ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2018

Справа № 910/22433/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді:                    Літвінової М.Є.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом          Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал»

до                     Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс»

про                    стягнення 132 533, 15 грн.

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі – позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» (далі – відповідач) про стягнення 132 533, 15 грн., з яких 122 478, 61 грн. інфляційних втрат, 10 054, 54 грн. 3% річних.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що на підставі укладеного між сторонами Договору за відповідачем виникла заборгованість по сплаті спожитих послуг з постачання питної води та водовідведення, яка була стягнута рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2010 у справі № 23/333. Проте, відповідачем заборгованість була сплачена лише у грудні 2016 року, внаслідок чого виникли підстави для сплати 3% річних та інфляційних втрат на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22433/17, її розгляд призначено на 12.02.2018 року.

05.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

02.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано відзив на позов, відповідно до змісту якого відповідач проти задоволення позову заперечує, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України вимога про сплату інфляційних втрат та річних може бути заявлена лише як невід’ємна частина вимоги про сплату боргу. Оскільки вимога про стягнення 3% річних та інфляційних втрат вже була предметом судового розгляду, відповідач просить суд відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв?язку з цим, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2018 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників учасників справи.

12.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого позивач вважає викладені відповідачем у відзиві на позов твердження безпідставними.

Відповідно до частини 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

02.01.2008 року між позивачем (Постачальник) та відповідачем (Абонент) було укладено Договір № 08103/2-01 на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі (далі – Договір), відповідно до пункту 1.1. якого Постачальник зобов’язується надавати Абоненту послуги з постачання питної води та на підставі пред’явленого Абонентом дозволу на скид стічних вод у систему каналізації м. Києва приймати від нього стічні води у систему каналізації м. Києва відповідно до Правил приймання стічних вод підприємств у систему каналізації м. Києва, а Абонент зобов’язується здійснювати своєчасну оплату наданих йому Постачальником послуг на умовах цього Договору, дотримуватися порядку користування питною водою з комунальних водопроводів і приймання стічних вод, що встановлені Правилами користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах та селищах України, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України № 65 від 01.07.1994, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 22.07.1994 за № 165/374, Правилами приймання стічних вод підприємств у комунальні та відомчі системи каналізації населених пунктів України, затверджених наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 37 від 19.02.2002, зареєстрованих в Міністерстві юстиції 26.04.2002 за № 403/6691 (в подальшому Правила приймання), а також дотримуватися норм, визначених іншими нормативними актами, що регулюють правовідносини, які виникають за цим Договором.

Проте, відповідач належним чином не виконував взяті на себе за вищевказаним Договором зобов’язання, у зв’язку з чим позивач звернувся до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача 620 915, 03 грн., з яких 587 434, 80 грн. основного боргу, 16 658, 02 грн. пені, 14 384, 46 грн. інфляційних втрат та 2 437, 76 грн. 3% річних.

Рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2010 у справі № 23/333 позов задоволено частково; стягнуто з комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» Голосіївської районної у м. Києві ради (03191, м. Київ, вул. Касіяна, 8, ідентифікаційний код 33440974) на користь відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ідентифікаційний код 03327664) 265 165, 25 грн. (двісті шістдесят п’ять гривень 25 копійок) основного боргу; 16 658, 02 грн. (шістнадцять тисяч шістсот п’ятдесят вісім гривень 02 копійки) пені; 2 437, 76 грн. (дві тисячі чотириста тридцять сім гривень 76 копійок) трьох процентів річних; 14 384, 46 грн. (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят чотири гривні 46 копійок) інфляційних втрат; 298, 64 грн. (двісті дев’яносто вісім гривень 64 копійки) державного мита та 113, 51 грн. (сто тринадцять гривень 51 копійку) витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Проте, відповідачем заборгованість була сплачена лише у грудні 2016 року, внаслідок чого позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати на підставі частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як зазначалось судом вище, рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2010 у справі № 23/333 стягнуто з комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» Голосіївської районної у м. Києві ради на користь відкритого акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» 265 165, 25 грн. основного боргу; 16 658, 02 грн. пені; 2 437, 76 грн. трьох процентів річних; 14 384, 46 грн. інфляційних втрат; 298, 64 грн. державного мита та 113, 51 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу.

Отже, зазначеним рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено, що 265 165, 25 грн. є заборгованістю відповідача перед позивачем спожиті послуги з постачання питної води та водовідведення, яка виникла внаслідок порушення ним умов укладеного між сторонами Договору.

Вказані фактичні обставини не потребують повторного доказування при розгляді даної справи між тими ж сторонами.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Оскільки відповідачем стягнута за судовим рішенням заборгованість своєчасно оплачена не була, позивачем нараховано та заявлено до стягнення 122 478, 61 грн. інфляційних втрат та 10 054, 54 грн. 3% річних за період з 01.12.2014 по 01.12.2016.

Перевіривши зазначений позивачем у позовній заяві розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд вважає його арифметично невірним та заниженим в силу невірно обраної бази нарахування та допущених помилок під час розрахунку, однак оскільки відповідно до частини 2 статті 237 Господарського процесуального кодексу України при ухваленні рішення суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, - задовольняє їх в цій частині саме в розмірі, заявленому позивачем.

Доводи відповідача, вкладені у відзиві на позов, суд вважає безпідставними та до уваги не приймає, оскільки, як зазначалось судом вище, застосування відповідальності у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат є правом кредитора, і для застосування до боржника цієї відповідальності достатнім є підтверджений належними доказами факт прострочення грошового зобов'язання (який був встановлений рішенням господарського суду міста Києва від 07.09.2010 у справі № 23/333 у спірних правовідносинах), погашення заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за неналежне виконання (прострочення) грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК - 3 % тощо, а кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання - тобто за весь час прострочення.

Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 914/1033/17.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 73, 76-79, 86, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» про стягнення 132 533, 15 грн. задовольнити.

2.          Стягнути з Комунального підприємства «Голосіївжитлосервіс» (03191, місто Київ, вулиця В.Касіяна, будинок 8; ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, місто Київ, вулиця Лейпцизька, будинок 1-а; ) 122 478 (сто двадцять дві тисячі чотириста сімдесят вісім) грн. 61 коп. інфляційних втрат, 10 054 (десять тисяч п’ятдесят чотири) грн. 54 коп. 3% річних та 1 988 (одну тисячу дев’ятсот вісімдесят вісім) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3.          Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

4.          Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5.          Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

6.          Згідно з підпунктом 17.5. пункту 17 розділу ХІ “Перехідні положення” Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 23.05.2018 року.

Суддя                                                                                                     М.Є. Літвінова