ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2018 р.Справа № 922/892/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Лозівської міської ради Харківської області, м. Лозова Харківської області
до Лозівського управління Державної казначейської служби України в Харківській області, м. Лозова Харківської області
про стягнення коштів в сумі 7517,81 грн.
за участю представників:

позивача ОСОБА_1, довіреність № 02-12-7/294 від 05.03.2018 року;

відповідача - ОСОБА_2, довіреність № 06-08/315 від 26.04.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Лозівська міська рада Харківської області (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Лозівського управління Державної казначейської служби України в Харківській області (відповідача) про стягнення з останнього збитків в сумі 7517,81 грн. Судові витрати позивач просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем вимог, встановлених постановою КМУ № 6 від 12.01.2011 року щодо повернення без виконання розпоряджень Фінансового управління міської ради № 166 від 22.03.2017 року та №177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 06.04.2018 року позовну заяву залишено без руху, установлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 23.04.2018 року, після усунення позивачем недоліків, було прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) у судовому засіданні на 08.05.2018 року о 11:30 годині.

05.05.2018 року відповідач надав відзив (вх.№ 11993), в якому проти задоволення позовних вимог заперечував посилаючись на те, що Лозівське УДКСУ Харківської області діяло в межах своїх повноважень, які встановлені положенням про Лозівське управління Державної казначейської служби України Харківської області, затвердженим наказом Державної казначейської служби України №118 від 21.11.2011р. та у відповідності до чинного законодавства керуючись при цьому роз'ясненнями Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України, а також виконуючи рішення суду по справі №922/4078/16. Крім того, відповідач вважає, що правовідносини які склались між Лозівською МР та управлінням Казначейства належать до бюджетних, регулюються бюджетним законодавством, тому, в даному випадку, враховуючи положення ст. 1 ЦК України, не підлягають застосуванню положення ст.22 ЦК України та ст.224, ст.225 ГК України.

14.05.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 13582), в якій зазначив, що застосування до відповідача міри відповідальності, як стягнення збитків (включаючи упущену вигоду) є можливою, бо наявні всі елементи складу цивільного правопорушення.

22.05.2018 року відповідач надав заперечення на відповідь позивач на відзив (вх.№ 14846), в яких вказав, що в даному випадку не можна застосовувати таку міру відповідальності, як стягнення збитків, оскільки такі відносини регулюються виключно бюджетним законодавством.

В судовому засіданні 08.05.2018 року була оголошена перерва до 23.05.2018 року до 11:00 год.

Представник позивача у судовому засіданні 23.05.2018 року позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні 23.05.2018 року підтримав свій відзив та доповнення до нього, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

22.12.2016 року Лозівською міською радою Харківської області було прийнято рішення № 474 "Про розміщення тимчасово вільних коштів міського бюджету на вкладних (депозитних) рахунках у банках" (а.с. 17). Відповідно до прийнятого рішення, фінансовому управлінню Лозівської міської ради Харківської області було доручено розмістити на вкладних (депозитних) рахунках у банках тимчасово вільні кошти, відволікання яких не призведе до втрати платоспроможності міського бюджету та виникнення заборгованості протягом періоду, на який передбачається здійснити розміщення таких коштів, в обсязі не більше 20000000 грн.

На виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України № 6 від 12.01.2011 року "Про затвердження Порядку розміщення тимчасово вільних коштів місцевих бюджетів на вкладних (депозитних) рахунках у банках", було проведено конкурс з визначення банку для розміщення на вкладних (депозитних) рахунках тимчасово вільних коштів міського бюджету. За результатами проведеного конкурсу було обрано переможця - ПАТ КБ "Приватбанк", з яким 27.01.2017 року позивач уклав договір банківського вкладу (а.с. 20-25).

22.03.2017 року позивачем на виконання відповідачу було надано розпорядження № 166 про виділення коштів загального фонду місцевого бюджету для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитному рахунку на суму 1 млн.грн. (а.с. 31).

23.03.2017 року фінансовим управлінням міської ради було отримано лист від відповідача (а.с. 35) про повернення без виконання розпорядження №166 від 22.03.2017 року про виділення 1 млн. грн. для розміщення їх на депозитному рахунку згідно договору, укладеного з ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк". При цьому, відповідач повідомив, що повернення розпорядження без виконання зумовлено наявністю простроченої кредиторської заборгованості. Також лист містив посилання на роз'яснення Державної казначейської служби України та Міністерства фінансів України щодо змін, які відбулись в бюджетному законодавстві у 2017 році.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, фінансове управління Лозівської міської ради 24.03.2017 року повторно звернулось до відповідача з письмовим обґрунтуванням своєї позиції, надало платіжне доручення №9 від 24.03.2017 року (а.с. 41) та розпорядження № 177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального фонду місцевого бюджету для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитному рахунку на суму 1 млн.грн. (а.с. 40).

Але, того ж дня фінансові документи були знову повернуті відповідачем без виконання.

Не погодившись з підставами для відмови у розміщенні тимчасово вільних коштів міського бюджету на депозитному рахунку, відкритому у ХГРУ ПАТ КБ "Приватбанк", позивач звернувся до Лозівського міськрайонного суду Харківської області з позовом, в якому просив суд визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення без виконання розпоряджень Фінансового управління Лозівської міської ради Харківської області № 166 від 22.03.2017 року та № 177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку.

