ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/20423/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Тодосієнка В.М., Чалова А.О.,

відповідача - Гузієнка Я.М.,

третіх осіб - Соловея Ю.А., Штогріної С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Державної іпотечної установи

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 (судді: Пономаренко Є.Ю., Смірнова Л.Г., Дідиченко М.А.) та рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 (суддя Грєхова О.А.) у справі № 910/20423/16

за позовом Державної іпотечної установи

до Національного банку України,

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб,

про стягнення 44 812 241,27 грн,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року Державна іпотечна установа звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного банку України (далі - НБУ) про стягнення 44 812 241,27 грн, з яких: 38 345 459,22 грн безпідставно отриманих від Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Надра" (далі - ПАТ "КБ "Надра") коштів у рахунок виконання зобов'язань за кредитними договорами, зазначеними у додатку 1 до договору застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3, а також 6 371 658,28 грн процентів за користування безпідставно отриманими грошовими коштами, на підставі статей 16, 536, 1212-1214 Цивільного кодексу України, положень Закону України "Про заставу", Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Позов обґрунтовано безпідставністю набуття та утримання НБУ спірних коштів, оскільки договір застави майнових прав від 10.08.2011 б/н, укладений між ПАТ "КБ "Надра" та НБУ, було визнано недійсним у судовому порядку в частині застави майнових прав ПАТ "КБ "Надра" за договорами, зазначеними у додатку № 1 до договору застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3, укладеного між Державною іпотечною установою та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк "Надра" (далі - ВАТ КБ "Надра"). Позивач зазначив, що ПАТ "КБ "Надра" повинно було перерахувати саме йому як заставодержателю майнових прав, а не НБУ, кошти, що надійшли до банку в рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передані в заставу Державній іпотечній установі за договором застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3.

У відзиві на позов НБУ просив відмовити у його задоволенні, посилаючись, зокрема, на відсутність правових підстав для повернення спірних коштів у порядку статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки позивач не є власником цих коштів і факт їх утримання відповідачем є недоведеним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із того, що позивач не був і не є власником спірних коштів, а відповідач у цьому випадку - не та особа, за рахунок якої позивач - заставодержатель за договором застави від 15.10.2008 № 7/1-3 може задовольнити свої вимоги, а тому, як визнав суд, немає правових підстав для стягнення спірних коштів з відповідача як безпідставно утримуваних згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 залишено без змін із тих же підстав, а апеляційну скаргу Державної іпотечної установи - без задоволення.

Не погоджуючись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, Державна іпотечна установа подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 і рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Підставами для скасування оскаржених рішення і постанови у справі скаржник зазначає порушення норм матеріального і процесуального права, а саме: статей 13, 15, 16, 316, 317, 319, 321, 1212 Цивільного кодексу України, статті 52 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", статті 52 Закону України "Про заставу", статей 2, 5, 236, 282 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник наголошує на наявності правових підстав для стягнення спірних коштів та порушенні прав позивача як заставодержателя. Скаржник вважає, що судам слід було врахувати те, що позивачем ще 05.08.2016 зареєстровано звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 15.10.2008 № 7/1-3, що підтверджується витягом про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за № 50081427. Крім того, скаржник акцентує, що судами у порушення норм процесуального права не було надано оцінки усім аргументам учасників справи, зокрема щодо правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України у справах № 6-7цс13, № 6-168цс14.

Від ПАТ "КБ "Надра" надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому банк просив відмовити у задоволенні касаційної скарги, а судові рішення у справі залишити без змін з мотивів у них викладених, посилаючись, зокрема, на те, що у цьому випадку відсутні правові підстави для стягнення спірних коштів за приписами статті 1212 Цивільного кодексу України, та наголошуючи на правомірності висновків судів про те, що позивач не є стороною частково недійсного правочину, а НБУ не є тією особою, за рахунок якої заставодержатель - Державна іпотечна установа за договором застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3, укладеним із ПАТ "КБ "Надра", може задовольнити свої вимоги.

