номер провадження справи 18/15/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 справа № 908/341/18

м. Запоріжжя

за позовом публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю Запорожспецсплав (69015, м. Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 5)

про стягнення 3468508,23 грн.

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 535-4016 від 16.09.2015; ОСОБА_2, довіреність № 29-4016 від 03.01.2018

від відповідача: ОСОБА_3, довіреність № 108 від 01.05.2016

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 3468508,23 грн. штрафних санкцій, нарахованих за несвоєчасне надання податкових накладних на суму 22200987,03 грн. на підставі договору поставки № 719/2016-Н/1603311 від 01.06.2016.

Ухвалою суду від 01.03.2018 відкрито провадження у справі № 908/341/18, присвоєно справі номер провадження 18/15/18, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 29.03.2018; ухвалою від 29.03.2018 підготовче провадження продовжено на тридцять днів, оголошено перерву у підготовчому засіданні до 15.05.2018.

В судовому засіданні 15.05.2018 за письмовою згодою представників всіх учасників справи суд перейшов до розгляду справи по суті та оголосив вступну та резолютивну частини рішення.

Представники позивача у судовому засіданні 15.05.2018 позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що на виконання умов договору відповідно до специфікацій №№ 19, 20, 21 та 23 відповідачем у квітні, травні та серпні 2017 року поставлено товар, вартість якого відповідно до умов цих специфікацій позивачем сплачено в червні та вересні 2017 року на загальну суму 53609723,11 грн. При цьому, станом на 24.01.2018 ТОВ «Запорожспецсплав» по «касовому» методу за червень та вересень 2017 року складено та зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (ЄРПН) податкові накладні лише на 31408736,05 грн., в тому числі ПДВ 5234789,34 грн. Позивач вказав, що в порушення пункту 44 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України, відповідачем не зареєстровані податкові накладні в ЄРПН за червень 2017 на суму 17222233,25 грн., в тому числі ПДВ 2870372,21 грн., за вересень 2017 року на суму 4978753,80 грн., в тому числі ПДВ 829792,30 грн. Загальна сума несвоєчасно зареєстрованих податкових накладних складає 22200987,03 грн., що негативно впливало на фінансовий стан ПАТ Нікопольський завод феросплавів, відволікало оборотні кошти та не давало змоги, як експортно-орієнтовному підприємству, своєчасно заявляти податок на додану вартість до відшкодування. Наведене, за доводами позивача, є підставою для нарахування та стягнення з відповідача штрафних санкцій на підставі п. 3.14 Договору, розмір яких складає 3468508,23 грн. Посилаючись на приписи ст.ст. 525, 526, 629 ЦК України та ст. 174, 193 ГК України, просив позов задовольнити.

Відповідач у наданому суду відзиві на позов проти заявлених вимог заперечив та вказав, що позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав або неналежним чином виконав умови договору або порушив правила здійснення господарської діяльності, діяв протиправно, тобто, доказів наявності факту господарського правопорушення суду не надано. Встановивши штраф в п. 3.14 договору, сторони не передбачили в договорі конкретних зобов'язань відповідача, які він мав би виконати або утримуватись від їх виконання для запобігання, уникнення або зменшення штрафних санкцій. Визначена пунктом 3.14 договору санкція, виходячи зі змісту даного пункту, має бути застосована не за порушення зобов'язання, а за певну подію, яка може настати в майбутньому. При цьому зазначив, що чинним законодавством передбачено право покупця на оскарження дій продавця у випадку відмови останнього надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі. Доказів того, що позивач скористався своїм правом на звернення до контролюючого органу в порядку, передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України та подав до такого органу за звітний податковий період заяву із скаргою на відповідача щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної та доказів того, що позивачем вчинено дії щодо оформлення податкового кредиту за вищезазначеною процедурою не надано. За твердженням відповідача, ним своєчасно подані всі податкові накладні до ДФС, однак, відповідно до квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за 10-11 липня 2017 року, всі податкові накладні відповідача були зупинені. Комісією ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, були прийняті рішення про відмову в прийнятті накладних ТОВ «Запорожспецсплав» в ЄРПН, які оскаржено останнім у судовому порядку. Однак, після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 № 2245-VIII, для врегулювання питань змін в податковому законодавстві, 31.01.2018 подані відповідачем податкові накладні зареєстровані, у звязку з чим ухвалами Запорізького окружного адміністративного суду закрито провадження по справі № 808/2852/17 від 20.02.2018 та по справі № 808/3191/17 від 12.02.2018. Просив в позові відмовити.

