ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1218/15-г

Господарський суд Одеської області

У складі колегії суддів:

Головуючого судді Желєзної С.П.,

Судді Літвінова С.В.,

Судді Лічмана Л.В.

Секретаря судових засідань Курко Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: не з'явились;

Від відповідача: не з'явились;

Від третіх осіб: не з'явились;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко", від імені якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АБ „Порто-Франко" до товариства з обмеженою відповідальністю „Нотлексінвест", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача дочірнього підприємства „Маккенлі", товариства з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс", ОСОБА_2 про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Порто-Франко" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного банку „Порто-Франко" (далі по тексту - АБ „Порто-Франко") звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю „Нотлексінвест" (далі по тексту - ТОВ „Нотлексінвест"), відповідно до якого просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного договору від 13.03.2014р., зареєстрованого в реєстрі за номером 493, про відмову від іпотечного договору від 27.12.2011р., зареєстрованого у реєстрі за номером 4413, повернувши сторони у первісний стан; визначити спосіб виконання рішення суду, встановивши, що зазначене рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про обтяження у виді заборони на наступний об'єкт: майнові права, які виникли на підставі договору купівлі-продажу майнових прав №2/1/2 від 23.12.2011р., укладеного між дочірнім підприємством „Маккенлі" та іпотекодавцем, згідно якого іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а дочірнє підприємство „Маккенлі" здійснює будівництво житлового приміщення (квартири) під будівельним номером 2 на поверсі 1, орієнтованою загальною площею 61,8 кв. м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. №25, корпус 2. Заявлені позовні вимоги АБ „Порто-Франко" обґрунтовує нікчемністю договору 13.03.2014р. про відмову від іпотечного договору з посиланням на приписи ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку з відмовою банку від власних майнових прав.

Ухвалами від 28.04.2015р., від 20.05.2015р. та від 09.12.2015р. господарським судом у порядку, встановленому ст. 27 ГПК України, було залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - дочірнє підприємство „Маккенлі", товариство з обмеженою відповідальністю „Блек сі Партнерс" та ОСОБА_2.

Ухвалою від 09.12.2015р. господарським судом у порядку ст. 79 ГПК України було зупинено провадження у даній справі до вирішення по суті господарським судом міста Києва справи № 910/27914/14 за позовом ПАТ АБ „Порто-Франко" до ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ТОВ „Блек сі Партнерс" про визнання недійсними договорів та застосування наслідків недійсності правочинів, а також за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору Національного банку України в особі Управління Національного банку України в Одеській області до ПАТ АБ „Порто-Франко", ТОВ „Фінансова компанія „ТОП Фінанс" про визнання договору недійсним.

Варто зазначити, що 15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. № 2147-VIII ,,Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України було викладено в новій редакції.

Ухвалою від 23.01.2018р. господарським судом у порядку, встановленому, ст. 230 ГПК України, було поновлено провадження по даній справі, у зв'язку з усуненням обставин, які зумовили зупинення провадження, та вирішено подальший розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

ТОВ „Нотлексінвест" у відзиві на позовну заяву від 20.04.2015р. заперечував проти задоволення заявленого позивачем позову з підстав його необґрунтованості та незаконності. ТОВ „Нотлексінвест" було зауважено, що договір від 13.03.2014р. про відмову від іпотечного договору не може вважатись нікчемним з підстав, встановлених ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", оскільки був укладений за взаємною згодою сторін. Окрім того, відповідач стверджував про помилковість доводів позивача щодо нікчемності договору від 13.03.2014р. на підставі ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", з посиланням на редакцію цієї законодавчої норми яка набрала законної сили лише 11.07.2014р.

Дочірнє підприємство „Маккенлі" заперечувало проти позовних вимог АБ „Порто-Франко" з підстав їх необґрунтованості та незаконності. Зокрема, третьої особою було зазначено, що позивачем не було доведено допустимими доказами належності ТОВ „Нотлексінвест" майнових прав на нежитлове приміщення. ТОВ „Блек сі Партнерс" та ОСОБА_2 не було надано суду письмових пояснень по суті поданого АБ „Порто-Франко" позову.

