправлення зі штрихкодовими ідентифікаторами 952 і 936 відповідно).

Судом перевірено відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо адреси місцезнаходження відповідача і третьої особи та встановлено, що процесуальний документ надіслано зазначеним юридичним особам в порядку, визначеному чинним процесуальним законодавством.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом здійснено усі заходи щодо повідомлення належним чином відповідача та третю особу про дату, час та місце проведення судового засідання.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач та третя особа вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом даної справи.

Крім того, згідно ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення про причини неявки; повторної неявки у судове засідання учасника справи незалежно від причин неявки.

За приписами ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Розгляд справи по суті було розпочато судом 19.04.2018, отже процесуально визначений тридцятиденний строк закінчується 19.05.2018, у зв'язку з чим розгляд справи відбувся саме в даному судовому засіданні.

Водночас, враховуючи відсутність відзиву по суті позову, згідно ст. 165 ГПК України справу вирішено за наявними в ній матеріалами.

17.05.2018 за результатами розгляду справи, суд на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України підписав вступну та резолютивну частини рішення.

Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд -

В С Т А Н О В И В:

1. 24 березня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (назва якого в подальшому змінена на Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (як кредитодавцем) та Приватним підприємством "ЦентрМет-плюс" (позичальником) укладено кредитний договір № 10КЛ (надалі - Кредитний договір), відповідно до п. 1.1 якого кредитодавець надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти на умовах, визначених цим договором та додатковими угодами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Умовами п. п. 1.1.1, 1.1.2, 1.1.3, 1.1.4, 1.1.5 Кредитного договору сторонами узгоджено максимальний ліміт кредитування у сумі 300000,00 грн., термін користування кредитом - до 16-00 23.03.2007 та процентну ставку за користування кредитом у розмірі 19,5 відсотків річних. Надання кредиту буде здійснюватися в гривнях в повному обсязі або окремими частинами, надалі за текстом кожної частини окремо - «транш», а у сукупності - «транші». Кожна наступна видача траншу кредиту здійснюється в межах вільного залишку суми кредиту, визначеної в п. 1.1.1 цього договору. Надання кредиту здійснюється на підставі письмового повідомлення позичальника про свій намір отримати черговий транш кредиту із зазначенням його суми та терміну користування не пізніше, ніж за два банківських дня до бажаної дати отримання кредиту.

Згідно з п. 1.2 Кредитного договору кредит надається позичальнику на наступні цілі: поповнення обігових коштів з метою придбання с/г товарів, ПММ, насінневого матеріалу, міндобрив та лому чорних металів.

Сторонами Кредитного договору у п. 1.3 погоджено, що в якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, комісій, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат виступає застава основних засобів ТОВ "Південьбудмеханізація" (скрепер самохідний МоАЗ, 1988 року випуску - 3 одиниці, причіп-трал ПТТ-20 - 1 одиниця).

Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору повернення кредиту здійснюється згідно з нижченаведених графіком зниження максимального ліміту по кредитній лінії:

з 24 жовтня 2006 року ліміт складає 250000,00 грн.;

з 24 листопада 2006 року ліміт складає 200000,00 грн.;

з 25 грудня 2006 року ліміт складає 150000,00 грн.;

з 24 січня 2007 року ліміт складає 100000,00 грн.;

з 23 лютого 2007 року ліміт складає 50000,00 грн.

Пунктами 2.5, 2.6 Кредитного договору закріплено, що надання кожного траншу оформляється додатковою угодою, в якій встановлюється сума траншу, термін його користування та процентна ставка. Моментом (днем) повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитодавця: суми кредиту, процентів, комісій та можливих штрафних санкцій, визначених цим договором.

Підпунктом 3.2.7 пункту 3.2 Кредитного договору сторони узгодили, що кредитодавець має право звернути стягнення на предмет застави у разі неповернення позичальником кредиту в обумовлений цим договором строк, несплати процентів, комісій, штрафних санкцій згідно з умовами цього договору.

Позичальник же, за умовами пп. 3.3.3, 3.3.5 зобов'язаний: забезпечити повернення кредиту відповідно до умов п. п. 1.1.2, 2.3 цього договору зі сплатою процентів за фактичною строк його користування та сплату штрафних санкцій; сплачувати кредитодавцю проценти та комісії на умовах визначених цим договором.