У відповіді на відзив позивач вказав на те, що наявність факту прострочення належним чином складених та зареєстрованих електронних податкових накладних на поставлений у квітні, травні та серпні 2017 року товар є безумовною підставою для застосування передбачених законом та договором господарських санкцій.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (постачальником, позивачем у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю «Запорожспецсплав (покупцем, відповідачем у справі) 01.06.2016 укладено договір поставки № 719/2016-Н/16003311 (надалі Договір), відповідно до умов якого постачальник зобов'язався поставити та передати у власність покупця опитну партію продукції коксохімічного виробництва (Товар) відповідно до асортименту, якості, термінам, в обсязі та за цінами і на умовах, передбачених в Додатках (Специфікаціях) до чинного Договору, які є його невід'ємною частиною, а покупець зобов'язався оплатити та прийняти Товар на умовах чинного Договору.

На виконання умов договору сторонами складено специфікації № 19, 20, 21 та 23 на поставку товару і протягом квітня-серпня 2017 року відповідачем поставлено позивачу товар на загальну суму 53609723,11 грн., вартість якого сплачено останнім протягом червня-вересня 2017 року.

Оскільки відповідач порушив зобов'язання за договором в частині своєчасного надання позивачу належним чином складених та зареєстрованих електронних накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних на поставлений у квітні, травні та серпні 2017 року товар, дана обставина стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача неустойки.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини… Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Аналогічні положення містить ст. 174 Господарського кодексу України, згідно з якою господарські зобовязання між субєктами господарювання виникають, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 статті 193 ГК України).

За приписами статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобовязується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно у власність другій стороні (покупцю), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

В силу приписів ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, або законом, у тому числі сплата неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України, виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватись неустойкою (штрафом, пенею). Неустойка (штраф, пеня) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредитору в разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобовязання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі. Частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Посилаючись на несвоєчасну реєстрацію відповідачем податкових накладних за червень та вересень 2017 року, позивач нарахував та заявив до стягнення 3468508,23 грн. неустойки за період з 16.07.2017 по 24.01.2018, включно.

Відповідно до пункту 3.4.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 09.03.2017) постачальник визначає дату виникнення податкових зобов'язань та податкового кредиту за касовим методом та зобов'язаний надати покупцю протягом 4 робочих днів після отримання передоплати (оплати) за товар податкову накладну на всю суму податкових зобов'язань з ПДВ, що виникли у постачальника, у строк встановлений п. 201.10 ст. 201 ПК України в електронній формі (через систему електронного документообігу М.Е.Dok, OPZ та інші) з дотриманням умови щодо реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних.

Пунктом 3.14 Договору передбачено, що за кожний день прострочення надання належним чином складеної та зареєстрованої електронної податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений Товар постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 0,1 % від загальної суми разом із ПДВ такої податкової накладної.

Згідно абзацу першого пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов'язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Так, пунктом 201.10 статті 201 ПК України (в редакції, діючій на час реєстрації відповідачем спірних податкових накладних), встановлено, що реєстрація податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

для податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

для податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.

У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Платник податку має право зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу протягом 365 календарних днів, що наступають за датою виникнення податкових зобовязань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі якщо реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинена в порядку, визначеному в пункті 201.16 цієї статті, реєстрація таких податкових накладних/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється з урахуванням особливостей, визначених у підпункті 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 цієї статті перебіг зазначеного строку переривається на період зупинення їх реєстрації та відновлюється з дня припинення процедури зупинення їх реєстрації згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 цієї статті.

Обставини справи свідчать, що відповідачем своєчасно складені та подані податкові накладні за спірний період:

- № 1700442 від 23.06.2017 на суму 172982,54 грн.

- № 1700430 від 23.06.2017 на суму 169481,69 грн.

- № 1700400 від 23.06.2017 на суму 3846681,04 грн.

- № 1700412 від 23.06.2017 на суму 176866,79 грн.

- № 1700564 від 26.06.2017 на суму 164356,96 грн.

- № 1700581 від 26.06.2017 на суму 188461,25 грн.

- № 1700478 від 26.06.2017 на суму 5531573,18 грн.

- № 1700429 від 29.06.2017 на суму 611174,90 грн.

- № 1700585 від 29.06.2017 на суму 163071,56 грн.

- № 1700636 від 29.06.2017 на суму 310450,00 грн.

- № 1700406 від 29.06.2017 на суму 2887133,33 грн.

- № 1710391 від 30.06.2017 на суму 3000000,00 грн.

- № 1701088 від 29.09.2017 на суму 4978753,79 грн.

Однак, відповідно до квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних за 10-11 липня 2017, реєстрацію вищезазначених податкових накладних зупинено.

Відповідно до положень п. 201.16 ст. 201 ПК України реєстрація податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних може бути зупинена у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, у разі відповідності такої податкової накладної/розрахунку коригування сукупності критеріїв оцінки ступеня ризиків, достатніх для зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених відповідно до пункту 74.2 ст. 74 цього Кодексу.

У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних платнику податку протягом операційного дня контролюючий орган в автоматичному режимі надсилає (в електронному вигляді у текстовому форматі) квитанцію про зупинення реєстрації такої податкової накладної/розрахунку коригування. Така квитанція є підтвердженням зупинення такої реєстрації (підпункт 201.16.1 ст. 201 ПК України).

Комісією ДФС України, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, прийняті рішення про відмову в прийнятті накладних ТОВ «Запоріжспецсплав» в ЄРПН: від 11.10.2017 № 217943/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1701088 від 29.09.2017, від 16.08.2017 № 88205/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1710391 від 30.06.2017, від 07.08.2017 № 46426/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700406 від 29.06.2017, від 07.08.2017 № 46429/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700400 від 23.06.2017, від 07.08.2017 № 46432/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700412 від 23.06.2017, від 07.08.2017 № 46440/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700564 від 26.06.2017, від 07.08.2017 № 46437/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700581 від 26.06.2017, від 07.08.2017 № 46430/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700478 від 26.06.2017, від 07.08.2017 № 46441/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700429 від 29.06.2017, від 07.08.2017 № 46433/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700585 від 29.06.2017, від 10.08.2017 №59745/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700636 від 29.06.2017, від 07.08.2017 № 49439/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної № 1700442 від 23.06.2017, від 07.08.2017 № 46438/32068473 про відмову у реєстрації податкової накладної №1700430 від 23.06.2017.

Абзацом 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення підстав для прийняття рішення комісією Державної фіскальної служби про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації» №190 від 29.03.2017 (Постанова №190) встановлено, що комісія Державної фіскальної служби приймає рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних або про відмову в такій реєстрації на підставі отриманих від платника податку на додану вартість відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Податкового кодексу України письмових пояснень щодо підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, та/або копій документів, які платник податку має право подати до органу Державної фіскальної служби протягом 365 календарних днів, що настають за датою виникнення податкового зобовязання, відображеного у податковій накладній/розрахунку коригування.

Абзацом 2 Постанови № 190 визначено, що підставами для прийняття комісією ДФС рішення про відмову в реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування є:

ненадання платником податку письмових пояснень стосовно підтвердження інформації, зазначеної у податковій накладній/розрахунку коригування, до якої/якого застосована процедура зупинення реєстрації згідно з пунктом 201.16 статті 201 Кодексу;

ненадання платником податку копій документів відповідно до підпункту «в» підпункту 201.16.1 пункту 201.16 статті 201 Кодексу;

надання платником податку копій документів, які складені з порушенням законодавства та/або не є достатніми для прийняття комісією ДФС рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування.

Водночас, згідно підпункту 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 ПК України податкова накладна/розрахунок коригування, реєстрацію якої в ЄРПН було зупинено, реєструється у день настання однієї із таких подій: а) прийнято рішення про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН; б) набрало законної сили рішення суду про реєстрацію відповідної податкової накладної/розрахунку коригування в ЄРПН.

Відповідно до ст. 56 ПК України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

ТОВ «Запоріжспецсплав» подано 14.08.2017 до Запорізької обєднаної ДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області заперечення щодо прийнятих ДФСУ рішень та 22.08.2017 до ГУ ДФС України скаргу на рішення комісії ДФСУ, в порядку п. 56.23 ст. 56 ПК України.

Також, відповідач, скориставшись своїм правом, оскаржив рішення податкового органу у судовому порядку. Ухвалами Запорізького окружного адміністративного суду від 06.11.2017 у справі № 808/2852/17 та від 20.11.2017 у справі № 808/3191/17 відкрито провадження в адміністративних справах щодо скасування рішень комісії ДФС та зобовязання зареєструвати наведені вище податкові накладні.

Разом з тим, у звязку з набранням чинності 01.01.2018 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році» від 07.12.2017 № 2245-VIII (Закон № 2245), комісією ДФСУ, яка приймає рішення про реєстрацію ПН/РК в ЄРПН або відмову в такій реєстрації, 31.01.2018, з метою врегулювання питань змін в податковому законодавстві, здійснено реєстрацію спірних податкових накладних, у звязку з чим провадження у адміністративних справах закрито за клопотанням ТОВ «Запоріжспецсплав».

Законом України від 07.12.2017 № 2245-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2018 році», розділ ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України підрозділу 2 доповнено пунктом 57-1, відповідно до якого податкові накладні/розрахунки коригування, реєстрацію яких у Єдиному реєстрі податкових накладних зупинено відповідно до пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу, реєструються з урахуванням вимог пунктів 200-1.3 та 200-1.9 статті 200-1 та пункту 201.10 статті 201 цього Кодексу не пізніше 2 січня 2018 року. На виконання вказаної норми закону, податкові накладні, на несвоєчасну реєстрацію яких посилається позивач, зареєстровані відповідно до вимог п. 57-1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, слід визнати, що відповідачем здійснені всі можливі дії щодо виконання зобовязання щодо надання належним чином складених та зареєстрованих електронних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на поставлений товар.

Господарським та Цивільним кодексами України передбачено, що відповідальність у вигляді штрафу може бути передбачена в договорі за порушення певних правил здійснення господарської діяльності, підставою такої відповідальності є вчинене правопорушення у сфері господарювання або зазначено невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509 ЦК України).

Юридичною підставою для усіх видів господарсько-правової відповідальності є наявність певних умов, що у своїй сукупності утворюють склад господарського правопорушення. Необхідними умовами господарсько-правової відповідальності за загальним правилом є: факт господарського правопорушення; протиправність поведінки особи; причинний зв'язок між протиправною поведінкою і нанесеною шкодою; вина особи, що заподіяла шкоду.

В даному випадку позивачем не надано доказів того, що відповідач не виконав або неналежним чином виконав умови договору або правила здійснення господарської діяльності, діяв протиправно, тобто, доказів наявності факту господарського правопорушення, суду не надано.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Податкового кодексу України податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в України, та порядок їх адміністрування, платників податків та збрів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Податкове законодавство України, як зазначено у ст. 3 ПК України, складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв'язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Частиною 2 ст.1 ЦК України передбачено, що до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Отже, виходячи із положень ч. 2 ст. 1 ЦК України до податкових відносин цивільне законодавство не застосовується.

Також згідно із ч. 1 ст. 4 ГК України не є предметом регулювання цього Кодексу фінансові відносини за участі суб'єктів господарювання, що виникають у процесі формування та контролю виконання бюджетів усіх рівнів.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Про поняття "права та обов'язки цивільного характеру" згадується у ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

У контексті ст. 1 Першого протоколу постають і питання про оподаткування. Європейський суд з прав людини визнає, що оподаткування є прерогативою держави і має публічно-правовий характер. В той же час стягнення податків та суміжні відносини є втручанням у право на мирне володіння майном, тобто у право власності. У рішенні у справі "Ferrazzini v. Italy" від 12.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначав, що у ст. 1 Першого проколу до Конвенції передбачено захист майнових прав, а державі надається право приймати такі закони, які вона вважає необхідними для забезпечення сплати податків.

При цьому у рішенні по справі "Булвес" АД проти Болгарії" від 22.01.2009 Європейський суд з прав людини визнав, що мало місце порушення ст. 1 Протоколу № 1.

За наведених обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено невиконання відповідачем податкового законодавства, чим порушені майнові права/інтереси позивача, а також що спірні правовідносини підпадають під правове регулювання цивільного/господарського законодавства.

Також суд звертає увагу, що чинним законодавством передбачено право покупця на оскарження дій продавця у випадку відмови останнього надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі.

Абзацом п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що у разі допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної, передбачених п. 201.1 ст. 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування покупець/продавець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний податковий період заяву із скаргою на такого продавця/покупця. Таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів, що настають за граничним терміном подання податкової декларації за звітний (податковий) період, у якому не надано податкову накладну або допущено помилки при зазначенні обов'язкових реквізитів податкової накладної та/або порушено граничні терміни реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг.

Протягом 15 календарних днів з дня надходження такої заяви із скаргою контролюючий орган зобов'язаний провести документальну позапланову перевірку зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією (абз. 18 п. 201.10 ст. 201 ПК України).

ОСОБА_4 доходів і зборів України № 448/6/99-99-19-04-02-15 від 13.01.2014 «Щодо деяких питань оподаткування податком на додану вартість» надано розяснення, що у разі відмови продавця товарів/послуг надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі покупець таких товарів/послуг має право додати до податкової декларації за звітний у податковий період заяву із скаргою на такого постачальника, яка є підставою для включення сум податку до складу податкового кредиту. До заяви додаються копії товарних чеків або інших розрахункових документів, що засвідчують факт сплати податку у зв'язку з придбанням таких товарів/послуг, або копії первинних документів, складених відповідно до Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, що підтверджують факт отримання таких товарів/послуг. Надходження такої заяви зі скаргою є підставою для проведення документальної позапланової виїзної перевірки зазначеного продавця для з'ясування достовірності та повноти нарахування ним зобов'язань з податку за такою операцією.

Доказів того, що позивач скористався своїм правом на звернення до ДФС в порядку передбаченому п. 201.10 ст. 201 ПК України та подав до такого органу за звітний податковий період заяву із скаргою на відповідача щодо порушення останнім порядку заповнення та/або порядку реєстрації в Єдиному реєстрі податкової накладної та доказів того, що позивачем вчинено дії щодо оформлення податкового кредиту за вищезазначеною процедурою не надано.

Разом з тим, враховуючи вищевказані положення Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України, Податкового кодексу України та інших нормативно-правових актів, та за наслідками їх правового аналізу суд визнав, що за умови складення, підписання платником податку продавцем товарів, навіть із простроченням, податкових накладних і реєстрації їх у Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше 365 календарних днів, що наступають за датою виникнення податкових зобовязань, у покупця товарів протягом 365 календарних днів з дати складення податкових накладних зберігається право на включення у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних.

При цьому, з 01.01.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні" № 1797-VIII від 21.12.2016 ст. 198 Податкового кодексу України змінено, внаслідок чого можливість віднесення сум ПДВ до податкового кредиту протягом 365 календарних днів з дати складення податкових накладних передбачено для всіх платників податку, в тому числі і для тих, хто застосовує касовий метод.

Відносно посилання позивача, що неможливість своєчасно заявляти податок на додану вартість до відшкодування негативно впливало на фінансовий стан ПАТ Нікопольський завод феросплавів і наявні підстави для застосування до відповідача відповідальності у вигляді штрафу, суд визнав необхідним зазначити, що за наведених обставин позивачем не доведено, що неможливість внесення ним суми ПДВ за спірними податковими накладними до податкового кредиту викликано саме внаслідок неотримання від відповідача зареєстрованих електронних податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про відсутність у позивача підстав на нарахування штрафу, з огляду відсутність у діях відповідача господарського правопорушення у спірних правовідносинах, а відтак, позовні вимоги є необґрунтованими.

З урахуванням викладеного суд відмовляє в задоволенні позову.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Також, суд констатує наявність підстав для повернення з Державного бюджету суми зайво сплаченого судового збору.

Правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України Про судовий збір. Так, пунктом 1 статті 4 вказаного Закону встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2 п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судом розглядаються вимоги про стягнення з відповідача 3468508,23 грн. штрафних санкцій, тобто, предметом розгляду даної справи є вимога майнового характеру, за яку належить до сплати 1,5 відсотки ціни позову, що складає 52027,62 грн.

Згідно наданого до позову платіжного доручення № 221361 від 21.02.2018 позивачем сплачено 54949,00 грн. судового збору, отже, сума зайво сплаченого судового збору складає 2921,38 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Отже, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету сума зайво сплаченого ПАТ Нікопольський завод феросплавів судового збору в розмірі 2921,38 грн., - за наявності відповідного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 25.05.2018.

Суддя В.В. Носівець