РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/18592/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС" (79014, м. Львів, вул. П. Ніщинського, 35)

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д)

про визнання додаткової угоди недійсною

Представники учасників справи:

від позивача: Шубак О.І. на підставі договору про надання правової допомоги від 09.01.2018 року;

від відповідача: Видюк Д.В. - довіреність №355 від 17.01.2018 року;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС" звернулось до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про визнання додаткової угоди недійсною.

В обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві посилається на те, що Додаткова угода про зміну строку повернення кредиту до Кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року, укладена між ТОВ "Софт-Альянс" та ПАТ КБ "ПриватБанк" за відсутності необхідного обсягу цивільної дієздатності директора ТОВ "Софт-Альянс", без дотримання вимог ч.2 ст. 203 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим дана додаткова угода, за твердженням позивача, згідно з приписами ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підлягає визнанню недійсною.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено її розгляд на 21.11.2017 року, а також зобов'язано відповідача, серед іншого, надати суду оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію Додаткової угоди про зміну строку повернення кредиту до Кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року, укладену між ТОВ "Софт-Альянс" та ПАТ КБ "ПриватБанк".

У судовому засіданні 21.11.2017 року оголошено перерву до 05.12.2017 року та протокольно зобов'язано відповідача надати суду оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію Додаткової угоди про зміну строку повернення кредиту до Кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року, укладену між ТОВ "Софт-Альянс" та ПАТ КБ "ПриватБанк".

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 року розгляд справи відкладено на 23.01.2018 року, втретє зобов'язано відповідача надати суду оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію Додаткової угоди про зміну строку повернення кредиту до Кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року, укладену між ТОВ "Софт-Альянс" та ПАТ КБ "ПриватБанк".

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. N2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Відповідно до пункту 9 частини 1 розділу XI перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в новій редакції від 15.12.2017 справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, оскільки провадження у справі №910/18592/17 було порушене до набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України, суд здійснює розгляд даної справи за правилами, які діють після набрання чинності новою редакцією Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.01.2018 року постановлено розгляд справи №910/18592/17 здійснювати в порядку загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі, підготовче засідання призначено на 21.02.2018 року.

У підготовчому судовому засіданні 21.02.2018 року судом оголошено перерву до 13.03.2018 року в порядку, передбаченому ст.183 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 року задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС" про витребування доказів, витребувано у Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" (01001, м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д; ) оригінал (для огляду) та належним чином завірену копію Додаткової угоди про зміну строку повернення кредиту до Кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року, укладену між ТОВ "Софт-Альянс" та ПАТ КБ "ПриватБанк".

У підготовчому судовому засіданні 13.03.2018 року судом оголошено перерву до 17.04.2018 року в порядку, передбаченому ст.183 ГПК України.

У підготовчому судовому засіданні 17.04.2018 року судом оголошено перерву до 24.04.2018 року в порядку, передбаченому ст.183 ГПК України.

У судове засідання 24.04.2018 року з'явився уповноважений представник позивача, представники відповідача не з'явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка представника відповідача Видюка Д.В.

23.04.2018 року через відділ діловодства суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС" про зміну підстав позову, яка за результатами судового засідання 24.04.2018 року прийнята судом до розгляду.

Під час судового засідання 24.04.2018 року судом роз'яснено завдання підготовчого провадження, визначене у ст. 177 ГПК України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 року підготовче провадження у справі 910/18592/17 закрито; розгляд справи по суті призначено на 22.05.2018 року.

В судовому засіданні 22.05.2018 року представники позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, представник відповідача позовні вимоги не визнав та просив суд в їх задоволенні відмовити.

Відповідно до статті 85 ГПК України в судовому засіданні 22.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані матеріали справи в їх сукупності та заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

07.11.2017 року Рішенням загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» (далі по тексту - позивач, товариство), оформленим протоколом №7/11/2016, вирішено:

1) Укласти з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір, ліміт цього кредитного договору 4 600 000 000,00 гривень

2) Уповноважити директора Товариства Гулика Володимира Ярославовича на підписання кредитного договору із ПАТ КБ «ПриватБанк».

08.11.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису (печатки) між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (далі по тексту - відповідач, Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОФТ-АЛЬЯНС» (позичальник, Товариство) укладено кредитний договір №4С16114Г (далі по тексту - Кредитний договір), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 з урахуванням розділу "А. Істотні умови кредитування" якого було визначено, що Банк за наявності вільних коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 4 600 000 000,00 грн. на фінансування поточної діяльності в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни. Термін повернення кредиту - 27.11.2024.

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 кредитного договору банк зобов'язався відкрити для обслуговування кредиту рахунки, а саме: позичковий рахунок, рахунок по відсотках та рахунок для сплати винагороди. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1., а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.11.