У судове засідання, призначене на 16.05.2018р., учасники справи не з'явились про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку з чим, суд вважає за доцільне та правомірне розглянути справу по суті на підставі наданих учасниками справи доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

20.12.2011р. між АБ „Порто-Франко" (Банк) та ТОВ „Нотлексінвест" (Позичальник) було укладено кредитний договір (відзивна реверсивна лінія) №573/1-11, відповідно до п. п. 1, 9.1 якого Банк на умовах цього договору надає Позичальнику кредит у вигляді відзивної реверсивної кредитної лінії з лімітом у розмірі 8 285 000,00 грн. на строк з 20.12.2011р. по 19.12.2012р. зі сплатою 20% річних для здійснення поточної діяльності. Договір вступає в силу з моменту надання кредиту та діє до повного погашення кредитної заборгованості (всієї суми кредиту, процентів, комісій, неустойок, відшкодування можливих збитків) Позичальника за договором. Шляхом підписання додаткових угод до кредитного договору сторонами по справі було змінено строк, на який банком було надано кредит до 15.08.2014р.

Як вбачається з матеріалів справи, АБ „Порто-Франко" на виконання умов кредитного договору №573/1-11 від 20.12.2011р. протягом періоду з 28.12.2011р. по 30.05.2014р. /т. 1, а. с. 89-107/ здійснювалося перерахування на рахунок ТОВ „Нотлексінвест" кредитних коштів.

23.12.2011р. між ТОВ „Нотлексінвест" (Інвестор) та ДП „Маккенлі" (Підприємство) було укладено договір купівлі-продажу майнових прав №2/1/2, відповідно до п. п. 2.1, 4.1, 5.1, 5.2 якого в порядку, передбаченому цим договором, Підприємство зобов'язується передати у власність Інвестора новозбудоване майно, а Інвестор зобов'язується прийняти новозбудоване майно і сплатити інвестиційні внески Підприємству. Розмір інвестиційних внесків становить 257 500,00 грн., ПДВ - 51 500,00 грн., всього - 309 000,00 грн. Після внесення 100% інвестиційних внесків і по закінченню 45 робочих днів з дати підписання акту введення в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, Підприємство зобов'язується передати Інвесторові об'єкт інвестування за актом приймання-передачі. Технічний паспорт на новозбудоване майно, а також документ про право власності на нього Інвестор самостійно і за свій рахунок оформлює після отримання акту приймання-передачі об'єкта інвестування.

В подальшому, 27.12.2011р. між АБ „Порто-Франко" (Іпотекодержатель) та ТОВ „Нотлексінвест" (Іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. в реєстрі за №4414, відповідно до п. 1.1.1 якого цей договір забезпечує вимоги Іпотекодержателя за кредитним договором №573/1-11 від 20.12.2011р., а також додаткових угод до нього, щодо повернення Іпотекодержателю грошових коштів у сумі, передбаченій кредитним договором.

Відповідно до п. п. 1.1.2, 1.8 іпотечного договору від 27.12.2011р. предмет іпотеки за цим договором складається з всіх майнових прав, які існують на момент укладення цього договору. Майнові права, що зазначені у цьому договорі, це ті майнові права, які випливають з договору купівлі-продажу майнових прав №2/1/2 від 23.12.2011р., укладеного між дочірнім підприємством „Маккенлі" та Іпотекодавцем, згідно якого іпотекодавець за рахунок своїх коштів фінансує, а дочірнє підприємство „Маккенлі" здійснює будівництво житлового приміщення (квартири) під будівельним номером 2 на поверсі 1, орієнтованою загальною площею 61,8 кв. м., у житловому будинку за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, село Фонтанка, вул. Центральна, буд. №25, корпус 2. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки за згодою сторін складає 309 000,00 грн.

Положеннями п. 2.2.5 іпотечного договору від 27.12.2011р. встановлено, що Іпотекодавець зобов'язується не здійснювати відступлення майнових прав (що є предметом іпотеки) на користь третіх осіб без попередньої письмової згоди Іпотекодержателя.

Умовами п. 3.1 іпотечного договору від 27.12.2011р. сторонами передбачено, що Іпотекодержатель має право на задоволення своїх вимог за кредитним договором та за цим договором, яке виникає у Іпотекодержателя у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань перед Іпотекодержателем за кредитним договором та/або за даним договором, а також в інших передбачених цим договором випадках.

