ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року м. Черкаси справа № 925/317/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді

ОСОБА_1, із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_3 - за довіреністю;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Черкаської області матеріали справи за позовом публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" ( м. Київ) до приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс-Хімгрупп" ( м. Черкаси) про стягнення 18 797,87 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача санкцій (пеня та штраф) в розмірі 18 797,87 грн. на підставі договору поставки № 18/171 від 29.11.2017, укладеного між сторонами, за прострочення поставки товару.

В ході розгляду справи представники позивача свої вимоги підтримували повністю, а представник відповідача заперечував з підстав, які викладені у позові та запереченнях проти позову. Зокрема, позивач вважає, що поставка товару відбулася лише 01.02.2018 і підтверджується накладною на отримання товару, а відповідача доводить, що поставка товару проведена 13.12.2017, а в лютому 2018 року відбулася заміна повернутого позивачем неякісного товару і прострочення поставки товару не відбулося.

У відповідності до ст. 13,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Заслухавши доводи і пояснення представників учасників судового процесу та дослідивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов підлягає лише до часткового задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

29.11.2017 між сторонами укладено договір поставки № 18/171 (а.с. 14), за умовами якого відповідач зобов'язався поставити на користь позивача у встановлені договором строки охолоджувальні рідини в асортименті відповідно до коду ДК 021:2015-24960000-1, а позивач зобов'язався прийняти і оплатити такий товар.

Загальна сума поставки по договору становить 154 080,90 грн. (п. 3.2.)

Розрахунок за товар проводиться позивачем-покупцем протягом 10 календарних днів з дня підписання уповноваженими представниками сторін відповідних видаткових накладних на підставі отриманих рахунків постачальника (п. 4.2.).

Згідно п. 5.2. договору постачальник починає відвантаження товару покупцю в строки, передбачені Специфікацією, на підставі отриманої від покупця письмової заявки про готовність до виконання договору.

Специфікацією № 1 до договору поставки між сторонами передбачено, що сторони домовилися про поставку по договору охолоджуючих рідин Тосол А-40 ГОСТ 28084-89 та Антифриз С11,12 червоний та зелений і строк поставки визначили: протягом 10 календарних днів з моменту отримання письмової заявки постачальником від покупця (а.с. 17).

За своїм правовим змістом укладений між сторонами договір є договором поставки і відповідає ст. 712 ГПК України. За договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.193 Господарського кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Позивач доводить, що 01.12.2017 року електронною поштою ним було направлено позивачу заявку на відвантаження продукції (а.с. 20), на підставі якої у 10денний термін позивач очікував поставки товару, як передбачено Специфікацією.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що цю заявку ПП "НВП "Імекс Хімгруп" отримало лише 06.12.2017, оскільки належних доказів про це суду не подано. Суд вважає, що всім відомою є інформація про те, що доставка листів по електронній пошті здійснюється адресату в той же день (навіть в ту ж годину), якщо немає технічних проблем. Про такі проблеми відповідач суду доказів не надав. Якщо отримання листа по електронній пошті відповідач пов'язує із проходженням його по внутрішній реєстрації канцелярії підприємства, то ця обставина є виключною проблемою відповідача і її наслідки не повинні перекладатися на позивача.

Також суд відхиляє доводи відповідача про те, що у даній ситуації сторонам слід керуватися положеннями ч. 1, 3 ст. 11 ЗУ "Про електронні документи та електронний документообіг", якими визначено, що електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб'єктами електронного документообігу.

Суд вважає, що така ситуація могла б бути виправданою, якби такий обмін електронними листами між адресатами був не очікуваним, без договірних стосунків.

Натомість у п. 12,6 договору між сторонами погоджено істотну умову про те, що документи, належним чином оформлені та передані шляхом електронного/факсимільного зв'язку, мають силу оригіналів до моменту надання оригіналів цих документів (листів, повідомлень та ін.)

Отже, суд вважає, що заявку на відвантаження товару від 01.12.2017 відповідачем було отримано саме в цей день і термін поставки товару встановлюється до 12.12.2017 року згідно Специфікації.

За доводами позивача, після направлення заявки ним було отримано лист відповідача від 06.12.2017 № 06/12/2 (а.с. 21), в якому із посиланням на лист позивача від 01.12.2017 відповідач інформує про намір здійснити поставку товару в період з 11 по 14 грудня 2017 на адресу м. Кременчук, вул. Свіштовська, 9 Центральний склд філії "ПДМН" ПАТ "Укртранснафта".

Заявлений позов обґрунтовано тим, що поставку товару відповідачем було здійснено лише за видатковою накладною від 01.02.2018 № РН-0000029 (а.с. 23) і це відповідає умовам п. 5.5. договору поставки між сторонами про те, що приймання кожної партії товару Покупцем підтверджується шляхом підписання уповноваженими представниками сторін видаткової накладної.

Позивач доводить, що прострочення поставки товару настало в період з 12.12.2017 по 01.02.2018 і за цей період нараховує до стягнення з відповідача 8012,21 грн. пені та 10 785,66 грн. штрафу (а.с. 12).

Право на нарахування такого роду санкції передбачено п. 6.1. договору поставки, яким визначено, що при недотриманні строків поставки відповідач сплачує позивачу пеню в розмірі 0,1% від вартості непоставленого чи несвоєчасно поставленого товару за кожний день прострочення. Якщо прострочення триває більше 30 днів, відповідач на користь позивача додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару.

Згідно ст. 230 Господарського Кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Ч. 4 ст. 231 ГК визначає, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Отже, за правилами ГК України можливе застосування пені за порушення немайнового зобов'язання.