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2, 2.2.14.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

29.11.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису (печатки) між позивачем та відповідачем укладено Додаткову угоди до Кредитного договору, згідно якої змінено термін повернення кредиту, а саме: «Термін повного повернення кредиту: « 27» листопада 2017р.».

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що Рішенням загальних зборів не надавалося директора повноважень щодо підписання додаткових угод до Кредитного договору, додаткова угода від 29.11.2016 року до Кредитного договору не містить відбитків електронного цифрового підпису з посиленим сертифікатом ключа директора позивача та не має відбитків електронних печаток сторін договору, в зв'язку з чим додаткова угода є недійсною в силу приписів ст. 215 ЦК України та ст. 207 ГК України.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В даному випадку підставою для недійсності додаткової угоди позивачем є те, що Загальними Зборами Товариства не приймалося рішення про укладення з Банком додаткової угоди, а також не приймалося рішення на надання директору повноважень на підписання такої угоди, оскільки за змістом статуту товариства підписанню такої угоди мало передувати погодження її укладання Загальними зборами такого товариства.

Частинами 1, 3 ст. 92 ЦК України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 ЦК України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 145 ЦК України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника із товариства; прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

У відповідності до підпункту «в» пункту 8.3. статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС", затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом №25/05/2016 від 25.05.2016 року (далі по тексту - статут), директор має наступні повноваження: розпоряджатися майном і грошовими коштами товариства, укладати договори, укладати інші правочини, у межах повноважень, встановлених законодавством України та цим статутом.

Водночас положення зазначеного статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "СОФТ-АЛЬЯНС" не визначено, що укладення додаткової угоди могло бути здійснено директором Товариства не інакше як за наслідками прийняття загальними зборами учасників такого товариства відповідного рішення про зміну істотної умови кредитного договору та надання відповідних повноважень директору на укладення додаткової угоди для цього.

В аспекті наведеного слід звернути увагу на те, що в силу приписів ст.ст. 6, 626, 627, 628, 638 ЦК України договір є вчиненим з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, визначених в т.ч. на розсуд сторін.

В даному випадку в положеннях кредитного договору сторонами було визначено, що його істотними умовами є, зокрема, умови про вид кредиту, його суму, термін повернення та відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

В той же час, у відповідності до абз. 1, 2, 3 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Тобто, при розгляді спору щодо визнання правочину недійсним, суд в першу чергу повинен встановити чи був такий правочин укладений.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

Відповідно до частин 1 - 3 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Обов'язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Частиною 2 ст. 628 ЦК України сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлене договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частинами 1, 2 ст. 1067 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам.

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про електронний цифровий підпис" електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Частинами 1-3 ст. 4 Закону України "Про електронний цифровий підпис" передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб'єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Згідно зі статтею 6 Закону України "Про електронний цифровий підпис" сертифікат ключа містить такі обов'язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов'язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме позивачем підписано електронним цифровим підписом Додаткову угоду від 29.11.2016 року до Кредитного договору.

Особистий ключ має властивості прихованого файлу, в якому відображається, зокрема, повне ім'я, номер сертифікату, початок строку дії та завершення строку дії.

Відсутні докази отримання позивачем електронного цифрового підпису в акредитованому центрі сертифікації ключів, у тому числі у ПАТ "ПриватБанк".

Тобто позивачем доведено не підписання Додаткової угода від 29.11.2016 року до Кредитного договору та використання електронного цифрового підпису.

Крім того, Додаткова угода від 29.11.2016 року до Кредитного договору не містить зразків підписів та/або відбитки печатки відповідача, відсутні докази укладення між сторонами угоди щодо надання позивачу доступу до системи клієнт-банк/інтернет клієнт-банк.

Аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (див. рішення від 21 січня 1999 року в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007 року в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011 року в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010 року в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994 року в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 1 липня 2003 року в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008 року в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов'язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Це стосується позивача, який мав довести наявність тих обставин, на підставі яких він звернувся до господарського суду з позовними вимогами.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача щодо укладення оскаржуваної додаткової угоди та відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували існування дійсних намірів останнього на зміну умов кредитного договору, то суд приходить до висновку про недоведеність факту укладення між сторонами оспорюваної додаткової угоди.

Оскільки матеріали справи не містять доказів реального існування оспорюваної додаткової угоди між ТОВ "СОФТ-Альянс" та ПАТ КБ "Приватбанк" до кредитного договору, то у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання такої додаткової угоди недійсною.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, та в позові про визнання недійсною додаткової угоди від 29.11.2016 до кредитного договору №4С16114Г від 08.11.2016 року слід відмовити.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються судом на відповідача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 126, 129, 233, 236-241, 256 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ст. 241 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» та ст. 256 Господарського процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 29.05.2018 року.