Згідно з п. п. 5.1, 5.2 іпотечного договору від 27.12.2011р. цей договір набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до повного виконання Іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором та всіма додатковими угодами до нього. Дострокове розірвання цього договору дозволяється лише за згодою сторін.

15.05.2013р. між ТОВ „Нотлексінвест" (Первісний пайовик) та ОСОБА_2 (Новий пайовик) було укладено договір про відступлення права вимоги №2/1/2, відповідно до п. 1.1, 1.2 якого Первісний пайовик передає, а Новий пайовик приймає на себе право вимоги, а також усі обов'язки, що належать Первісному пайовику і стає пайовиком за договором купівлі-продажу майнових прав №2/1/2 від 23.12.2011р, укладеного між Первісним пайовиком та ДП „Маккенлі". За цим договором Новий пайовик одержує право (замість первісного пайовика) вимагати від ДП „Маккенлі" належного виконання всіх зобов'язань за основним договором та набуває усі обов'язки за основним договором після виконання Новим пайовиком п. 2.1, 2.2. У зв'язку з укладенням договору про відступлення права вимоги, 15.05.2013р. між ДП „Маккенлі" та ОСОБА_2 також було укладено договір купівлі-продажу майнових прав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на виконання умов договору про відступлення права вимоги №2/1/2 від 15.05.2013р. було перераховано на користь ТОВ „Нотлексінвест" грошові кошти у розмірі 323 190,00 грн., що підтверджується квитанцією №144 від 16.05.2013р.

13.03.2014р. між сторонами по справі було укладено договір про розірвання (відмову) від іпотечного договору, зареєстрований в реєстрі за №493, відповідно до умов якого АБ „Порто-Франко" (Іпотекодержатель) та ТОВ „Нотлексінвест" (Іпотекодавець) дійшли згоди розірвати іпотечний договір від 27.12.2011р., зареєстрований 27.12.2011р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Задорожнюк В.К. в реєстрі за №4414. Згідно з п. 3 цього договору укладення та посвідчення цього договору є підставою реєстрації припинення запису про іпотеку та заборону на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Господарським судом було встановлено, що 16.08.2014р. між АБ „Порто-Франко" (Клієнт) та ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" (Фактор) було укладено договір факторингу №1, відповідно до п. 1.1 якого Клієнтом були прийняті на себе зобов'язання з передання у власність Фактору прав вимоги, а Фактором - зобов'язання з надання Клієнтові в розпорядження грошових коштів.

До пункту 9 додатку №1 до договору факторингу №1, яким визначено перелік договорів, право вимоги за якими передається від АБ „Порто-Франко" до ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс", було включено кредитний договір №573/1-11 від 20.12.2011р., укладений між банком та ТОВ „Нотлексінвест".

26.08.2014р. між ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" та ТОВ „Блек сі Партнерс" було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ „Блек сі Партнерс" було передано право вимоги, зокрема за кредитним договором №573/1-11 від 20.12.2011р.

Окрім того, 02.09.2014р. між ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" (Первісний кредитор) та ТОВ „Блек сі Партнерс" (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, зареєстрований в реєстрі за № 1551, відповідно до умов якого ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" було передано ТОВ „Блек сі Партнерс" право вимоги за іпотечним договором від 28.12.2012р., укладеним між АБ „Порто-Франко" та ТОВ „Одеський торговий дім", укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язань, в тому числі, відповідача за кредитним договором №573/1-11 від 20.12.2011р.

На підставі постанови правління Національного Банку України від 26.09.2014р. N 610 "Про віднесення АБ „Порто-Франко" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 26.09.2014р. N 103 щодо виведення з ринку та запровадження тимчасової адміністрації у АБ „Порто-Франко".

Наказом „Про визнання правочинів нікчемними" №52 від 17.11.2014р. уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було вирішено, зокрема, визнати нікчемними всі трансакції та правочини (договори) згідно переліку, який додається до цього наказу. Відповідно до відомостей з витягу до наказу №52 від 17.11.2014р. договір про розірвання (відмову) від іпотечного договору від 13.03.2014р., посвідченого 27.12.2011р. за реєстровим номером №4413, було включено до переліку нікчемних договорів.

