РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/20398/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс»

про стягнення 3000 грн. та повернення майна

За участі представників:

від позивача - Брагіна Н.О. (представник за довіреністю);

від відповідача - Крутенко Ю.В. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» про стягнення 3000 грн. та повернення майна.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання за Договором найму (оренди) транспортного засобу №9126/12/14 від 31.12.2014, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 3000 грн. Крім того, у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач просить суд зобов'язати ТОВ «Магістраль-Транс» повернути орендований транспортний засіб, а саме загальний вантажний сідловий тягач - Е, Renault Premium 430.19 Т, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF624GPA000065218, реєстраційний номер АА9126ОС.

Разом з тим, в ході розгляду справи, 14.12.2017 позивачем подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до якої позивач збільшив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором та просив суд стягнути на свою користь 5333,33 грн. заборгованості, а також неустойку за користування річчю за час прострочення в сумі 2860,18 грн.

Також, в судовому засіданні 04.01.2018 позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором, відповідно до якої позивач просив стягнути на свою користь 2333,33 грн. заборгованості та 2860,18 грн. неустойки.

Вказана заява про зменшення розміру позовних вимог була частково прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 04.01.2018, зокрема в частині стягнення з відповідача суми основної заборгованості в розмірі 2333,33 грн. В частині вимог про стягнення з відповідача неустойки, судом у вказаному судовому засіданні було відмовлено у прийнятті значеної заяви.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов вказав, що рахунки на оплату за оренду майна за період з квітня 2016 року по грудень 2016 року відповідачем були отримані лише 06.11.2017, після чого останній здійснив оплату зазначених рахунків в розмірі 3000 грн., на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №3291 від 26.12.2017. Також зазначив, що рахунок на оплату за оренду майна за 2017 рік на суму 2333,33 грн. відповідачем було отримано лише 05.12.2017, після чого відповідач сплатив вказані грошові кошти на рахунок позивача на підтвердження чого надав копію платіжного доручення №3299 від 29.01.2018.

На підставі викладеного відповідач вказав, що наразі у товариства відсутня заборгованість зі слати орендних платежів, та просив закрити провадження у справі в частині стягнення заборгованості за договором в розмірі 2333,33 грн.

Разом з тим, щодо вимог про повернення орендованого майна відповідач зазначив, що у зв'язку із несвоєчасним направленням позивачем на адресу відповідача рахунків на оплату, у відповідача не виникло порушення умов укладеного між сторонами договору, а відтак і обов'язку з повернення орендованого майна.

Позивач, у поданій до суду відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, зазначивши, що Актами виконаних робіт за спірний період підтверджується факт належного виконання позивачем умов укладеного між сторонами договору, у зазначених актах визначено суму, що належала до сплати та вказано рахунки позивача, відтак відповідач мав сплачувати грошові кошти за договором своєчасно.

Проте і зв'язку з тим, що відповідач належним чином не виконував взятих на себе зобов'язань, позивач направив відповідачеві лист про відмову від договору та погашення боргу, а відтак відповідач зобов'язаний повернути позивачеві орендоване майно.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.12.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Євротранссервіс» (наймодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Магістраль-Транс» (наймач) укладено Договір найму (оренди) транспортного засобу №9126/12/14, відповідно до умов якого наймодавець передав, а наймач прийняв в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль - загальний вантажний сідловий тягач - Е, RENAULT PREMIUM 430.19 Т, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF624GPA000065218, котрий має реєстраційний номер АА9126ОС, зареєстрований за наймодавцем у Центр ДАІ 8009, 30.12.2014. Автомобіль, що передано в найм (оренду), належить наймодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ №653228, виданого Центр ДАІ 8009, 30.12.2014 (п.1.1 Договору).

Згідно з п.1.2. Договору, за домовленістю сторін автомобіль, що наймається, буде використовуватися наймачем за його призначенням для здійснення наймачем статутної діяльності, з правом виїзду за межі території України. У цих межах відповідно до вимог ст.800 Цивільного кодексу України використання транспортного засобу здійснюється наймачем у його діяльності самостійно.

