ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2018 року м. Черкаси справа № 925/1468/17

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Кадусі Н.В., за участю представників сторін: позивача ОСОБА_1 за довіреністю, відповідача ОСОБА_2 за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасизалізобетонбуд" до Товариства з обмеженою відповідальністю "БТК - ЛАД ПЛЮС" про стягнення 33513 грн. 02 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач товариство з обмеженою відповідальністю "Черкасизалізобетонбуд" звернувся в господарський суд Черкаської області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "БТК - ЛАД ПЛЮС" (далі відповідач) про стягнення, на підставі договору оренди від 18.05.2017 року, 228206 грн. 87 коп. основного боргу, 650 грн. 3% річних, 4812 грн. 46 коп. інфляційних втрат, 5453 грн. 04 коп. пені, 56891 грн. 20 коп. штрафу, 167566 грн. 92 коп. вартості неповернутої стійки опалуб очної в кількості 318 шт., що разом становить 463580 грн. 49 коп., та відшкодування судових витрат.

Позов мотивований порушенням відповідачем умов договору оренди від 18.05.2017 року щодо повернення орендованого майна та здійснення оплати за його користування.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 20.11.2017 року позовна заява прийнята до розгляду, по ній порушено провадження у справі № 925/1468/17, справа призначена до судового розгляду.

11.01.2018 року відповідач в особі свого представника через канцелярію суду подав заперечення проти позову (вх. № 708/18), в яких основну заборгованість з орендної плати в розмірі 25000 грн. визнав та зобовязався сплатити, проти іншої частини позовних вимог заперечував зазначивши, що відповідачем умови договору оренди виконувалися належним чином.

15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року N2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ «Перехідні положення» ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 року, передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 р. N 2147VІІІ, чинної з 15.12.2017 р., загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно з нормами ГПК України у відповідній редакції розгляд справи проводиться за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

В судовому засіданні 11.01.2018 року справа №925/1468/17 призначена до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача 11.01.2018 року за вх. № 708 подала письмовий відзив на позовну заяву (а.с. 43-45), у якому заперечувала проти позову з мотивів необґрунтованості і безпідставності позовних вимог, до відзиву додала документа, якими обґрунтовувала заперечення (а.с. 43-45).

З урахуванням заперечень відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, часткового добровільного виконання відповідачем спірних зобовязань після подачі позову представником позивача 01.03.2018 року подано заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № 5626/18, а.с. 106-108), в якій позивач остаточно просив суд стягнути з відповідача на його користь 2356 грн. 3% річних, 10880 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 20276 грн. 62 коп. пені, що разом становить 33513 грн. 02 коп., та відшкодувати судові витрати.

Представник відповідача 13.03.2018 року за вх. № 6789 подала письмові заперечення на заяву позивача про зменшення розміру позовних вимог, в яких виклала контррозрахунок спірних сум пені, інфляційних втрат і 3% річних. За їх змістом обґрунтованими розмірами спірних сум пені є 18758,01 грн., інфляційних втрат 3973,83 грн., 3% річних 2092,71 грн., а разом 24824,55 грн.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року (в протоколі судового засідання) прийняті до розгляду заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, письмове заперечення на неї відповідача, підготовче провадження у справі закрите, справа призначена для розгляду по суті.

В судових засіданнях позивач в особі свого представника позовні вимоги підтримав з підстав і в розмірі, викладених у позовній заяві і заяві про зменшення розміру позовних вимог, відповідач в особі свого представника проти позову заперечувала з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов та запереченнях проти заяви про зменшення позовних вимог.

Згідно з ст.ст. 233, 240 ГПК України, у судовому засіданні судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з наступних підстав.

18.05.2017 року між позивачем товариством з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонбуд», як орендодавцем, та відповідачем товариством з обмеженою відповідальністю «БТК ЛАД ПЛЮС», як орендарем, було укладено договір оренди (далі Договір, а. с. 8-10), за умовами п. п. 1.1. якого, орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування окреме, індивідуально визначене майно, надалі майно, опалубка будівельна, згідно актів прийому передачі; майно передається в оренду строком на 31 день.