30.01.2015р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення „Про початок процедури ліквідації АБ „Порто-Франко" та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку", відповідно до якого Фондом, у зв'язку з прийняттям Правлінням Національного Банку України постанови „Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію АБ „Порто-Франко" №67 від 30.01.2015р., було вирішено розпочати процедуру ліквідації банку АБ „Порто-Франко".

Рішенням господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. по справі №910/27914/14 позовні вимоги АБ „Порто-Франко" до ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс", ТОВ „Блек сі Партнерс" про визнання договорів недійсними та застосування наслідків недійсності нікчемних правочинів було задоволено частково, визнано недійсним договір факторингу №1 від 16.08.2014р., укладений між АБ „Порто-Франко" (Клієнт) та ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс"; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 02.09.2014р., укладений між ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" та ТОВ „Блек сі Партнерс"; застосовано наслідки недійсності правочину шляхом повернення права вимоги за кредитними та іпотечним договором; зобов'язано ТОВ „Блек сі Партнерс" повернути АБ „Порто-Франко", зокрема кредитний договір №573/1-11 від 20.12.2011р., в іншій частині позову АБ „Порто-Франко" відмовлено; у позові Національного Банку України до АБ „Порто-Франко", ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" про визнання договорів недійсними відмовлено.

Поставною Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2016р. по справі №910/27914/14, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 05.04.2016р., було скасовано рішення господарського суду м. Києва від 28.07.2015р. в частині відмови у задоволення позовних вимог АБ „Порто-Франко" та Національного Банку України, визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 26.08.2014р., укладений між ТОВ „Фінансова компанія „Топ фінанс" та ТОВ „Блек сі Партнерс"; визнано недійсним договір від 02.09.2014р. про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 28.12.2012р.

Варто також зауважити, що у судових засіданнях по даній справі, представником АБ „Порто-Франко" було повідомлено, що станом на момент вирішення судом даної справи у провадженні господарського суду Одеської області перебуває справа про банкрутство ТОВ „Нотлексінвест".

Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою від 15.08.2017р. господарським судом Одеської області було порушено провадження у справі №916/1839/17 про банкрутство ТОВ „Нотлексінвест".

Ухвалою підготовчого засідання від 10.10.2017р. по справі №916/1839/17 судом було визнано кредиторські вимоги АБ „Порто-Франко" до ТОВ „Нотлексінвест" із задоволенням вимог у розмірі 15 665 029,85грн. у першу чергу, у розмірі 8 141 947,14 грн. - у четверту чергу, у розмірі 19200,00 грн. із задоволенням у шосту чергу.

Ухвалою від 19.12.2017р. по справі №916/1839/17, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 25.04.2018р., судом було визнано ТОВ „Нотлексінвест" банкрутом, а також скасовано арешти, накладені на майно боржника, а також інші обмеження щодо розпорядження майном боржника.

Звертаючись із позовними вимогами до ТОВ „Нотлексінвест", АБ „Порто-Франко" у позовній заяві було наголошено, що договір про відмову від майнових прав, які виникли у банку на підставі іпотечного договору від 27.12.2011р., є нікчемним відповідно до ст. 38 Закону України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", що свідчить про наявність підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - договору про розірвання (відмову) від іпотечного договору.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставою виникнення цивільних прав і обов'язків назване, зокрема, договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 174 Господарського кодексу України передбачено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" від 5 червня 2003 року N 898-IV (з наступними змінами та доповненнями) іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється, зокрема, у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За загальним правилом, визначеним статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з п. 2.5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 №11 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" необхідно з урахуванням приписів статті 215 ЦК України та статті 207 ГК України розмежовувати види недійсності правочинів, а саме: нікчемні правочини, недійсність яких встановлена законом, і оспорювані, які можуть бути визнані недійсними лише в судовому порядку за позовом однієї з сторін, іншої заінтересованої особи, прокурора. За змістом частини другої статті 215 ЦК України нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, є недійсним незалежно від наявності чи відсутності відповідного рішення суду.