Пеня за порушення виконання немайнового зобов'язання не обмежується подвійною обліковою ставкою НБУ, оскільки це встановлено лише для забезпечення виконання грошового зобов'язання згідно ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за невиконання грошових зобов'язань".

Однак, вивчивши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач довів прострочення поставки відповідачем товару лише на 1 день 12.12.2017 року, виходячи з такого:

Відповідач надав у справу копію товарно-транспортної накладної № 13/12/1 від 13.12.2017 (а.с. 48), з якої вбачається, що на адресу філії "ПДМН" ПАТ "Укртранснафта" відповідачем було здійснено перевезення охолоджуючої рідини Тосол А-40 ГОСТ 28084-89 та Антифризу С11,12 червоний та зелений на загальну суму 154 080,90 грн., що відповідає ціні договору поставки між сторонами.

Вантаж було прийнято завскладом філії позивача та проставлено штамп із написом Центральний склад Філія Придніпровські магістральні нафтопроводи ПАТ "Укртранснафта".

Відповідач вказує, що вказані у ТТН супровідні документи на вантаж у вигляді видаткової накладної № РН-0000338 від 13.12.2017 позивач не підписав, хоча товар було вивантажено на складі.

За доводами представника позивача, цей товар за Товарно-транспортною накладною № 13/12/1 від 13.12.2017 підприємство не отримувало, хоча і розвантажило його у себе на складі, бо між сторонами не оформлено видаткової накладної, а лише вона є доказом поставки товару за умовами договору між сторонами. Представник позивача у поясненні вказує, що поставка товару відбулася з боку відповідача безмотивно, а потім цей товар відповідач також безмотивно забрав з території складу позивача 17.01.2018 за накладною № 1 (а.с. 93).

Суд відхиляє такі доводи, оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що товар за Товарно-транспортною накладною № 13/12/1 від 13.12.2017 знаходився у позивача в період з 13.12.2017 по 17.01.2018. Це підтверджуються відомостями з ТТН № 13/12/1 від 13.12.2017 та накладної № 1 від 17.01.2018 (а.с. 48, 93).

При цьому суд враховує, що відомості в накладну № 1 вносив сам позивач і вказав у ній про повернення товару за переліком, який повністю співпадає у ТТН № 13/12/1 від 13.12.2017 та накладній № 1 від 17.01.2018. Накладна № 1 свідчить що позивач здійснив свідоме повернення відповідачу товару зі свого володіння, і це не було безмотивне чи безконтрольне і самостійне відібрання товару відповідачем у позивача, який невідомо чого опинився на складі у позивача.

Листування між сторонами свідчить, що у вказаний період перебування товару у позивача, він здійснював перевірку його якості на густину охолоджуючої рідини, про що прямо вказано у листі позивача до відповідача від 18.12.2017 (а.с. 90), як і про продовження приймання товару до 22.12.2017.

Також позивач у додатках до пояснення від 16.05.2018 надав у справу копії акту відбирання проб охолоджуючої рідини від 22.12.2017, два протоколи випробувань № 01.4/1-1-3 від 02.02.2018 які свідчать про те, що позивач займався перевіркою проб отриманого від відповідача товару на предмет його відповідності якості такого роду товарів.

За доводами позивача, цими випробуваннями було встановлено, що товар відповідача не відповідає вимогам щодо його якості.

При цьому відповідач наголошує, що саме це було дійсною причиною повернення товару позивачем відповідачу за накладною № 1 від 17.01.2018.

31.01.2018 відповідач направив позивачу лист про доставку товару в період з 31 до 02 лютого 2018 із посиланням на лист-заявку від 01.12.2017 (а.с. 22).

Суд відхиляє доводи позивача про те, що формулювання листа свідчить про намір відповідача здійснити первинне виконання договору між сторонами, оскільки матеріали справи в сукупності свідчать проте, що видатковою накладною № РН-0000029 від 01.02.2018 (а.с. 23) було оформлено не первинну поставку товару, а заміну товару неналежної якості.

Цей обов'язок покладено на відповідача пунктом 6.3. договору - якщо поставлено товар неналежної якості то відповідач повинен протягом 20 днів з дати відмови покупця від товару замінити товар на ідентичний належної якості.

Отже, суд приходить до висновку, що за товарно-транспортною накладною № 13/12/1 від 13.12.2017 відповідач провів поставку товару, який було прийнято позивачем без підписання ним накладної, як вимагає договір (а.с. 48), а видаткова накладна від 01.02.2018 № РН-0000029 від 01.02.2018 свідчить про отримання позивачем від відповідача заміненого товару на товар належної якості.

Отже, прострочення поставки товару з боку відповідача мало місце лише 12.12.2017 року і розмір пені за цей день складає 0,42 грн., що вирахувано судом за допомогою калькулятора Ліга-закон.

Прострочення поставки товару на строк більше 30 днів не мало місця, тому позивач не має прав на нарахування відповідач штрафу за жоден день прострочення.

На підставі викладеного, позов підлягає лише до часткового задоволення.

У відповідності до ст. 129 ГПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути 0,35 грн. на відшкодування сплаченого судового збору (0,42 х 100 : 18797,87 = 0,002%; 1762,00 х 0,002% = 0,35).

Керуючись ст. 238, 240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Науково-виробнича фірма "Імекс-Хімгрупп" (ідентифікаційний код 36584093, м. Черкаси, вул. Волкова, 36) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртранснафта" (ідентифікаційний код 31570412, м. Київ, вул. Московська, 32/2) -- 0,42 грн. пені за прострочення поставки товару по договору поставки № 18/171 від 29.11.2017 та 0,35 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

В решті вимог у позові відмовити повністю.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 10 днів.

Повне судове рішення складено 19 травня 2018 року.

Суддя Н.М. Спаських