Сторони погодили усі істотні умови договору, зокрема, домовилися про таке:

п. п. 2.1. орендар вступає у строкове платне користування майном не раніше дати підписання сторонами цього договору та актів приймання-передачі майна;

п. п. 2.3. орендодавець передає, а орендар приймає у користування орендоване майно згідно акту прийому передачі;

п. п. 2.4. обовязок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає майно іншій стороні;

п. п. 2.6. у разі припинення дії цього договору, майно повертається орендарем орендодавцю, в аналогічному порядку, встановленому при передачі майна орендарю цим договором; майно вважається переданим орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання передачі;

п. п. 3.1. орендна плата за майно за 31 день складає 104 239 грн. 61 коп., сплачується 100 % попередньої оплати в безготівковому порядку, згідно встановленого рахунка, на поточний рахунок орендодавця;

п. п. 3.2. наднормативна сума орендної плати, що надійшла орендодавцю, зараховується в рахунок наступних платежів;

п. п. 3.3., 3.4. розмір орендної плати може бути змінено за погодженням сторін цього договору; оплата орендної плати орендарем здійснюється по день фактичного користування майном.

Згідно з пунктом 5 Договору «Обовязки орендаря», орендар зобовязався своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату (п. п. 5.2), у разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу (п. п. 5.4); повернути орендодавцю майно 13.06.2017 року (п .п. 5.5); у випадку продовження терміну дії даного договору, погодженого у письмовій формі з орендодавцем, сплатити орендодавцю 100 % орендну плату за користування орендованим майном за 3 дні до продовження терміну (п. п. 5.6).

Відповідно до пункту 9 Договору «Відповідальність і вирішення спорів за Договором» сторони погодили, що за порушення умов даного договору винна сторона відшкодовує спричинені цим збитки, у тому числі не отриманий прибуток, у порядку, передбаченим чинним законодавством (п.п. 9.1.); у разі несвоєчасного повернення майна орендарем повністю або його частини в строки визначені цим договором орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10 % від вартості неповернутого майна (п.п. 9.2.); за порушення строків внесення орендної плати орендар сплачує пеню, у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, установленої на цей період, нараховану на суму простроченого платежу за кожен день прострочення, а у випадку прострочення понад 5 календарних днів сплачує ще і штраф у розмірі 500 грн.

Строк дії договору встановлений з 18.05.2017 року до 13.06.2017 року або до повного його виконання (п. п. 10.1).

На виконання умов договору сторонами 18.05.2017 року був підписаний акт прийому - передачі, згідно з яким орендодавець передав, а орендар прийняв обєкт оренди: стійка опалубки 600 шт., унівилка 510 шт., тринога 250 шт., балка опалубки 3.3. 221 шт., балка опалубка 2.9. 270 шт., балансова вартість переданого майна 568912 грн. (а. с. 11).

Із пояснень представника відповідача в засіданнях суду, письмових запереченнях на позов та доданих до них примірників рахунка-фактури № БУ 0000061 від 18.05.2017 року (а. с. 47, 49, 51, 52, 54, 55) вбачається, що сторонами шляхом переговорів і листування зазначений рахунок (який доданий позивачем до позовної заяви) змінювався на інші за таким же номером та остаточними рахунками фактурами за договором оренди були рахунки № БУ - 0000061 від 18.05.2017 року на суму 55648 грн. 45 коп. з ПДВ, № БУ 0000065 від 18.05.2017 року на суму 8618 грн. 40 коп. з ПДВ (а. с. 55), № БУ 0000082 від 30.03.2017 року на суму 34833 грн. 86 коп. (а. с. 70), № БУ 0000083 від 04.07.2017 року на суму 10718 грн. 11 коп. (а. с. 71).

Також, згідно накладної б/н від 24.05.2017 року відповідачем відпущено, а позивачем одержано майно стойка опалубка в кількості 318 шт. (а. с. 84), тобто із отриманих відповідачем згідно акту прийняття передачі від 18.05.2017 року стойки опалубки в кількості 600 шт., ним було повернуто позивачу зазначеного майна у кількості 318 шт. 24.05.2017 року.

Із актів здачі прийняття робіт (надання послуг) № БУ-000188 від 30.04.2017, № БУ-000191 від 25.05.2017, №№ БУ-000190, БУ-000194, БУ-000192 від 31.05.2017, №№ БУ-000215, БУ-000216 від 30.06.2017, № БУ-000217 від 04.07.2017, № БУ-000228 від 31.07.2017, № БУ-000235 від 16.08.2017 (а. с. 72-81) вбачається, що позивачем надано відповідачу послуг з оренди майна на загальну суму 97556 грн. 74 коп. з ПДВ.