Відповідно до ч. 1, 2, п. 1 ч.3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" від 23 лютого 2012 року N 4452-VI (з наступними змінами та доповненнями; в редакції чинній на 17.11.2014р. - дату визнання нікчемним договору від 13.03.2014р. на підставі наказу №52) уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити збереження активів та документації банку. Протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов'язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті. Правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, у випадку якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Як вбачається з матеріалів справи станом на момент укладання правочину щодо розірвання іпотечного договору, ТОВ „Нотлексінвест" не було належним чином виконано зобов'язань за кредитним договором №573/1-11 від 20.12.2011р., оскільки відповідачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження погашення існуючої заборгованості за кредитним договором. Оскільки кредитні зобов'язання не були виконані позичальником у повному обсязі, у АБ „Порто-Франко" в силу закону існувало право на звернення стягнення на предмет іпотеки - майнові права на об'єкт нерухомості.

Господарський суд зауважує, що іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення своїх вимог за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права.

Відмова від зобов'язального майнового права є способом відчуження права за умови оплатності або може розглядатися як прощення боргу в разі безоплатності.

Отже, розірвавши договір іпотеки, АБ „Порто-Франко" фактично при непогашеній заборгованості за кредитним договором безпідставно відмовився від власних майнових вимог до іпотекодавця за дійсним договором забезпечення, що призвело до втрати права у разі неповернення кредитних коштів задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Аналогічний правовий висновок викладено і у постановах Верховного Суду України від 17 травня 2017 року по справі № 910/22664/15 (3-1295гс16) та № 910/22662/15 (3-1487гс16).

Наведене дозволяє господарському суду дійти висновку, що договір від 13.03.2014р. про відмову від іпотечного договору від 27.12.2011р., є нікчемним в силу приписів п. 1 ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

При вирішенні питання щодо наявності правових підстав для застосування наслідків недійсності нікчемного правочину (договору від 13.03.2014р.), господарський суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Згідно з п. п. 5, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року N 9 вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Відповідно до ч. 2, ст. 3, ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Поряд з цим, з огляду на визнання ТОВ „Нотлексінвест" банкрутом в межах справи №916/1839/17, господарський суд вважає за необхідне зауважити наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14 травня 1992 року N 2343-XII (з наступними змінами та доповненнями) банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури.

Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у випадках, передбачених цим Законом, господарський суд у судовому засіданні за участю сторін приймає постанову про визнання боржника банкрутом і відкриває ліквідаційну процедуру строком на дванадцять місяців. Банкрут - боржник, неспроможність якого виконати свої грошові зобов'язання встановлена господарським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом; скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається

Господарський суд, звертаючись до редакції позовних вимог АБ „Порто-Франко" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину шляхом визначення, що рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про обтяження на предмет іпотеки, зауважує, що задоволення позовних вимог банку в названій редакції матиме наслідком необхідність внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису у вигляді обтяження на майно ТОВ „Нотлексінвест". З огляду на визнання ТОВ „Нотлексінвест" банкрутом в межах справи №916/1839/17, а також на встановлену Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" заборону накладення арештів та обмежень щодо розпорядження майном банкрута, господарський суд доходить висновку, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом застосування наслідків недійсності нікчемного правочину у вигляді внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідного запису про обтяження майна ТОВ „Нотлексінвест", в даному випадку, суперечить вимогам Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". За переконанням суду, приписи ст. 38 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" превалюють над іншими нормами права при вирішенні даного спору з огляду на спеціальність та особливість даної законодавчої норми враховуючи, що відповідачем по даній справі виступає особа, яка була визнана у встановленому законом порядку банкрутом.

За таких обставин, господарський суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АБ „Порто-Франко" до ТОВ „Нотлексінвест", що має наслідком необхідність відмови у їх задоволенні.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд дійшов висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позову публічного акціонерного товариства акціонерного банку „Порто-Франко" до товариства з обмеженою відповідальністю „Нотлексінвест" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину відповідно до ст.ст. 11, 204, 2015, 216 Цивільного кодексу України, ст. 174 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 3, 17 Закону України "Про іпотеку", ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", ст. ст. 3, 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", ст. ст. 1, 37, 38 Закону України „Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Судові витрати зі сплати судового збору розподіляються судом відповідно до ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 травня 2018 р.

Головуючий суддя С.П. Желєзна

Суддя С.В. Літвінов

Суддя Л.В. Лічман