Від НБУ також надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він вважає касаційну скаргу необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а судові рішення у справі - без змін. НБУ наголошує на тому, що він у цьому випадку є неналежним відповідачем у справі та прав позивача не порушує і не оспорює; що позивач не є потерпілою особою у спірних правовідносинах у розумінні положень статті 1212 Цивільного кодексу України; у разі задоволення цього позову буде порушено права НБУ як кредитора ПАТ "КБ "Надра".

Від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб судом отримано відзив на касаційну скаргу, в якому він просить судові рішення у справі залишити без змін як законні і обґрунтовані, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі аргументи позивача не можуть бути підставами для скасування оскаржених у справі судових рішень, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні Державною іпотечною установою приписів законодавства, що регулює спірні правовідносини, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до переоцінки обставин, належно та повно встановлених судами, виходячи із такого.

Посилання скаржника на наявність обставин для стягнення з відповідача спірних коштів як безпідставно набутих слід визнати необґрунтованими, оскільки, як установили суди, відповідач у цьому випадку не є тією особою у розумінні статті 1212 Цивільного кодексу України, за рахунок якої позивач як заставодержатель за договором застави від 15.10.2008 № 7/1-3, укладеним ним з ПАТ "КБ "Надра", може задовольнити свої вимоги.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків господарських судів попередніх інстанцій, суд касаційної інстанції ураховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків судів попередніх інстанцій.

Поза тим, колегія суддів зазначає, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин. Проте у справі, що переглядається, та у справах, посилання на постанови у яких наведено скаржником у касаційній скарзі (постанови Верховного Суду України у справах № 6-7цс13, № 6-168цс14) обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не є подібними, оскільки предметом позовів у цих справах є звернення стягнення на предмет застави, підставою позовів визначено статтю 589 Цивільного кодексу України, статті 27 Закону України "Про заставу", статей 9, 12, 23 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", тоді як предметом позову у справі, судові рішення у якій переглядаються судом касаційної інстанції, є стягнення грошових коштів як безпідставно отриманих, підставою ж позову визначено положення статті 1212 Цивільного кодексу України. У справах № 6-7цс13, № 6-168цс14 суди встановили різні фактичні обставини та прийняли відповідні рішення, що не свідчить про неоднакове застосування у цьому випадку судами попередніх інстанцій одних і тих самих норм матеріального права.

Водночас колегія суддів погоджується з аргументами, викладеними у відзивах на касаційну скаргу, що ґрунтуються на встановлених судами обставинах справи та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Колегія суддів касаційної інстанції зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому вони підлягають залишенню без змін із таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, не встановив обставин, які у розумінні положень статті 1212 Цивільного кодексу України є підставою для стягнення з відповідача спірних коштів як безпідставно набутих.

Господарськими судами попередніх інстанцій установлено та підтверджено матеріалами справи, що 15.10.2008 між Державною іпотечною установою - кредитором та ВАТ КБ "Надра" (у подальшому змінено організаційно-правову форму на ПАТ "КБ "Надра") - позичальником було укладено кредитний договір № 7/1 під заставу майнових прав за іпотечними житловими кредитами (далі - кредитний договір), за умовами якого кредитор надає позичальнику, а позичальник зобов'язується прийняти, використати за цільовим призначенням і повернути кредитору грошові кошти в сумі 700 000 000,00 грн (кредит рефінансування) та сплатити відсотки за користування кредитом рефінансування в порядку та на умовах, визначених цим договором.

Кредит рефінансування надається позичальнику на строк до 10.04.2009 (пункт 1.2 договору).

Крім цього, 15.10.2008 між Державною іпотечною установою як заставодержателем і ВАТ КБ "Надра" як заставодавцем було укладено договір застави майнових прав № 7/1-З (далі - договір застави), предметом якого є майнові права за кредитними договорами та договорами забезпечення, зазначеними у додатку № 1 до договору.

Відповідно до пункту 1.2 договору застави майнові права сторони за домовленістю оцінюють в еквіваленті 840 000 000,00 грн.

