ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22 травня 2018 р. Справа № 918/282/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Бережнюк В.В.,

при секретарі судового засідання Сідлецька Ю.Р.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Рівнеторф"

до відповідача ОСОБА_1 освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області

про стягнення заборгованості в сумі 32 011,37 грн.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2

Від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Рівнеторф" звернулося до господарського суду Рівненської області із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області про стягнення заборгованості в сумі 32 011,37 грн., з яких 29944,00 грн. - основний борг, 2 067,37 грн. - пеня.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач порушив умови Договору купівлі-продажу №59 від 23.01.2018 р., а саме не розрахувався своєчасно та у повному обсязі за отриманий товар. Також покликаючись на п.3.2. Договору позивач нарахував відповідачу пеню.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання 22.05.2018 р. представник відповідача не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення ухвали.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.202 ГПК України). Тому суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи без участі представника відповідача за наявними у справі доказами.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками процесу, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, господарський суд прийшов до висновку що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

23 січня 2018 року між Державним підприємством «Рівнеторф» (надалі ДП «Рівнеторф», Продавець) та ОСОБА_1 освіти Рокитнівської РДА Рівненської області (надалі Покупець) було укладено договір купівлі-продажу № 59 (надалі - Договір) (арк.с. 10-11).

Відповідно до п. 1.2. Договору Продавець зобов'язується передати товар (напівбрикети торф'яні) у власність згідно з заявкою Покупця, а останній зобов'язується прийняти Товар та провести оплату відповідно до умов даного Договору.

Договір підписаний уповноваженими представниками позивача та відповідача і скріплений відбитками печаток сторін.

Судом встановлено, що позивачем на виконання умов договору поставлено відповідачу товар на загальну суму 29 944,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи видатковою накладною №221 від 25.01.2018 року та товарно-транспортною накладною №Р221 від 25.01.2018 року з відміткою про отримання товару (арк.с. 12-15).

У відповідності до пункту 2.1 Договору Покупець проводить оплату за отриманий Товар шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Форма оплати післяоплата, відтермінування платежу на 20 календарних днів. Право власності на Товар переходить до Покупця в момент підписання уповноваженими представниками накладних по отримання товару (п. 2.3., 2.4. Договору).

Про належне виконання позивачем своїх зобов'язань за договором також свідчить відсутність з боку відповідача письмових претензій та повідомлень про порушення продавцем умов даного договору.

В свою чергу відповідач отримавши товар, розрахунків за нього не провів.

Накладна, надана позивачем, є самостійними первинними документами, на підставі якої суд може встановити факт здійснення господарської операції.

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Видаткова накладна, надана позивачем в підтвердження факту поставки товару, відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку. Дана накладна є первинним документом, який фіксує факт здійснення господарської операції та факт встановлення договірних відносин, а тому є всі підстави для покладення на відповідача обов'язку по проведенню розрахунків за отриманий товар.

Оскільки відповідачем не надано жодних заперечень та доказів того, що він не отримував товар згідно з накладною, на підставі якої позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, відтак у суду відсутні підстави вважати, що поставка не відбулася.

Так само відповідачем не надано доказів оплати поставленого товару. Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар складає 29 944,00 грн.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно із частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, - зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Не виконуючи зобов'язання передбачені умовами Договору, ОСОБА_1 освіти Рокитнівської РДА Рівненської області порушує як передбачені умови Договору так і вимоги чинного законодавства, зокрема ст. 193 Господарського кодексу України .

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 193 ГК України Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 691 ЦК України встановлено, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу.

Відповідно до положень частини 1 та частини 2 статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З урахуванням положень вказаних норм законодавства, суд приходить до висновку про наявність у відповідача обов'язку виконати належним чином зобов'язання по оплаті отриманого від позивача товару та відсутність у відповідача .

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума основного боргу в розмірі 29 944,00 грн.

06.04.2018 року ДП «Рівнеторф» з метою досудового врегулювання спору було направлено на адресу ОСОБА_1 освіти Рокитнівської РДА Рівненської області претензію №1 від 29.03.2018 року з вимогою сплатити заборгованість в розмірі 29 944,00 грн. протягом 10 днів з моменту отримання даної претензії.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 3.2. Договору у разі прострочення оплати товару протягом зазначеного терміну, Покупець сплачує Продавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, встановленої на дату нарахування пені, від простроченої суми, за кожен день прострочення.

Початок прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 29 944,00 грн. з урахуванням п. 2.3. Договору визначається від 15.02.2018 року по час подання позовної заяви 30.04.2018 року.

Таким чином, сума пені складає 2 067,37 грн. від суми заборгованості по договору.

Перевіривши розрахунок пені нарахований за період з 15.03.2018 року по 30.04.2018 року, суд встановив, що розмір становить 2 067,37 грн., а відтак - дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення у заявленому розмірі.

Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України визначено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до вимог ст.ст. 73,74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. При цьому, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Підсумовуючи вищевикладене та враховуючи встановлені господарським судом обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача суми заборгованості за отриманий товар - 29 944, 00 грн. та пені - 2 067,37 грн. згідно Договору купівлі-продажу № 59 від 23.01.2018 р., підлягають задоволенню повністю.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати в розмірі 1 762,00 грн. судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд-

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з ОСОБА_1 освіти Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області (34200, смт. Рокитне, Рокитнівськоий район, Рівненська область, вул. Незалежності, буд. 15, ) на користь Державного підприємства "Рівнеторф" (35680, Рівненська область, Дубенський район, смт. Смига, вул. Миру, буд. 1, ) - 29 944 (двадцять дев'ять тисяч дев'ятсот сорок чотири) грн. 00 коп. заборгованості за отриманий товар згідно Договору купівлі - продажу № 59 від 23.01.2018 року, 2 067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 37 коп. пені та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. Наказ видати після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "24" травня 2018 року

Суддя Бережнюк В.В.