Згідно з п. 4.3 Кредитного договору у разі несвоєчасного погашення кредиту, сплати процентів та комісії, визначених цим договором, позичальник сплачує кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначеної в п. 1.1.3 цього договору, за кожний день прострочення виконання за реквізитами, вказаними кредитодавцем

Умовами п. 4.6 Кредитного договору передбачена відповідальність позичальника в разі прострочення виконання грошового зобов'язання за цим договором у вигляді сплати суми боргу на вимогу кредитодавця з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та подвійної процентної ставки за цим договором на суму боргу, за реквізитами, вказаними кредитодавцем. При розрахунку суми боргу, належної до сплати, з урахуванням встановленого індексу інфляції, який є меншим за одиницю, індекс інфляції приймається рівним одиниці.

Відповідно до п. 4.5 Кредитного договору у разі невиконання позичальником зобов'язань, визначених п. 3.3 цього договору, протягом більш як 15 банківських днів термін надання кредиту вважається таким, що закінчився та, відповідно, позичальник зобов'язаний не пізніше наступного банківського дня погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом, комісії та штрафні санкції. Після повного погашення заборгованості позичальника за цим договором дія договору припиняється.

За умовами п. 7.4, Кредитний договір набирає чинності з дати його укладення та діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

На виконання умов Кредитного договору сторонами укладені додаткові угоди від 24.03.2006 № 1, від 27.03.2006 № 2, від 11.04.2006 № 3, від 03.05.2006 № 4, від 11.05.2006 № 5, від 22.05.2006 № 6 про видачу позичальнику (ПП "ЦентрМет-плюс") траншів кредиту на суму 50000,00 грн., 250000,00 грн., 100000,00 грн., 75000,00 грн., 21000,00 грн. та 4000,00 грн., відповідно.

Крім того, додатковою угодою від 11.04.2006 № 3 збільшено максимальний ліміт поновлювальної кредитної лінії до 400000,00 грн. та змінено графік зниження максимального ліміту по кредитній лінії. Так, повернення кредиту здійснюється згідно з нижченаведених графіком зниження максимального ліміту по кредитній лінії:

з 24 жовтня 2006 року ліміт складає 330000,00 грн.;

з 24 листопада 2006 року ліміт складає 260000,00 грн.;

з 25 грудня 2006 року ліміт складає 190000,00 грн.;

з 24 січня 2007 року ліміт складає 120000,00 грн.;

з 23 лютого 2007 року ліміт складає 50000,00 грн.

Додатковою угодою від 23.03.2006 № 7 продовжено строк користування кредитом до 16-00 24.09.2007.

Як Кредитний договір, так і всі додаткові угоди до нього скріплені підписами та печатками обох сторін.

2. 24 березня 2006 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за Кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, між ВАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" (заставодержатель) та ТОВ "Південьбудмеханізація" (заставодавець) укладено договір застави транспортних засобів від 27.03.2006 № 548 (надалі - Договір застави), за умовами п. 1.1 якого заставодавець надав заставодержателю в заставу наступне рухоме майно:

1. Скрепер самохідний МоАЗ: (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун № 15052, шасі № 40947, реєстраційний номер Т1231МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1231МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

2. Скрепер самохідний МоАЗ: (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун №8817500, шасі №38198, реєстраційний номер Т1232МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1232МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

3. Скрепер самохідний МоАЗ (рік випуску 1988, колір зелений, кузов № …, двигун №6016/4361, шасі №15008, реєстраційний номер Т1233МК, який зареєстрований 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ та належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1233МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ);

4. Причіп: (марка (модель) трал ПТТ, рік випуску 1988, колір зелений, зав. № 20, належить заставодавцеві на підставі технічного талону технологічного транспортного засобу серії МК № Т1230 МК, виданого та зареєстрованого 29 квітня 2004 року Миколаївським ЕТЦ).

Відповідно до п. 1.3 Договору застави сторони оцінили предмет застави (транспортні засоби та причіп) в 500000,00 грн.

За умовами пп. 2.4.4, 2.4.6 Договору застави заставодержатель має право: достроково стягнути виданий під заставу кредит та/або звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої з вимог цього договору застави та/або порушення позичальником будь-якої з вимог кредитного договору; задовольнити за рахунок заставлених транспортних засобів та причіпа всі свої вимоги у повному обсязі, визначеному на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойку, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання, витрати на утримання предмета застави, а також витрати, пов'язані зі зверненням стягнення на транспортні засоби та причіп.

Порядок звернення стягнення на предмет застави та його реалізація закріплені в розділі 3 Договору застави.

Так, заставодавець набуває право звернути стягнення на предмет застави у разі порушення заставодавцем будь-якої з вимог кредитного договору та/або цього договору застави (п. 3.1); звернення стягнення на предмет застави здійснюється згідно діючого законодавства (п. 3.2); реалізація предмета застави здійснюється відповідно до вимог Закону України «Про заставу» на вибір заставодержателя, за ліквідної ціною, що реально буде складена на ринку на момент реалізації (п. 3.3).

За умовами пункту 4.1 Договір застави набуває дії з моменту його підписання сторонами і нотаріального посвідчення і діє до дати виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Право застави, згідно п. 4.2 Договору застави, виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору.

Договір застави скріплено підписами обох сторін, печаткою заставодержателя, посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Пехлак О.В. та зареєстровано в реєстрі за № 548.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Предметом даного позову виступає майнова вимога позивача про звернення стягнення на предмет застави, належного на праві власності відповідачу, як поручителю, в рахунок погашення заборгованості третьої особи, як позичальника за кредитним договором, у зв'язку з порушенням останнім договірних кредитних зобов'язань.

Підставою - умови кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 та договору застави транспортних засобів від 27.03.2006, а також застосування статей 1054, 526, 629, 611, 546, 536, 1048, 625, 612, 530, 589, 590 Цивільного кодексу України, статті 232 Господарського кодексу України, статей 19, 20 Закону України "Про заставу".

Так, згідно з приписами статей 1054 (ч. 1), 1049 (ч. 1) Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1048 (ч. 1) ЦК України закріплено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до приписів статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" встановлено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Наведене положення кореспондується зі статтею 572 ЦК України.

Правовим наслідком невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, відповідно до статті 589 ЦК України є звернення стягнення на предмет застави.

У ст. 574 Цивільного кодексу України визначено, що застава виникає на підставі договору.

Статтею 3 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 590 ЦК України визначено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави у разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 19 Закону України "Про заставу" за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Згідно зі статтею 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх у відповідності з вимогами ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, проаналізувавши фактичні обставини справи згідно з вимогами чинного законодавства, яке регулює спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні пред'явлених позовних вимог, виходячи з наступного:

Як зазначає позивач у позовній заяві, банк належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором та надав позичальнику кредитні кошти, а позичальник зобов'язався повернути кредит, сплатити проценти та комісію у строки та у розмірі, передбачені кредитним договором.

Однак, в порушення умов кредитного договору, з усіма змінами та доповненнями до нього, позичальником постійно допускаються прострочення щодо здійснення оплат за кредитом та процентами за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим виникла заборгованість в загальному розмірі 360106,79 грн., з яких: 56000,00 грн. - заборгованість за кредитом, 138206,55 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом, 7355,19 грн. - пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 17719,60 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів по кредиту, 5044,60 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 10928,76 грн. - заборгованість по 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, 40473,71 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасне погашення кредиту, 84378,28 грн. - інфляційні збитки за несвоєчасну сплату процентів (відповідно до розрахунку заборгованості станом на 15 серпня 2017 року).

У зв'язку із невиконанням позичальником ПП "ЦентрМет-плюс" зобов'язань з повернення кредитних коштів за кредитним договором № 10КЛ від 24.03.2006, позивач вважає, що має право на звернути стягнення на належний на праві власності заставодавцю предмет застави (рухоме майно) в рахунок погашення заборгованості позичальника у вищевказаному розмірі, що і стало підставою звернення ПАТ "ВіЕйБі Банк" до господарського суду з даним позовом.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 78 ГПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 79 ГПК України).