Свої зобов'язання за Договором відповідач виконав неналежним чином, орендну плату за період з 18.05.2017 року по 28.02.2018 року своєчасно та в повному обсязі не сплатив, частину орендованого майна згідно Договору оренди не повернув позивачу.

У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобовязань за договором, позивачем направлялася на його адресу вимога № 82 від 27.07.2017 року у якій вимагав від позивача повернути орендований товар та сплатити орендну плату за період його користуванням (а. с. 13-14, докази направлення а. с. 15).

Зазначена вимога залишена відповідачем без відповіді та виконання.

Як вбачається із акта звірки взаємних розрахунків за 01.01.2017 по 28.02.2018 року, погодженого обома сторонами, станом на 28.02.2018 року заборгованість по основному зобовязанню між сторонами відсутня.

Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору оренди від 18.05.2017 року, вимоги позивача витікають із прав і обов'язків сторін за цим Договором.

За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобовязань найму (оренди), загальні положення про найм (оренду), як окремий вид зобовязань, визначені параграфом 1 глави 58 ЦК України, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобовязання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України, правові наслідки порушення зобовязання, відповідальність за порушення зобовязання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України.

Згідно з ч.1 ч.2 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку, зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 759 ч. 1, 760 ч. 3, 762 ч. 1, 3, 5, 763 ч. 1, ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк; особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом; за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму; договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном; плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором; договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 3 ст. 285 ГК України встановлено, що орендар зобов'язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У звязку з неналежним виконанням спірного Договору, позивач заявив до стягнення з відповідача 2356 грн. 3% річних, 10880 грн. 40 коп. інфляційних втрат, 20276 грн. 62 коп. пені, що разом становить 33513 грн. 02 коп.

Частиною 2 ст.193 ГК України встановлено, що порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених ГК України, іншими законами або договором.

Частиною 2 ст.217 ГК України передбачено такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції, оперативно-господарські санкції.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.

Стаття 549 ЦК України вказує, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. При цьому штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч.1 ст.550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, що передбачено ст. 3 зазначеного Закону.

Стаття 610 цього ж Кодексу передбачає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч.1ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язань, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив строк виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3 % річних передбачені п. п. 9.2., 9.3. Договору, відповідають приписам ст.ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», ст.ст. 230 ч. 1, 231 ч. 4, 6 ГК України, ст. 625 ч. 2 ЦК України, проте, суд не погоджується із їх розрахунком, оскільки згідно із вищезазначеним розмір пені, 3% річних та інфляційних втрат становить 18758 грн.01 коп., 2092 грн. 71 коп., 3973 грн. 83 коп. відповідно, та в такому розмірі підлягає до стягнення.

Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:

учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);

кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);

належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);

обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);

достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);

достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);

учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);

суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, відповідно до умов договору, обставин справи та вимог законодавства суд надає перевагу доводам відповідача, викладеним у письмових відзиві на позов і запереченнях на заяву про зменшення розміру позовних вимог, вважає обґрунтованими, доказаними позовні вимоги в частині стягнення 18758 грн. 01 коп. пені, 2092 грн. 71 коп. 3% річних, 3973 грн. 83 коп. інфляційних втрат і в такому розмірі позов задовольняє.

На підставі статті 129 ГПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати - сплачений судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам у розмірі 1762 грн., 5191 грн. 70 коп. судового збору, сплаченого позивачем за платіжним дорученням № 2748 від 23.10.2017 року, підлягають поверненню позивачу у звязку зі зменшенням ним розміру позовних вимог за його заявою.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 256 ГПК України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «БТК-ЛАД Плюс», місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, пров. Сіверянський, 35, , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Черкасизалізобетонбуд», місцезнаходження: 18000, м. Черкаси, пров. ХХ Партзїзду, 2, 18758 грн.01 коп. пені, 2092 грн. 71 коп. 3% річних, 3973 грн. 83 коп. інфляційних втрат, 1762 грн. судових витрат.

В часині стягнення 1518 грн.61 коп. пені, 263 грн. 29 коп. 3% річних, 6906 грн. 57 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Черкаської області протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено і підписано 18.05.2018 року.

Суддя В.М. Грачов