Згідно з пунктом 1.3 договору застави сторони погодили, що надане у заставу майно забезпечує виконання заставодавцем зобов'язань перед заставодержателем за кредитом, наданим згідно з кредитним договором від 15.10.2008 № 7/1 та будь-якими додатковими договорами до нього, укладеними між сторонами, за умовами якого заставодавець зобов'язаний повернути заставодержателю у повному обсязі кредит рефінансування, а також сплатити відсотки за користування ним і суми штрафів та неустойки у разі їх витребування заставодержателем.

За рахунок заставленого майна вимоги заставодержателя задовольняються в повному обсязі, включаючи суму основного боргу, нараховані відсотки, пеню, штрафи та збитки, а також витрати на звернення стягнення на заставлені майнові права та витрати, пов'язані з його реалізацією (пункт 1.4 договору застави).

За змістом пункту 4.1 договору заставодавець уступає заставодержателю всі права до боржників, що випливають із кредитних договорів, зазначених у додатку 1 до договору.

У частині уступки права вимоги цей договір укладено із відкладальною умовою відповідно до статті 212 Цивільного кодексу України. Права вимоги переходять до заставодержателя наступного дня після настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, якщо вони не будуть виконані повністю або частково, або після настання випадку, передбаченого підпунктом 3.1.4 договору. При цьому, заставодавець зобов'язується здійснити всі можливі дії для вчинення правочину щодо відступлення на користь заставодержателя права вимоги за іпотечними договорами (пункт 4.2 договору застави).

Договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитним договором та цим договором (пункт 6.1 договору застави).

Згідно з пунктом 6.2 договору застави у разі часткового виконання заставодавцем зобов'язань за кредитним договором застава зберігається у початковому розмірі.

Господарськими судами також було установлено, що 10.08.2011 між НБУ як заставодержателем і ПАТ "КБ "Надра" як заставодавцем було укладено договір застави майнових прав (далі - договір від 10.08.2011).

Відповідно до пункту 1.1 зазначеного договору предметом застави за ним є майнові права за кредитними договорами, укладеними між заставодавцем і юридичними та фізичними особами (кредитні договори), перелік яких наведено у додатках 1 та 2 до цього договору, що є його невід'ємними частинами. Станом на 01.04.2011 заборгованість за кредитними договорами становить 20 911 198 159,09 грн Зобов'язання, що випливають з укладених кредитних договорів, забезпечуються договорами застави, іпотеки, поруки тощо.

Майнові права сторони за домовленістю оцінюють у розмірі 10 455 599 079,55 грн (пункт 1.2 договору від 10.08.2011).

Відповідно до пункту 1.3 договору від 10.08.2011 боржниками щодо заставодавця є юридичні і фізичні особи, перелік яких наведено у додатках 1 та 2 до цього договору, що є його невід'ємними частинами.

Згідно з пунктом 6.1 договору від 10.08.2011 цей договір набирає чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

У процесі розгляду спору господарські суди установили, що за позовом Державної іпотечної установи до ПАТ "КБ "Надра" і НБУ було визнано недійсним договір застави майнових прав від 10.08.2011 б/н, укладений між НБУ та ПАТ "КБ "Надра", у частині застави майнових прав ПАТ "КБ "Надра" за договорами, зазначеними у додатку 1 до договору застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3, укладеного між Державною іпотечною установою та ВАТ КБ "Надра" (постанова Київського апеляційного Господарського суду від 15.09.2016 у справі № 910/15019/15, залишена без змін постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016).

Відповідно до постанови правління НБУ від 04.06.2015 № 356 виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.06.2016 № 113 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "КБ "Надра" та призначено уповноваженою особою фонду на ліквідацію ПАТ "КБ "Надра", згідно з яким було розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноваженою особою Фонду на ліквідацію Стрюкову Ірину Олександрівну строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.

Позивачем було направлено заяву про вимоги кредитора від 07.07.2015 № 5236/15/1, в якій він просив включити вимоги Державної іпотечної установи на загальну суму 438 786 432,77 грн до акцептованого реєстру кредиторів

За наслідками розгляду кредиторських вимог позивача зазначені вимоги акцептовано частково у сумі 333 203 584,29 грн, які до цього часу не погашено.

