ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018 Справа № 917/274/18

за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022 в особі Миргородської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго", 37600, м.Миргород, вул.Котляревського, 59

до Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Миргородводоканал", 37600, Полтавська область, м.Миргород, вул.Шишацька, 82

про стягнення 3 769 242,45 грн.

Суддя Киричук О.А.

Секретар судового засідання Тертична О.О..

за участю представників:

представник позивача ОСОБА_1, док. в справі

від відповідача (вик. обов"язки директора) ОСОБА_2, док. в справі

представник відповідача ОСОБА_3, док. в справі

Публічне акціонерне товариство "Полтаваобленерго" в особі Миргородської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" звернулося до господарського суду Полтавської області з позовом до Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Миргородводоканал" про стягнення 3 769 242,45 грн. на підставі договору про постачання електроенергії № 51 від 12.06.2008р., з яких: 2 775 456,70 грн. основного боргу за спожиту активну електричну енергію, 175 870,16 грн пені; 658 124,83 грн інфляційних; 146 063,84 грн. 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Ухвалою суду від 21.03.2018р. суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, ухвалив справу розглядати у порядку загального позовного провадження та призначити підготовче засідання у справі на 10.04.2018; зобов'язати відповідача відповідно до ч. 2 ст. 74 ГПК України, надати докази здійснення оплати за спожиту електроенергію відповідно до умов та в строки, визначені договором № 51 від 12.06.2008 року, №51Z від 26.12.2017 р.; запропонувати відповідачу протягом 15 днів з дня вручення ухвали суду надати суду відзив на позов.

10.04.2018р. відповідач через відділ діловодства суду подав відзив, в якому проти позову заперечив повністю (вх. № 3597).

10.04.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 169 529,91 грн., в тому числі 2 175 744,16 грн. основного боргу, 175 870,16 грн. пені, 658 124,83 грн. інфляційних, 159 790,76 грн. 3% річних.

В підготовчому засіданні 10.04.2018р. оголошено перерву до 24.04.2018р.

24.04.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 292 621,68 грн., в тому числі 2 175 744,16 грн. основного боргу, 189 301,56 грн. пені, 720 211,17 грн. інфляційних, 166 334,79 грн. 3% річних.

Заяви позивача про зменшення та збільшення розміру позовних вимог приймаються судом до розгляду.

З огляду на хронологію подання заяв суд вирішує спір, виходячи з ціни позову, визначеної у заяві про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 292 621,68 грн., в тому числі 2 175 744,16 грн. основного боргу, 189 301,56 грн. пені, 720 211,17 грн. інфляційних, 166 334,79 грн. 3% річних.

24.04.2018 позивач через відділ діловодства суду подав заперечення на відзив позивача (вх. № 4147).

В підготовчому засіданні 24.04.2018р. оголошено перерву до 10.05.2018р.

10.05.2018р. відповідач через відділ діловодства суду подав клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 80% (вх. № 4628).

В підготовчому засіданні 10.05.2018р. оголошено перерву до 15.05.2018р.

15.05.2018р. відповідач через відділ діловодства суду подав відзив, в якому позов визнав повністю, просив суд зменшити розмір пені, вирішити питання про повернення позивачу судового збору (вх. № 4795).

Беручи до уваги те, що у підготовчому засіданні 15.05.2018 судом розглянуто всі питання, визначені частиною другою статті 182 цього Кодексу, представники сторін надали згоду на розгляд справи по суті, суд закрив підготовче провадження та перейшов до розгляду справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов з урахуванням заяв про зменшення та збільшення розміру позовних вимог та наполягав на його задоволенні, в обґрунтування позовних вимог посилався на неналежне виконання відповідачем умов договору.

Відповідач у відзиві на позов позов визнав; просить суд зменшити розмір пені на 80%.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представників сторін, суд встановив:

12.06.2008 Відкрите акціонерне товариство "Полтаваобленерго" та Обласне комунальне виробниче підприємство водопровідно-каналізаційне господарство "Миргородводоканал" уклали договір про постачання електричної енергії №51 (з додатками, які є його невід'ємною частиною).

Згідно з умовами договору ПАТ Полтаваобленерго зобов'язувалось продавати електричну енергію (як різновид товару) Споживачу (відповідачу) для забезпечення потреб електроустановок Споживача, а Споживач зобов'язувався своєчасно проводити оплату позивачу за вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснювати інші платежі згідно з умовами договору.

Також відповідно до Договору про закупівлю електричної енергії №51 Z від 26.12.2017 року між сторонами поставлявся товар - електрична енергія, за яку мали оплачуватись Споживачем кошти, у порядку, передбаченому Додатком №2 до Договору №51

Під час виконання умов Договору №51 з питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язувалися керуватися чинним законодавством України та Правилами користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ).

Відповідно п.2.3.3 Договору Споживач зобов'язався: «оплачувати Постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків «Порядок розрахунків» та «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

В розділі 7 Договору «Облік електричної енергії та порядок розрахунків», а також в Додатку № 2 «Порядок розрахунків» та в додатку №3 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії та перелік об'єктів і точок комерційного обліку» до Договору Сторони конкретизували порядок розрахунків.

Згідно п.1 Додатку № 2 «Порядок розрахунків»: «Розрахунковим вважається період з 8 годин 20 числа попереднього місяця до 8 годин таком: числа поточного місяця.

Розрахунки за електричну енергію та інші платежі за розрахунковий період здійснюються Споживачем за діючими тарифами, виключно грошовими коштами на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії.

За дату оплати приймається дата зарахування коштів на поточний рахунок із спеціальним режимом використання Постачальника електричної енергії за регульованим тарифом».

Згідно з п. З Додатку № 2 до Договору про постачання електричної енергії: «Споживач самостійно знімає покази розрахункових засобів обліку о 8.00 годині 20 числа, оформляє «Відомість про фактичні покази розрахункових засобів обліку електричної енергії» та до 15.00 годин надає її Постачальнику для здійснення розрахунку та оформлення «ОСОБА_2 про обсяги спожитої Споживачем електричної енергії».

П. 2 вказаного Додатку № 2 передбачено: «Відповідно до визначеної згідно пункту З цього додатку величини коштів за фактично спожиту електричну енергію Постачальник електричної енергії виписує Споживачу рахунок на оплату електричної енергії, який має бути оплачений протягом 5 операційних (10 для споживачів., які здійснюють розрахунки через структурний підрозділ, який розташований в іншому місці) днів від дня виписки рахунка».

Позивач вказує, що зобов'язання щодо постачання електричної енергії ним виконане у повному обсязі, у зв'язку з чим відповідно до умов договору були виписані відповідачу рахунки на оплату вартості отриманої електроенергії за період з 20 березня 2014 р. по січень 2018 р. включно.

Однак, відповідач неналежним чином виконував зобов'язання по оплаті за спожиту електроенергію, зокрема, не в повному обсязі та несвоєчасно оплачував нараховані до сплати кошти за фактично спожиту електроенергію, внаслідок чого у відповідача перед позивачем за зобов'язаннями:

з березня 2014 року по грудень 2015 року включно у відповідача перед позивачем виник борг за спожиту електроенергію у загальній сумі 1 847 721 грн. 72 коп. (один мільйон вісімсот сорок сім тисяч сімсот двадцять одна гривна сімдесят дві копійки), які не сплачені станом на 01.01.2018 року, що вбачається із « Розрахунку оплат і нарахувань по ОКВПВКГ „Миргородводоканал" з березня 2014 року по лютий 2018 року по Договору про постачання електроенергії №51 від 12.06.2008року» (додається).

Позивач і відповідач підписали Додаткову угоду №9 від 14 березня 2017 року до Договору №51 про визнання боргу та продовження строку позовної давності.

У квітні 2017 року у відповідача перед позивачем також виник борг за спожиту електроенергію у сумі 154 358 грн. 06коп., у травні 2017 року борг 139 094 грн.21 коп., у грудні 2017 року 494 453грн.14 коп., у січні 2018 року борг 139 829 грн.57 коп. разом - 927 734 грн. 98 коп., які також були не сплачені відповідачем станом на 01.03.2018 року.

У зв'язку з наявністю боргу Позивач звернувся до суду з позовною заявою за вих..№13-17-01-5/890 від 15.03.2018 року про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію (активну), яка становила у період з березня 2014 року по січень 2018 року 2 775 456 грн. 70 коп.

У заявах про збільшення та зменшення позовних вимог позивач повідомив суд, що 23 та 26.03.2018 року відповідач здійснив часткову оплату заявлених позовних вимог - боргу за фактично спожиту електроенергію, а саме: платіжним дорученням №516 від 23.03.2018 року частково оплатив борг за грудень 2017 року на суму 396 230грн. 74 коп.; платіжним дорученням №523 від 26.03.2018року частково оплатив борг за грудень 2017 року на суму 63 652 грн. 23 коп., в результаті чого борг за спожиту Відповідачем у грудні 2017 року електроенергію складає станом на 01.04.2018 року 34 570грн. 17коп.

Також, у заявах про збільшення та зменшення позовних вимог позивач повідомив суд, що відповідач 23.03.2018 року здійснив оплату заявлених позовних вимог - боргу за фактично спожиту електроенергію за січень 2018 року на суму 139 829 грн. 57 коп., в результаті чого борг за спожиту Відповідачем у січні 2018 року електроенергію станом на 01.04.2018 року повністю погашений.

За даних обставин, позивач просить стягнути з відповідача всього 2175 744грн. 16коп. боргу за спожиту електричну енергію за такі періоди:

- з березня 2014 року по грудень 2015 року включно у загальній сумі 1 847 721 грн. 72 коп. (один мільйон вісімсот сорок сім тисяч сімсот двадцять одна гривна сімдесят дві копійки), які залишаються не сплаченими станом на 01.04.2018 року,

- та борг за спожиту електроенергію, що виник через не повну оплату виставлених Відповідачу рахунків у квітні 2017 року в сумі 154 358 грн. 06коп., у травні 2017 року -139 094 грн.21 коп., у грудні 2017 року - 34 570грн. 17коп., а разом за 2017р.-328022грн. 44 коп. (триста двадцять вісім тисяч двадцять дві гривні сорок чотири коп.) які також залишаються не сплаченими станом на 01.04.2018 року.

Крім того, так як Відповідачем були порушені умови договірних відносин щодо своєчасного та належного виконання зобов'язань, позивачем йому були заявлені до стягнення за зобов'язаннями нарахування на суму 1 075 847 грн. 52 коп., а саме:

пеню 189 301,56 грн. (лютий 2017 - січень 2018 p.);

компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції 720 211,17 грн. (березень 2014 з 01.11.2015р по січень 2018 p.);

3% річних 166 334,79 грн. (березень 2014 з 01.11.2015р по - січень 2018 р.).

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд зменшити розмір пені, вирішити питання про повернення позивачу судового збору.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно із ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За ст. 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається. Зазначені положення викладені і в ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 275 Господарського кодексу України визначено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З матеріалів справи вбачається, що позивач належним чином виконав зобов'язання по договору. Вказане підтверджується наданими позивачем доказами..

Дана обставина відповідачем не спростована.

Відповідач не здійснив розрахунків за спожиту електричну енергію у строки, встановлені договором.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у даному випадку мало місце порушення договірних зобов'язань відповідачем щодо оплати 2175 744грн. 16коп. вартості спожитої електричної енергії, а отже вимога про стягнення основного боргу в сумі 2175 744грн. 16коп. є правомірною, обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Також, позивач просить суд стягнути 1 075 847 грн. 52 коп., а саме:

пеню 189 301,56 грн. (лютий 2017 - січень 2018 p.);

компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції 720 211,17 грн. (березень 2014 з 01.11.2015р по січень 2018 p.);

3% річних 166 334,79 грн. (березень 2014 з 01.11.2015р по - січень 2018 р.).

Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ст.ст. 547-548 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК).

Згідно із ст. З Закону України від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" (із змінами та доповненнями) розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань не повинен перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховувалась пеня.

Пунктом 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно ст. 625 п. 2 Цивільного кодексу України «Відповідальність за порушення грошового зобов'язання» боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно пункту 4.2.1. Договору: "За внесення платежів, передбачених пунктом 2.3.3 -2.3.4 цього Договору, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком (п. п. 2, 13 Додатку № 2 «Порядок розрахунків»,), Споживач сплачує Постачальнику пеню..., компенсаційні нарахування на встановлений індекс інфляції та трьох процентів річних з простроченої суми».

Крім того порядок та розмір нарахування штрафних санкцій обумовлений п. п. 9, 10 Додатку № 2 «Порядок розрахунків» до Договору.

Враховуючи те, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення річних та інфляційних втрат, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим.

Перевіривши розрахунок позивача в частині вимог про стягнення пені суд дійшов висновку, що він є правильним, заявлений розмір пені відповідає вимогам п. 6 ст. 232 ГК України та умовам договору (розрахунок сум здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Згідно з ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Частиною 2, 3 ст. 80 ГПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач у відзиві визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 191 ГПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В даному випадку визнання відповідачем вказаних позовних вимог не суперечить законодавству та не порушує прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Проте, суд дійшов висновку зменшити розмір нарахованої пені на 80%, виходячи з наступного.

