РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2018Справа № 910/2280/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Комунального підприємства "Одескомунтранс"

до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси"

про розірвання договору

Представники сторін:

від позивача: Стороженко О.П., Ковальчук В.О.

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство "Одескомунтранс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" про розірвання договору про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009.

Позовні вимоги обґрунтовані істотною зміною обставин, якими сторони керувались при укладенні договору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/2280/17, призначено підготовче засідання у справі на 22.03.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2018 виправлено допущену у вступній частині ухвали Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 у справі № 910/2280/18 технічну описку та ухвалено вважати вірним предметом спору: "розірвання договору".

У судовому засіданні суд оголосив ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 19.04.2018, яку внесено до протоколу судового засідання,

Ухвалою від 22.03.2018 відповідачу направлено виклик у судове засідання на 19.04.2018.

11.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

У судовому засіданні 19.04.2018 представник позивача надав документи для долучення до матеріалів справи.

Представник відповідача у судове засідання 19.04.2018 не з'явився.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/2280/18 до судового розгляду по суті на 17.05.2018.

У судове засідання 17.05.2018 з'явились представники позивача, підтримали позовні вимоги, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 17.05.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений ухвалами суду від 02.03.2018, 22.03.2018, 19.04.2018, направленими на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Зазначені ухвали суду отримані відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень № 813, № 089, № 136.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на неявку відповідача, оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

05.03.2003 між Комунальним підприємством "Одескомунтранс" (далі - сторона 1) та Державним підприємством «Укрекокомресурси»(назву якого змінено на Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, ДП "Укрекоресурси") (далі - сторона 2) укладено договір про спільну діяльність № 1-ОД/СД.

14.12.2009 між Комунальним підприємством "Одескомунтранс" (далі - сторона 2) та Державною компанією «Укрекокомресурси» (назву якого змінено на Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, ДП "Укрекоресурси") (далі - сторона 1) укладено договір про спільну діяльність (нова редакція Договору про спільну діяльність № 1-ОД/СД від 05.03.2003) (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1 договору, сторони за цим договором шляхом об'єднання своїх зусиль та майна, що належить сторонам на відповідних правових підставах (право власності, господарського відання, оперативного управління), зобов'язуються спільно діяти на виконання постанови Кабінету міністрів України від 26.07.2011 № 915 «Про впровадження системи збору, сортування, транспортування і утилізації відходів як вторинної сировини», для досягнення загальних господарських результатів у сфері збору, сортування, транспортування, переробки і утилізації відходів з метою зменшення негативного впливу відходів на навколишнє середовище і здоров'я громадян і отримання прибутку.

Згідно з п. 1.2 договору, спільна діяльність здійснюється шляхом організації на території міста Одеси та області роздільного збору і вивозу ресурсоцінних і інших твердих побутових відходів з метою зменшення об'ємів надходження відходів в місця їх поховання, а також з метою утилізації та нейтралізації окремих видів ресурсоцінних відходів шляхом їх переробки за екологічно доцільними сучасними технологіями.

Положеннями п. 11.2 договору встановлено, що строк дії нової редакції договору починає свій перебіг у момент підписання сторонами та скріплення печатками та закінчується 31.12.2010. У разі, якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення строку дії договору не направить іншій стороні заяву із бажанням припинити дію, договір вважається продовженим в цій редакції щоразу на один календарний рік.

Якщо інше не передбачено цією новою редакцією договору або чинним в Україні законодавством, цей договір може бути розірваний тільки за домовленістю сторін, яка оформлюється додатковою угодою до цього договору (п. 11.6 договору).

Пунктом 12.1 договору встановлено, що всі правовідносини, що виникають з цього договору або пов'язані з ним, у тому числі пов'язані з дійсністю, укладенням, виконанням, зміною та припиненням нової редакції договору, тлумачення його умов, визначенням наслідків недійсності або порушенням договору, регламентуються цією новою редакцією та відповідними нормами чинного законодавства України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що спірний договір укладений на виконання постанови Кабінету Міністрів України № 915 від 26.07.2001 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини". Однак, зазначена постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 18.03.2015 № 128 «Про визнання такими, що втратили чинність деяких постанов Кабінету Міністрів України».

Крім того, позивач зазначає, що ведення спільної діяльності за 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 роки є збитковим, а позивач отримує від вказаної діяльності негативний фінансовий результат, що підтверджується балансовими звітами.

З урахуванням викладеного, позивач зазначає, що має місце істотна зміна обставин, якими сторони керувались при укладенні договору, а саме втрата чинності постанови Кабінету Міністрів України № 915 від 26.07.2001 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини" та недоцільність ведення спільної діяльності через одержання негативних фінансових результатів, у зв'язку з чим, керуючись ст.ст. 1142, 651 ЦК України, ст. 188 ГК України просить розірвати про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як встановлено судом вище, між сторонами укладено договір про спільну діяльність.

Відповідно до норм ст.ст.1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як встановлено судом, договір про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009 укладено сторонами на виконання постанови Кабінету міністрів України від 26.07.2011 № 915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини".

Постановою Кабінету Міністрів України № 128 від 18.03.2015 "Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України" визнаною такою, що втратила чинність постанову Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. № 915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини".

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2016 по справі № 826/11442/15 відмовлено в задоволенні адміністративного позову Громадській організації "Благодійний фонд "Від щирого серця" про визнання незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 128 від 18.03.2015.

Учасник договору простого товариства, укладеного на визначений строк, або договору, у якому досягнення мети визначено як скасувальна умова, має право вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору (ч. 2 ст. 1142 Цивільного кодексу України).

Таким чином, приписами ч. 2 ст. 1142 ЦК України дійсно передбачене право учасника договору простого товариства, укладеного на визначений строк, вимагати розірвання договору у відносинах з іншими учасниками через поважну причину з відшкодуванням іншим учасникам реальних збитків, завданих розірванням договору. Однак, наявність такого права не позбавляє учасника договору про спільну діяльність права ставити питання про дострокове розірвання цього договору на загальних підставах, в тому числі передбачених ч. 2 ст. 651 ЦК України.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, частиною 1-2 статті 652 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Таким чином, законодавство чітко визначає порядок внесення змін до договору, та передбачає, що таке внесення має відбуватися за згодою сторін угоди, а у випадку, коли певної згоди не досягнуто, заінтересована сторона вправі звернутися до суду, при умові одночасного існування чотирьох умов.

Відповідно до ст. 188 Господарського кодексу України, зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

З системного аналізу вказаної норми випливає, що право на подання позову про розірвання договору на підставі ст. 188 ГК України виникає у сторони в разі, коли у відповідь на пропозицію змінити чи розірвати договір надійшла відповідь із відмовою або не надійшло відповіді у 20-денний строк.

У зв'язку із втратою чинності постанови Кабінету Міністрів України від 26.07.2001 р. № 915 "Про впровадження системи збирання, заготівлі та утилізації відходів як вторинної сировини", на виконання якої був укладений спірний договір про спільну діяльність, а також у зв'язку з недоцільністю ведення спільної діяльності через одержання негативних фінансових результатів, позивач звернувся до відповідача з листом від 21.03.2017 № 57 з пропозицією щодо розірвання договору.

Факт надсилання відповідачу вказаної пропозиції підтверджується наданими суду копіями опису вкладення в цінний лист від 21.03.2017, фіскального чеку від 21.03.2017 та рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого відповідач отримав пропозицію про розірвання договору 28.03.2017.

Матеріали справи не містять доказів надання відповідачем відповіді про результати розгляду вказаної пропозиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем належним чином доведено існування істотної зміни обставин, що є підставою для розірвання договору про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009, при укладенні договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане, так як сторони не могли передбачити відповідні законодавчі зміни та можливість виконання договірних відносин без існування їх мети здійснення.

Крім того, судом встановлено, що відповідно до п. 1.1 спірного договору, метою укладення договору було також отримання прибутку від спільної діяльності, однак, як вбачається з наданих позивачем копій звітів про фінансові результати позивача за спірним договором з відповідачем, позивач не отримує прибутку від здійснення спільної діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили.

Частиною 5 ст. 188 ГК України передбачено, що якщо судовим рішенням договір розірвано, договір вважається розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відповідач письмового відзиву на позов не надав, доводів представника позивача не спростував.

З урахуванням викладеного, враховуючи наявність умов, передбачених ст. 652 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання договору про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009.

При цьому, суд зазначає, що положеннями п. 11.2 договору встановлено, що строк дії нової редакції договору починає свій перебіг у момент підписання сторонами та скріплення печатками та закінчується 31.12.2010. У разі, якщо жодна із сторін за два місяці до закінчення строку дії договору не направить іншій стороні заяву із бажанням припинити дію, договір вважається продовженим в цій редакції щоразу на один календарний рік.

У позовні заяві позивач зазначив, що листами від 12.10.2017 № 163 та від 12.12.2017 № 214 повідомляв відповідача про небажання пролонговувати спірний договір.

Однак, суд зазначає, що станом на дату звернення позивача з даним позовом до суду договір про спільну діяльність № 1-ОД/СД 14.12.2009 не є припиненим, оскільки матеріали справи не містять доказів направлення листів від 12.10.2017 № 163 та від 12.12.2017 № 214 відповідачу, а тому можливе його розірвання.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи наведене, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог Комунального підприємства "Одескомунтранс".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Розірвати договір про спільну діяльність № 1-ОД/СД від 14.12.2009, укладений між Державним підприємством з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" (ідентифікаційний код 20077743) та Комунальним підприємством "Одескомунтранс" (ідентифікаційний код 31185678).

Стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною "Укрекоресурси" (02090, м. Київ, ВУЛИЦЯ ЛОБАЧЕВСЬКОГО, будинок 23-В, 20077743) на користь Комунального підприємства "Одескомунтранс" (65031, Одеська обл., місто Одеса, ВУЛИЦЯ БРАТІВ ПОДЖІО, будинок 4, ідентифікаційний код 31185678) 1762,00 грн. витрат зі спати судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2018.

Суддя С.О. Турчин