Пунктом 2.1 Договору визначено, що договір укладається сторонами строком на 36 (тридцять шість) місяців з дати підписання даного договору сторонами. Сторони погоджуються з тим, що при користуванні наймачем автомобілем, переданим за цим договором, протягом одного місяця після закінчення строку договору найма (оренди) без заперечень з боку наймодавця договір є поновленим на строк, який був раніше встановлений у цьому правочині.

Згідно п.4.1 Договору, підписання цього договору сторонами розцінюється як передання автомобіля.

Таким чином, судом встановлено, що передача автомобіля від наймодавця до наймача відбулась саме 31 грудня 2014 року.

У відповідності до п. 4.2. Договору повернення майна після закінчення строку дії договору найму (оренди) наймачем здійснюється на першу вимогу наймодавця (з урахуванням вимог п.2.1 цього договору), заявлена у письмовій формі, що оформлюється актом, скріпленим підписами учасників правочину.

Повернення автомобіля може бути здійснено до закінчення строку дії договору, якщо сторони взаємно домовляться про це (п.4.3 Договору).

Як вбачається із матеріалів справи, Листом №1 від 25.07.2017 позивач надіслав відповідачу вимогу про повернення вказаного автомобіля та відмовився від укладеного між сторонами договору, у зв'язку з тим, що за відповідачем рахується заборгованість за надані послуги.

Матеріалами справи підтверджується, що за період з квітня по грудень 2016 за відповідачем рахується заборгованість за Договором в сумі 3 000,00 грн. (три тисячі) грн., яка станом на дату подання позову була не погашена.

Листом №33 від 04.08.2017 відповідач відмовив у задоволенні вимог позивача щодо повернення транспортного засобу.

Так згідно із пунктом 3.1 Договору, плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених сторонами рахунків оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10 (десятого) числа місяця, наступного за розрахунковим.

Доказом надання послуг за спірним Договором слугують підписані між сторонами акти виконаних робіт, які відповідачем своєчасно не оплачені, а саме Акт виконаних робіт №604133 від 30.06.2016 та №605874 від 30.09.2016 на загальну суму 3000 грн.

Крім того, 30.11.2017 на адресу відповідача надіслано вимогу №16 про повернення транспортного засобу з вимогою про сплату орендних платежів по Договору за 2017 рік. До листа надано рахунок №10 на оплату послуг у сумі 2333,33 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 12.12.2017 основа сума заборгованості за Договором становила 5333,33 грн.

В той же час, судом враховано, що 26.12.2017 відповідачем було частково сплачено суму основної заборгованості за договором, на підставі платіжного доручення №3291 від 26.12.2017 в розмірі 3000 грн., у зв'язку з чим позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, яка була прийнята судом до розгляду в судовому засіданні 04.01.2018. Внаслідок чого за відповідачем, станом на 04.01.2018 залишилась непогашеною заборгованість в розмірі 2333,33 грн.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 6 ст. 283 Господарського кодексу України до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Позивачем на виконання вимог умов договору було надано відповідачеві послуги на загальну суму 5333,33 грн., що підтверджується актами здачі-прийняття робіт.

Однак відповідачем в порушення умов Договору орендна плата була частково здійснена 26.12.2018 , після порушення провадження у справі.

Крім того, судом встановлено, що 29.01.2018 відповідачем на підставі платіжного доручення №3299 було в повному обсязі сплачено на користь відповідача заборгованість в розмірі 2333,33 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вказаного платіжного доручення та не заперечується позивачем.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд 1. Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність предмету спору в частині стягнення основної суми заборгованості в сумі 2333,33 грн. та необхідність закриття провадження у справі у вказаній частині.

В той же час, 25 липня 2017 року на адресу відповідача позивачем було направлено Лист №1 «Про відмову від договору та погашення боргу», який отриманий відповідачем 03.08.2017 року, що підтверджується Листом відповідача « 33 від 04.08.2017.

Статтею 782 ЦК України передбачено право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати;повернення речі.

У зазначеному листі позивачем пред'явлено до відповідача вимогу про повернення орендованих транспортних засобів, відповідно до переліку зазначеному у листі, серед яких є спірний загальний вантажний сідловий тягач - Е, Renault Premium 430.19 Т, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF624GPA000065218, реєстраційний номер АА9126ОС.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ТОВ «Євротраснсервіс» виконані усі вимоги ст.782 ЦК України щодо відмови від договору.

В силу ч.2 ст.782 ЦК України договір договором найму (оренди) транспортного засобу №9126/12/14 від 31.12.2014 року є розірваним з 03 серпня 2017 року. Тому позовні вимоги, щодо зобов'язання відповідача повернути транспортний засіб ТОВ «Євротранссервіс» (за наслідками припинення відповідного договору оренди), узгоджуються з приписом пункту 5 частини другої статті 16ЦК України, та є обґрунтованими.

Право наймодавця вимагати повернення речі у разі припинення договору найму передбачено статтею 785 ЦК України.

Таким чином, істотне порушення орендарем (наймачем) такої умови договору оренди майна, як внесення орендної плати, є достатньою правовою підставою для дострокового розірвання вказаного договору оренди в судовому порядку та повернення орендованого майна орендодавцю (наймодавцю).

Частина 1 ст. 651 ЦК України допускає зміну умов договору за згодою сторін.

Згідно із Пунктом 3.1. Договору, плата за користування Наймачем об'єктом найму Автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених сторонами рахунків оренди, які Наймач зобов'язуєтся оплачувати щомісячно не пізніше 10 десятого) числа місяця, наступного за звітним.

Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Магістраль-Транс» та ТОВ «Євротранссервіс» досягли згоди про визначення розміру орендних платежів в актах виконаних робіт. Цей факт підтверджується підписами представників сторін на актах виконаних робіт та скріплення їх печатками підприємств.

При цьому ні з боку позивача, ні з боку відповідача не було жодних заперечень щодо такого узгодження розміру орендних платежів.

Неотримання рахунків на оплату, не є тією підставою, яка унеможливлює сплату орендних платежів, оскільки рахунок є лише документом, який містить платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. Неотримання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні ст.212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст.613 ЦК України, а тому наявність або відсутність рахунку не звільняє орендаря від обов'язку сплатити у визначений договором строк орендну плату за користування приміщенням.

Судом відхиляються доводи відповідача щодо тієї обставини, що зазначеними актами сторони не погоджували розмір орендної плати, а вказані акти є актами виконаних робіт на надання послуг технічного обслуговування та ремонту спірного автомобіля, оскільки в графі «найменування» спірні акти містять найменування операції, погодженої сторонами, а саме - оренда транспортного засобу згідно договору та зазначення періоду оренди.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином та відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, а також враховуючи, що спір у справі виник внаслідок неправомірних дій відповідача, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129 ч.9 ст.165, ч.2 ст.178, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 60; ідентифікаційний код 31055416) повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код 32823070) транспортний засіб - загальний вантажний сідловий тягач - E, Renault Premium 430.19 Т, 2012 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) VF624GPA000065218, реєстраційний номер АА9126ОС.

Стягнути з Товариство з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" (03151, м. Київ, вул. Волинська, буд. 60; ідентифікаційний код 31055416) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 77; ідентифікаційний код 32823070) витрати по сплаті судового збору в розмірі 3200 (три тисячi двісті) грн.

Провадження у справі №910/20398/17 в частині позовних вимог про стягнення основної заборгованості в розмірі 2333 (двi тисячi триста тридцять три) грн. 33 коп. закрити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.05.2018

Суддя Я.В. Маринченко