ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.05.2018

м. Івано-Франківськ

Справа № 909/298/18

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Гриняк Б.П. , секретар судового засідання Михайлюк А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю " Прод Майстер", вул. Млинівська , 23, м. Рівне , 33024

до відповідача: Приватного підприємства " ВіеС Груп", вул. Пекарська , буд.2 , м. Калуш , Івано-Франківська область ,77300

про стягнення заборгованості в сумі 98 094,07 грн.

представники сторін в судове засідання не з'явилися;

ВСТАНОВИВ: Товариство з обмеженою відповідальністю " Прод Майстер" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Приватного підприємства "ВіеС Груп" про стягнення заборгованості в сумі 98094,07 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням Приватним підприємством " ВіеС Груп" своїх зобов'язань за Договором дистрибуції № 559/15 від 01.10.2015 .

Ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області від 11.04.2018 відкрито провадження у справі призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судове засідання на 22.05.2018 .

Представник позивача в судове засідання не з'явився , причини неявки суду не повідомив , хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Ухвала суду від 11.04.2018, яка направлялися за адресою місцезнаходження відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися до суду з поштовою відміткою "за закінченням терміну зберігання".

За визначенням п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

За загальними вимогами п. 91 Правил надання послуг поштового зв'язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2009 № 270 (далі Правила), поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв'язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об'єкті поштового зв'язку. Рекомендовані поштові відправлення підлягають доставки до дому (п. 92. Правил). Вручення рекомендованих листів з позначкою "Судова повістка" в об'єкті поштового зв'язку не передбачено (п. 102 Правил).

У разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин, рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п'ять календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення (п. 116 Правил).

Здійснення зберігання рекомендованих листів із позначкою Судова повістка, які не вручені під час доставки до дому із причин відсутності адресата, Правилами не передбачено, а отже, повернення такого повідомлення із зазначенням причини невручення закінчення встановленого строку зберігання, суперечить вимогам Правил, та фактично відповідає причині повернення у зв'язку з відсутністю адресата.

Аналізуючи зазначені вище положення Правил надання послуг поштового зв'язку, слід дійти висновку, що повернення судового рішення із проставленням у поштовому повідомленні відмітки про закінчення строку зберігання поштового відправлення, є підтвердженням відсутності особи адресата за адресою, а отже, день проставлення такої відмітки в поштовому повідомленні, слід вважати днем вручення судового рішення в порядку, п. 4, 5 ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України.

З урахуванням вищенаведених обставин, суд дійшов висновку щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі.

В порушенням вимог ухвали суду від 11.04.2018, відповідач відзив на позовну заву не надав, в зв'язку із чим, керуючись ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, справа вирішується за наявними матеріалами.

Розглянувши документи і матеріали, додані до позовної заяви, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для вирішення спору, суд встановив наступне.

01 жовтня 2015 року між ТОВ " Прод Майстер" (позивач по справі , постачальник за договором) та ТОВ " ДЕЙ-СОН ТРАНС-АВТО" ( дистриб'ютор за договором) укладено Договір дистрибуції №559/15 ( надалі Договір).

17 лютого 2016 р. між постачальником і дистриб'ютором укладено Додаткову угоду №1 до Договору дистрибуції ( надалі - Додаткова угода №1) . Відповідно до п. 1 Додаткової угоди №1 Дистриб'ютор змінив назву з ПП " ДЕЙ-СОН ТРАНС-АВТО" ( ) на ПП " ВіеС Груп" ( ) . Таким чином , відповідачем за даним позовом є ПП " ВіеС Груп".

Відповідно до умов п. 1.1 Договору, постачальник зобов'язується поставити та передати у власність дистриб'ютора товар для його подальшого розповсюдження на території, на умовах та в порядку, визначених даним Договором, а дистриб'ютор зобов'язується прийняти товар у власність та сплатити його вартість, а також здійснювати дії необхідні для розповсюдження та просування товару на території, на умовах та в порядку, визначених даним Договором.

Згідно з п.2.3 дистриб'ютор оплачує товар на підставі видаткової накладної на товар через 30 ( тридцять) календарних днів з дня отримання дистриб'ютором товару.

16.02.2018 року постачальник поставив, а дистриб'ютор прийняв товар на суму 96626,99 грн., що підтверджується підписами сторін на видатковій накладній ПМ-0001283, копія якої долучена до матеріалів справи.

Відповідач в порушення прийнятих на себе договірних зобов'язань, оплату за поставлений товар не здійснив, внаслідок чого станом на 05.04.2018 утворилась заборгованість в сумі 96626,99 грн.

Відповідно до п. 5.2 Договору , у випадку несвоєчасної оплати дистриб'ютором коштів за поставлений товар, дистриб'ютор сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної ставки НБУ , яка діяла на момент прострочення , від суми простроченого платежу за кожен день прострочи. Начислення пені проводиться в продовж всього терміну ( періоду) прострочення виконання зобов'язання незалежно від його тривалості.

Пунктом 5.4 Договору сторони погодили, що строк позовної давності для стягнення неустойки встановлюється в три роки.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем у відповідності до вищезазначених умов договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховані відповідачу пеню в розмірі 1347,95 грн. та три відсотки річних в сумі 119,13 грн. за період 21.03.2018 по 05.04.2018 .

Таким чином , загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на момент звернення позивача до суду становить 98 094,07 грн., з яких : 96626,99 грн. - основна заборгованість, 1347,95 грн. - пеня , 119,13 грн. - три проценти річних.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статті 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується (частини 1, 2 статті 673 ЦК України).

Пунктом 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до п1.ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом з'ясовано, що позивачем, як постачальником, на виконання умов Договору дистрибуції №559/15 від 01.10.2015 поставлено , а відповідачем, як покупцем, прийнято продукцію на загальну суму 96 626,99 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи видатковою накладною ПМ-0001283 від 16.02.2018 підписаною представниками обох сторін.

Відповідач, як покупець, свої зобов'язання по повній оплаті товару, в строк встановлений п. 2.3 Договору дистрибуції №559/15 від 01.10.2015 не виконав.

Належних, допустимих та достатніх доказів сплати наявної заборгованості станом на момент вирішення спору суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача суми основної заборгованості є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі, а саме в сумі 96 626,99 грн.

Приписами ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 216 Господарського кодексу України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу ст.546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), якою, з огляду на положення ст.549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

На підставі вказаних правових норм та умов Договору, відповідачу у зв'язку із невиконанням договірних зобов'язань нараховано пеню в розмірі 1347,95 грн. за період з 21.03.2018 по 05.04.2018 .

Суд здійснивши перевірку нарахування позивачем пені, прийшов до висновку про обґрунтованість її нарахування і яка підлягає стягненню в заявленій сумі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Суд також здійснив перевірку нарахування позивачем трьох відсотків річних і прийшов до висновку про обґрунтованість їх нарахування та таких, що підлягає стягненню в сумі 119,13 грн. за період з 1.03.2018 по 05.04.2018.

За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачем заперечень проти позову не наведено, доказів на спростування обставин, повідомлених позивачем суду не надіслано .

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми заборгованості у розмірі 98 094,07 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

В прохальній частині позовної заяви, позивач з посиланням на приписи ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, просить суд зазначити в тексті рішення що пеня та відсотки на суму боргу нараховуються до моменту фактичного виконання рішення суду відповідачем.

Суд відмовляє в задоволенні даного клопотання, оскільки ч. 10 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України вводиться в дію з 1 січня 2019 року.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 74, 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю " Прод Майстер" до Приватного підприємства " ВіеС Груп" про стягнення заборгованості в сумі 98 094,07 грн.

Стягнути з Приватного підприємства " ВіеС Груп", вул. Пекарська, буд.2 , м. Калуш, Івано-Франківська область, 77300, ( ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю " Прод Майстер", вул. Млинівська , 23, м. Рівне , 33024, () 98 094,07 грн. ( дев'яносто вісім тисяч дев'яносто чотири гривні 07 коп.) та 1762,00 грн. ( одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні ) - судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 23.05.2018

Суддя                                                             Гриняк Б.П.