У відповідності до Стаття 233 Господарського кодексу України У разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

В обґрунтування заявленого клопотання про зменшення розміру пені відповідач посилається на те, що ОКВПВКГ Миргородводоканал ОКВПВКГ є комунальне підприємство, що засноване на майні спільної (комунальної) власності територіальних громад Полтавської області і передане в управління Полтавській облдержадміністрації органом місцевого самоврядування - Полтавською обласною Радою.

Відповідач вказує, що заборгованість за період з квітня 2014 року по грудень 2015р. не погашається за рохунок субвенцій не з його вини, а через складний механізи погоджень та узгоджень державних органів. Щодо іншої заборгованісті відповідач зазначив, що щомісячно перераховує кошти на рахунки ПАТ Полтаваобленерго за отримані послуги з постачання електричної енергії, а заборгованість виникла внаслідок різниці в тарифах на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, що постачаються населенню, що утворилася у зв'язку з невідповідністю фактичної вартості послуг з централізованого водопостачання та водовідведення тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування.

За твердженням відповідача, на даний час на підприємстві ОКВПВКГ Миргородводоканал склалася критична фінансова ситуація, тому присудження до сплати значних розмірів пені поставить під загрозу діяльність підприємства та може спричинити його банкрутство.

Враховуючи статус ОКВПВКГ Миргородводоканал, як комунального підприємства, відсутність бюджетного фінансування, тяжкий фінансовий стан та збитковість підприємства, часткову сплату відповідачем суми основного боргу, та те, що порушення зобов'язання не завдало негативних наслідків для позивача суд вважає за можливе задовольнити клопотання відповідача та зменшити розмір пені на 80%.

При цьому судом враховано зазначену у рішенні від 11.07.2013 № 7-рп/2013 правову позицію Конституційного Суду України, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходи із наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом враховано, що при розгляді справи позивач змінював ціну позову. Так, при зверненні до суду у позові позивач ставив вимогу про стягнення 3 769 242,45 грн. заборгованості. При цьому, до позову позивачем додане платіжне доручення № 662050 від 06.03.2018р. про сплату судового збору у розмірі 56538,64 грн.

Згідно заяви про зменшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 169 529,91 грн.; згідно заяви про збільшення розміру позовних вимог позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 292 621,68 грн.

Суд вирішив спір, виходячи з ціни позову, визначеної у заяві про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість в сумі 3 292 621,68 грн.

Виходячи з нової ціни позову позивач мав сплатити 49389,33 грн.

З вказаного наявний висновок, що позивачем надлишково сплачено 7 149,31 грн. судового збору платіжним дорученням № 662050 від 06.03.2018р.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила, за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом

Тобто, судовий збір у розмірі 7 149,31 грн., сплачений платіжним дорученням № 662050 від 06.03.2018р., підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету.

Крім того, статтею 130 ГПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом (виходячи з ціни позову, визначеної у заяві про збільшення розміру позовних вимог, - 3 292 621,68 грн. без урахування зменшення судом розміру пені), частково покладається на відповідача в сумі 24 694,66 грн. Судовий збір в сумі 24 694,66 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України.

Загальна сума судового збору, яка підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України складає 31 843,97 грн. (7 149,31 грн. надлишково сплаченого у зв"язку із зменшенням ціни позову та 24 694,66 грн. у зв"язку з визнанням відповідачем позову).

Керуючись статтями 129, 130, 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства водопровідно-каналізаційного господарства "Миргородводоканал" (37600, Полтавська область, м.Миргород, вул.Шишацька, 82, ідентифікаційний код 03362560) на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) в особі Миргородської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (37600, м.Миргород, вул.Котляревського, 59, ідентифікаційний код 25693493) 2 175 744,16 грн. основного боргу, 37 860,31 грн. пені, 720 211,17 грн. інфляційних, 166 334,79 грн. 3% річних, 24 694,66 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Повернути Публічному акціонерному товариству "Полтаваобленерго" (вул.Старий Поділ, 5, м.Полтава, 36022, ідентифікаційний код 00131819) в особі Миргородської філії Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" (37600, м.Миргород, вул.Котляревського, 59, ідентифікаційний код 25693493) з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 31 843,97 грн, сплачений відповідно до платіжного доручення № 662050 від 06.03.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/274/18.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Полтавської області протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 21.05.2018р.

Суддя Киричук О.А.