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 27.07.2017 року справу було направлено для розгляду до Харківського окружного адміністративного суду.

Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 року № 629/1163/17 визнано неправомірними дії Лозівського управління Державної казначейської служби України Харківської області щодо повернення без виконання розпоряджень Фінансового управління Лозівської міської ради Харківської області №166 від 22.03.2017 року та № 177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку.

Відповідачем вказана постанова не оскаржувалась та набрала законної сили 30.10.2017 року.

Позивач зазначає, що внаслідок порушення відповідачем вимог, установлених постановою КМУ № 6 від 12.01.2011 року, щодо повернення без виконання розпоряджень Фінансового управління міської ради № 166 від 22.03.2017 року та №177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку настали фактичні прямі збитки позивача, пов'язані з недоотриманням до міського бюджету суми в розмірі 7517,81 грн. плати за розміщення тимчасово вільних коштів в сумі 1,0 млн.грн. за період з 24.03.2017 р. по 06.04.2017 року.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі статтею 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 19.08.2014 у справі № 3-51гс14, від 02.09.2014 у справі № 3-100гс14 та від 28.01.2015 у справі N 3-210гс14.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.

Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров'я тощо).

Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов'язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

При цьому, саме на позивача покладено обов'язок доведення факту протиправної поведінки, розміру завданої шкоди та прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язання та шкодою.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов до висновку про наявність в діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що протиправна поведінка та вина відповідача підтверджуються постановою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2017 року № 629/1163/17, якою визнано неправомірними дії Лозівського управління Державної казначейської служби України Харківської області щодо повернення без виконання розпоряджень Фінансового управління Лозівської міської ради Харківської області №166 від 22.03.2017 року та № 177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку.

Цей факт є преюдиційним, тому в силу ч. 4 ст. 75 ГПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, твердження відповідача про відсутність протиправної поведінки та його вини у спричинені позивачу збитків не відповідають дійсності та спростовуються вищезазначеною постановою адміністративного суду, яка набрала законної сили.

Розмір збитків складає 7517,81 грн., які Лозівська міська рада недоотримала до міського бюджету у якості плати за розміщення тимчасово вільних коштів в сумі 1млн.грн. за період з 24.03.2017 р. по 06.04.2017 року.

Причинний зв'язок полягає в тому, що якби відповідач своєчасно виконав свій обов'язок, а саме вчинив дії щодо виконання розпоряджень Фінансового управління Лозівської міської ради Харківської області № 166 від 22.03.2017 року та № 177 від 24.03.2017 року про виділення коштів загального (спеціального) фонду місцевих бюджетів для розміщення тимчасово вільних коштів на депозитний рахунок банку, то позивач отримав би дохід до міського бюджету в розмірі 7517,81 грн.

Отже, застосування до відповідача такої міри відповідальності, як стягнення збитків (у вигляді упущеної вигоди) в даному випадку є можливою, бо наявні всі елементи складу цивільного правопорушення.

Щодо тверджень відповідача про те, що до даного спору не можуть бути застосовані норми цивільного та господарського кодексу України, бо відносини між позивачем та відповідачем належать до бюджетних та регулюються бюджетним законодавством, суд зазначає наступне.

Нормами статті 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до норм ст. 1 Бюджетного кодексу України, цим кодексом регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства, і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Суд зазначає, що в даному випадку відносини між сторонами виникли не в процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджету та розгляду звітів про їх виконання, а тому вони не є бюджетними.

В пункті 3.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 24.10.2011 №10 "Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам" роз'яснено, що господарські суди на загальних підставах вирішують усі спори між суб'єктами господарської діяльності, а також спори, пов'язані з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктом публічно-правових відносин, - за умови, що такі вимоги не об'єднуються з вимогою вирішити публічно-правовий спір і за своїм суб'єктним складом підпадають під дію статті 1 Господарського процесуального кодексу України (ст. 4 ГПК України в новій редакції).

Відповідно до ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб'єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Враховуючи те, що позивачем заявлено тільки вимогу про відшкодування шкоди, даний спір підвідомчий саме господарському суду, а тому твердження відповідача про неможливість застосування в даному випадку норми Цивільного Кодексу України є помилковими.

За таких підстав, заперечення відповідача позбавлені фактичного та правового обґрунтування, є такими, що не відповідають як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у зв'язку з ненаданням доказів в підтвердження обставин, викладених у відзиві та доповненнях до нього, що порушує умови ч. 1 ст. 74 ГПК України, згідно якої, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

Підсумовуючи викладене, суд зазначає про наявність підстав для задоволення позовних вимог Лозівської міської ради Харківської області в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 Господарського процесуального кодексу України та покладає витрати по сплаті судового збору на відповідача.

На підставі статті 56 Конституції України, статей 16, 22, 1166 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 21 Кодексу адміністративного судочинства України, керуючись статтями 73-74, ч. 4 ст. 75, статтями 76-80, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з Лозівського управління Державної казначейської служби України Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. М. Грушевського, 2, ) на користь Лозівської міської ради Харківської області (64602, Харківська область, м. Лозова, вул. Я. Мудрого, 1, , банківські реквізити: отримувач: ГУДКСУ у Харківській обл., код банку отримувача , МФО 851011, банк ЛУДКСУ Харківської обл., КДК 24060300 "інші надходження", розрахунковий рахунок 0015) суму збитків в розмірі 7517,81 грн. та судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2018 року.

Суддя ОСОБА_3