ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018

Справа № 910/4626/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Трофименко Т.Ю.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні матеріали справи

За позовом Управління поліції охорони в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, 9)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Испатур" (02002, м. Київ,

вул. Микільсько – Слобідська, 2-В)

про стягнення 3 277,53 грн.

за участю представників сторін

не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Управління поліції охорони в м. Києві звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Испатур" про стягнення 3 2777,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами Договору №240/29/16/ОБ/Ос-2016 про централізовану охорону майна на об»єкті з реагуванням наряду поліції охорони від 17.08.2016, відповідач не виконав своїх зобов’язань щодо своєчасної оплати наданих позивачем послуг, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 3076,33 грн. Крім того, за прострочення виконання зобов'язань за договором позивачем нарахована пеня у розмірі 201,20 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/4626/18 та постановив здійснювати розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Згідно приписів ч. 7 ст. 120 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Вказана ухвала суду від 19.04.2018 була надіслана відповідачу 20.04.2018 рекомендованим листом, що підтверджується відтиском печатки про відправлення на зворотному боці ухвали, на адресу місцезнаходження відповідача, вказану у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 02002, м. Київ, вул. Микільсько – Слобідська, 2-В та фактичну адресу:02002, м. Київ, вул. Р. Окіпної, 4Б. 2 поверх, офіс 22) .

Дані поштові відправлення були вручені відповідачу 25.04.2018

Згідно пункту 3 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на позов у визначений у відповідності до положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

За таких обставин, справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва -

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України, якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з’ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об’єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 серпня жовтня 2016 року між Управлінням поліції охорони в м. Києві (надалі – позивач, виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Испатур" (надалі – відповідач, замовник) був укладений Договір №240/29/16/ОБ/Ос-2016 про централізовану охорону майна на об»єкті з реагуванням наряду поліції охорони (надалі – договір), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов’язується здійснювати охорону майна замовника на об’єкті та обслуговування сигналізації на цьому об’єкті. За цим договором виконавець не приймає майно замовника на зберігання і не вступає у володіння ним (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.4. договору періодом охорони майна на об’єкті вважається час з моменту прийняття виконавцем сигналізації, якою обладнаний об’єкт, під спостереженням ПЦС до зняття з-під спостереження замовником у відповідності до Інструкції з користування сигналізацією.

Ціна охоронних послуг за цим Договором є договірною і визначається Сторонами в Розрахунку та Протоколі узгодження договірної ціни (додатки №№ 2, 3 до Договору), які єневід'ємною частиною цього Договору (п.2.1 договору).

У разі зміни норм витрат Виконавця на виконання заходів охорони по Договору, у тому числі при проведенні державної індексації доходів населення, інших заходів, що викликають зміну суми витрат на утримання Виконавця, договірна ціна та вартість охоронних послуг по Договору змінюється Сторонами на основі наданого Виконавцем письмового повідомлення Замовнику без переоформлення договору, шляхом підписання Сторонами нових додатків №№ 2, 5 до Договору (п. 2.2 договору).

Підписання Замовником нових додатків №№ 2, 3 до Договору за новими тарифами достатньою підставою для залишення Договору в силі. Замовник здійснює оплату послуг Виконавця за новими тарифами з дня їх затвердження Сторонами.

Оплата охоронних послуг відповідно до визначених тарифів та кількості годин охороні здійснюється Замовником на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування Замовником відповідної суми, вказаної у Розрахунку вартості наданих послуг (додаток 2 до Договору), що невід'ємною частиною цього Договору, на рахунок виконавця до 10 числа поточного місяця за послуги, які будуть надані в наступному місяці (п. 2.5 договору).

Відповідно до п. 5.2.1 договору за кожний день прострочення оплати за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості.

Даний договір набирає чинності з 17.06.2016 року та є чинним протягом трьох місяців (п. 9.1. договору).

Згідно з п. 9.2. договору встановлено, що договір вважається поновленим на строк, встановлений п. 9.1 даного договору, якщо жодна із сторін не менше ніж за 15-ть днів до закінчення строку чинності договору письмово не заявить про його припинення. Кількість разів поновлення договору не обмежується.

17.08.2016 року сторонами було підписано Протокол погодження договірної ціни, Дислокацію та Розрахунок вартості спостереження за охоронною сигналізацією в приміщенні Товариством з обмеженою відповідальністю "Він Сервіс", які є додатками до Договору №240/29/16/ОБ/Ос-2016 від 17.08.2016.

На виконання умов вищезазначеного договору позивачем було надано відповідачу послуги охорони, що підтверджується актами прийому – здачі виконаних робіт – послуг № ДНТ -017923 від 20.11.20017.№ ДНТ -019664 від 31.12.2017, №ДНТ -000518 від 31.01.2018, №ДНТ – 002238 від 28.02.2018 на загальну суму 3 076,33 грн.