Позивач в обґрунтування позову послався на те, що ПАТ "КБ "Надра" зобов'язано було перерахувати всі кошти, що надійшли у рахунок погашення за кредитними договорами, майнові права за якими передано в заставу позивачеві за договором застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-З саме Державній іпотечній установі.

Згідно з листом ПАТ "КБ "Надра" від 10.02.2016 № 1-4-1661 сума, що надійшла у рахунок погашення заборгованості за іпотечними кредитами фізичних осіб, майнові права за якими перебувають у заставі позивача від дня запровадження тимчасової адміністрації Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до 31.01.2016 (включно), становить 38 440 583,09 грн.

Господарські суди установили та підтверджено матеріалами справи, що предметом спору у цій справі є вимоги Державної іпотечної установи про стягнення з НБУ безпідставно набутих грошових коштів, сплачених ПАТ "КБ "Надра" на користь останнього згідно з договором застави майнових прав від 10.08.2011 б/н, укладеним між ПАТ "КБ "Надра" і НБУ, який у подальшому було визнано частково недійсним у судовому порядку. Юридичною підставою позову позивачем визначено статті 1212 - 1214 Цивільного кодексу України.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави передбачено нормами глави 83 Цивільного кодексу України.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України урегульовано випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не урегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності таких умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок iншої особи; вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

У розумінні наведених положень саме власник майна є тією особою, якій належить право вимагати повернення майна, якого його було позбавлено без належної правової підстави або якщо така підстава згодом відпала.

Як уже зазначалося, позивач послався на те, що оскільки договір застави майнових прав від 10.08.2011, укладений між ПАТ "КБ "Надра" та НБУ, було визнано у судовому порядку частково недійсним, то грошові кошти, сплачені за цим договором ПАТ "КБ "Надра" НБУ, є безпідставно отриманими останнім і підлягають поверненню на користь Державної іпотечної установи як заставодержателя за договором від 15.10.2008.

Згідно з положеннями частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. При цьому, положення глави 83 Цивільного кодексу України та статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають застосуванню і в тому випадку, коли здійснюється повернення стороні виконаного за недійсним правочином.

Господарські суди попередніх інстанцій, урахувавши наведені норми законодавства, дослідивши обставини і зібрані у справі докази, установили відсутність у зазначеному випадку обставин, з якими положення статті 1212 Цивільного кодексу України (яка визначена підставою позову) пов'язують обов'язок повернення безпідставно утримуваного майна. Як установили суди, позивач не є стороною визнаного у судовому порядку частково недійсним договору застави майнових прав від 10.08.2011 (цей договір було укладено між ПАТ "КБ "Надра" - заставодавцем і НБУ - заставодержателем), що, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовних вимог Державної іпотечної установи, звернених до НБУ, оскільки останній у цьому випадку не є тією особою, за рахунок якої Державна іпотечна установа як заставодержатель за договором застави від 15.10.2008 № 7/1-3, укладеним із ПАТ "КБ "Надра", може задовольнити свої спірні вимоги. Водночас суд апеляційної інстанції зазначив, що у разі, якщо позивач вважає, що заставодавець - ПАТ "КБ "Надра" не виконує належним чином зобов'язань за договором застави від 15.10.2008 № 7/1-3 та у банку виник обов'язок здійснити перерахування саме позивачеві всіх коштів, що надійшли у рахунок погашення заборгованості за кредитними договорами, майнові права за якими передано у заставу Державній іпотечній установі за договором застави майнових прав від 15.10.2008 № 7/1-3, позивач не позбавлений права звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на заставлене майно або про зобов'язання заставодавця здійснити перерахування коштів у рахунок виконання зобов'язання, забезпеченого заставою.

За таких обставин господарські суди попередніх інстанцій дійшли законного та обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову із підстав, заявлених позивачем.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення у справі ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права і підстав для їх скасування не вбачається.

Оскільки підстав для скасування судових рішень та задоволення касаційної скарги скаржника немає, судовий збір за подання касаційної скарги слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної іпотечної установи залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 та рішення Господарського суду міста Києва від 18.09.2017 у справі № 910/20423/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді: К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак