РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/2903/18
За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про відшкодування шкоди в сумі 87972,79 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, оскільки Позивачу стало відомо про наявність іншого, укладеного з Відповідачем, договору (полісу) страхування того ж автомобіля, у зв'язку з чим укладений Позивачем договір (поліс) є нікчемним.

Відповідач позов не визнав, пославшись у відзиві зокрема на те, що Позивач не довів неможливість перевірити в базі МТСБУ при укладенні договору наявність інших договорів страхування, а також того, що страхувальник приховав від Позивача відомості про наявність таких договорів.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

02.01.2017 по вул. Лубенське шосе, в с. Новооржицьке Оржицького району Полтавської області, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного інтервалу, у результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Джілі», д.р.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, чим порушила ПДР України. Дані обставини підтверджуються постановою суду, копія якої міститься у справі.

Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Джілі», д.р.н. НОМЕР_2 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до справи копії реєстраційного талону належить ОСОБА_3 на праві власності.

На підставі вищевказаного, враховуючи, зокрема, ремонтну калькуляцію від 30.01.2017, Позивачем було складено страховий акт, відповідно до якого Позивач розрахував та виплатив страхове відшкодування у розмірі 88972,79 грн. на рахунок ОСОБА_3

Як убачається з матеріалів справи, шкоду було заподіяно водієм ОСОБА_2, автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, під час експлуатації останнього, і його вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено залученою до справи постановою суду.

На час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2, як особи, яка експлуатувала автомобіль «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, на законних підставах була застрахована Позивачем на підставі договору (полісу) №АК/1816348 від 30.12.2016 (строк дії з 31.12.2016 до 30.12.2017 включно).

У той же час, як зазначив Позивач, після виплати страхового відшкодування ОСОБА_3, Позивачу стало відомо про наявність полісу №АК/0764786 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів водія автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, виданого Відповідачем.

Із доданої Відповідачем до відзиву копії вказаного полісу вбачається, що 01.10.2016 між Відповідачем та страхувальником ОСОБА_4 було укладено договір (поліс) №АК/0764786, строк дії якого становить з 10.10.2016 до 09.10.2017 включно.

Серед обов'язків страхувальника, визначених ст. 989 ЦК України, що кореспондуються зі ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зазначено, що при укладенні договору страхування страхувальник зобов'язаний повідомити страховика про інші договори страхування, укладені щодо об'єкта, який страхується. Якщо страхувальник не повідомив страховика про те, що об'єкт уже застрахований, новий договір страхування є нікчемним.

Утім, із матеріалів справи вбачається, що за вказаними договорами (полісами) обов'язкового страхування страхувальниками є різні фізичні особи, а саме: за договором (полісом) №АК/0764786, виданим Відповідачем 01.10.2016, страхувальником зазначено ОСОБА_4, а за договором (полісом) №АК/1816348, виданим Позивачем пізніше - 30.12.2016, страхувальником є ОСОБА_2

Одночасно, згідно постанови суду вину у вчиненні ДТП та скоєнні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП встановлено саме щодо ОСОБА_2, докази експлуатації ним автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, не на законних підставах у матеріалах справи відсутні.

Також, судом не встановлено обставин щодо приховання ОСОБА_2 при укладенні з Позивачем договору (полісу) №АК/1816348 відомостей про те, що автомобіль «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1 вже застрахований; докази укладення ОСОБА_2 інших договорів страхування щодо вказаного об'єкту матеріали справи не містять.

Крім того, Позивачем не доведено, що останній не знав до виплати страхового відшкодування потерпілій особі та за всіма обставинами не міг дізнатися раніше про наявність іншого договору (полісу) №АК/0764786 страхування автомобіля «Фольксваген», д.р.н. НОМЕР_1, укладеного з ОСОБА_4

Поряд із цим, із суті заявлених позовних вимог вбачається, що останні обґрунтовані обов'язком Відповідача сплатити страхове відшкодування в порядку регресу на підставі ст. 1187, ч. 1 ст. 1191 ЦК України. Водночас, характер спірних правовідносин під визначені статті не підпадає, оскільки останніми регулюються випадки щодо виникнення права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, а спір у справі фактично виник унаслідок вимоги Позивача застосувати реституцію шляхом повернення сплаченого ним страхового відшкодування через нікчемність, на думку Позивача, укладеного ним договору (полісу) страхування. Однак, суд вважає за необхідне наголосити, що Відповідач стороною вказаного Позивачем договору (полісу) не був та докази отримання ним грошових коштів на підставі вказаного правочину також відсутні.

Необґрунтованими також є посилання Позивача на положення ст. 1166 ЦК України, оскільки останнім не було доведено факт заподіяння Відповідачем майнової шкоди Позивачу, та в чому полягали неправомірні рішення, дії чи бездіяльність Відповідача.

До того ж, обов'язок Відповідача з виплати страхового відшкодування виникає на підставі договору або Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 36.4. якого передбачає здійснення такої виплати безпосередньо потерпілому або іншим особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового відшкодування. У той же час, підстава, на якій Позивач здійснював виплату страхового відшкодування потерпілій особі, був договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а не договір майнового відшкодування, що не є правовою підставою для виникнення у Відповідача відповідного обов'язку з виплати страхового відшкодування.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України залишаються за Позивачем.

Керуючись статтями ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя Р.Б. Сташків