Акти за листопад, грудень 2017 та січень 2018 підписані представником відповідача та скріплені печаткою.

Акт №ДНТ – 002238 від 28.02.2018 на суму 191, 88 грн. та акти за листопад 2017- січень 2018 разом претензією №881/43/29/6/04-2018 від 28.03.2018 були направлені на адресу відповідача, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія фіскального чеку ПАТ "Укрпошта" від 29.03.2018 про оплату поштових послуг з направлення даної претензії ТОВ "Испатур". Відповідач даний лист отримав 02.04.2018.

У вказаній претензії позивач просив відповідача вжити невідкладних заходів щодо погашення заборгованості у розмірі 3076,33 грн., підписати та направити на адресу позивача акт прийому-здачі виконаних робіт/послуг за лютий 2018 року, а у випадку наявності заперечень надати письмову відповідь.

За доводами позивача, відповідач в порушення умов договору не повернув підписаний акт та не надав обґрунтованих заперечень в письмовій формі щодо обсягу наданих послуг, а тому в силу положень п. 2.10 договору надані позивачем послуги за лютий 2018 року вважаються прийнятими в повному обсязі без жодних зауважень, а вказаний акт приймання наданих послуг таким, що підписаний сторонами.

Таким чином, оскільки відповідач не виконав зобов’язання за договором з оплати наданих позивачем послуг з охорони за спірний період, кошти у загальній сумі 3076,33грн. не перерахував, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 1 3 076,33 грн. - основного боргу та 201,20 грн. – пені.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об’єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Дослідивши зміст укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором про надання послуг.

Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ст. 193 ГК України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач на виконання умов договору надав, а відповідач прийняв послуги охорони на загальну суму 3076,33 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи актами № ДНТ -017923 від 20.11.20017.№ ДНТ -019664 від 31.12.2017, №ДНТ -000518 від 31.01.2018, №ДНТ – 002238 від 28.02.2018.

Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Оплата охоронних послуг відповідно до визначених тарифів та кількості годин охороні здійснюється Замовником на умовах попередньої оплати, шляхом перерахування Замовником відповідної суми, вказаної у Розрахунку вартості наданих послуг (додаток 2 до Договору), що невід'ємною частиною цього Договору, на рахунок виконавця до 10 числа поточного місяця за послуги, які будуть надані в наступному місяці (п. 2.5 договору).

Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, всупереч умовам укладеного договору і положенням ст.526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, відповідач взяті на себе за договором зобов’язання не виконав, станом на момент розгляду спору оплати за надані послуги у розмірі 3076,33 грн. не здійснив.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов’язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 86 ГПК України).

Приймаючи до уваги зазначене та враховуючи, що відповідачем не надано суду жодних доказів належного виконання зобов’язання щодо оплати наданих послуг за листопад 2017 - лютий 2018 року та не спростовано заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за договором №240/29/16/ОБ/Ос-2016 від 17.08.2016 належним чином доведений, документально підтверджений та строк оплати, у відповідності до умов договору є таким, що настав, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу у розмірі 3076,33 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, у зв’язку з простроченням відповідачем виконання грошового зобов’язання з оплати вартості наданих послуг, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 301,20 грн. пені.

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст.611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Судом встановлено, що відповідач у встановлений договором строк свого обов’язку по перерахуванню коштів на рахунок виконавця послуг не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов’язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов’язань, і він вважається таким, що прострочив.

За змістом ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за поручення грошових зобов’язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Згідно зі ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань” встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до п. 5.2.1 договору за кожний день прострочення оплати за цим договором замовник сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної ставки НБУ від суми заборгованості.

При цьому, позивач просить стягнути з відповідача 201,20 грн. пені, за період з 11.11.2017 по 10.04.2018, яка була розрахована останнім у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. ст. 231 ГК України.

Здійснивши перевірку заявленої до стягнення з відповідача суми пені, суд дійшов висновку, що розрахунок останньої є обґрунтованим, арифметично вірним та таким, що не суперечить нормам чинного законодавства, у зв’язку з чим вимоги в цій частині підлягаю задоволенню в повному обсязі, а саме у розмірі 201,20 грн.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Принцип змагальності тісно пов'язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з'ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим статтею 178 Господарського процесуального кодексу України, на подання відзиву на позов, жодних заперечень на спростування наведених позивачем обставин не надав.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Управління поліції охорони в м. Києві в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Испатур" (02002, м. Київ, вул. Микільсько – Слобідська. 2-В, , ідентифікаційний код 24379286) на користь Управління поліції охорони в м. Києві (04050, м. Київ, вул. Студентська, 9, ідентифікаційний код 40109147) заборгованість у розмірі 3076 грн. 33 коп., пеню у розмірі 201 грн. 30 коп. та судовий збір у розмірі 1 762 грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Трофименко Т.Ю.