Відповідно до змісту ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Позивачем в підтвердження пред'явлених позовних вимог надано суду копії наступних документів:

- кредитного договору № 10КЛ від 24.03.2006 (з додатковими угодами №№ 1-7 до нього);

- договору застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548;

- технічних талонів на передане в заставу рухоме майно;

- вимоги за вих. № 22/2-23433 від 23.08.2017;

- виписок по особовим рахункам ПП "ЦентрМет-плюс";

- меморіальних ордерів: № 145009 від 22.05.2006 на суму 4000,00 грн., № 138331 від 11.05.2006 на суму 21000,00 грн., № 134869 від 03.05.2006 на суму 75000,00 грн., № 122235 від 11.04.2006 на суму 100000,00 грн., № 38261 від 27.03.2006 на суму 250000,00 грн., № 37502 від 24.03.2006 на суму 50000,00 грн.

Судом, на підставі наданих позивачем належних та допустимих доказів, встановлено, що банк надав ПП "ЦентрМет-плюс" кредитні кошти в загальному розмірі 500000,00 грн., що підтверджується відповідними меморіальними ордерами: № 37502 від 24.03.2006 на суму 50000,00 грн., № 38261 від 27.03.2006 на суму 250000,00 грн., № 122235 від 11.04.2006 на суму 100000,00 грн., № 134869 від 03.05.2006 на суму 75000,00 грн., № 138331 від 11.05.2006 на суму 21000,00 грн., № 145009 від 22.05.2006 на суму 4000,00 грн.

Усі ж інші наявні в матеріалах справи копії документів не засвідчені неналежним чином, а тому не можуть бути прийняті судом у якості належних та допустимих доказів.

Так, у відповідності до приписів ч. ч. 2, 5 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Копії письмових доказів, які подаються до суду, оформлюються відповідно до вимог п. 5.27 "Національного стандарту України. Державна уніфікована система документації. Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів. ДСТУ4163-2003", затвердженого наказом Держспоживстандарту України № 55 від 07.04.2003. Відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії.

При цьому, вимоги чинного законодавства України до оформлення копій письмових доказів судом зазначалися у кожній з ухвал про призначення/відкладення судових засідань у даній справі та в ухвалі від 19.04.2018 особливо звернуто увагу позивача на вимоги чинного законодавства України до оформлення копій письмових доказів.

Однак позивач зауваження суду проігнорував, належним чином засвідчених копій документів суду не надав, що об'єктивно позбавило суд можливості дослідити та прийняти такі документи у якості належних і допустимих доказів у даній справі.

Крім того, що стосується суті пред'явлених позовних вимог, суд зазначає таке:

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначено Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

В силу ст. 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право в разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом. Якщо предметом забезпечувального обтяження є два або більше об'єктів, обтяжувач отримує задоволення за рахунок такої їх кількості, яка достатня для повного задоволення забезпеченої обтяженням вимоги. У цьому разі обтяжувач самостійно визначає рухоме майно, на яке звертається стягнення.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом. Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

В матеріалах справи відсутні докази як проведення державної реєстрації застави рухомого майна (внесення відповідного реєстраційного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна щодо об'єктів обтяження за договором застави транспортних засобів від 27.03.2006 за № 548), так і проведення державної реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення стягнення.

Отже, виходячи зі встановлених обставин, суд вважає, що позивач, в порушення вимог ст. 24 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", до початку процедури звернення стягнення не зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження.

При цьому, суд зауважує, що вказана імперативна норма Закону покладає на обтяжувача обов'язок зареєструвати у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення незалежно від способу звернення - чи то на підставі рішення суду,чи в позасудовому порядку.

Крім того, ч. 1 ст. 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" передбачає, що обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов'язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Документів на підтвердження виконання позивачем вищевказаної норми Закону, з огляду на відсутність в матеріалах справи доказів як проведення державної реєстрації застави рухомого майна, так і проведення державної реєстрації звернення стягнення на предмет обтяження до початку процедури звернення стягнення, суду не надо.

Отже, суд вважає, що позивачем (обтяжувачем) не було вжито дій щодо інформування всіх обтяжувачів (якщо такі є) про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги недотримання банком визначених статтями 24, 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" порядку реєстрації відомостей про звернення стягнення на предмет обтяження та вимоги щодо повідомлення всіх обтяжувачів про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, суд дійшов висновку про недоведеність пред'явлених позовних вимог, що призвело до відмови у задоволенні позову.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 79, 86, 129, 201, 220, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дати складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено та підписано 29 травня 2018 року.

Суддя О.Г. Смородінова