ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018р. Справа № 917/101/18

за позовом Фізичної особи - підприємця Гіленченка Юрія Васильовича (40004, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1)

до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі філії "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (36022, Полтавська область, м. Полтава, Ленінський район, вул. Небесної сотні, буд. 69, )

про стягнення 170 232,66 грн.

Суддя Ореховська О.О.

Секретар судового засідання Кобець Н.С.

За участю представників:

від позивача: не з"явився

від відповідача: не з"явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа - підприємець Гіленченко Юрій Васильович, м. Суми (далі по тексту - ФОП Гіленченко Ю.В. - позивач) звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою від 31.01.2018р., б/н (вх. № 115/18 від 02.02.2018р.) до Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі філії "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" про стягнення заборгованості за Договором № 19 від 29.06.2017р. в сумі 170 232,66 грн., з яких 160 153,00грн. - основний борг, 7 726,83грн. - пеня, 1 549,87грн. - інфляційні втрати та 802,96грн. - 3% річних.

Позивач в обґрунтування позову вказує, що відповідач не виконав належним чином свої договірні зобов'язання, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 27.02.2018р. зазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 917/101/18.; призначено підготовче засідання суду на 27.03.2018р.

Згідно ухвали господарського суду Полтавської області від 27.03.2018р. оголошено перерву у підготовчому засіданні до 24.04.2018р.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 24.04.2018р. закрито підготовче провадження у справі № 917/101/18, справу призначено до судового розгляду по суті на 29.05.2018р.

Від позивача через канцелярію суду надійшло клопотання (вх. № 4826 від 16.05.2018р.) про розгляд справи за відсутності його представника. Вказане клопотання судом задоволено.

Відповідач явку свого уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив, хоча про час, дату та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення - ухвали суду від 24.04.2018р. (отримано відповідачем - 07.05.2018р.).

Згідно ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що учасники справи належним чином були повідомлені про дату, час і місце проведення судового засідання, неявка в судове засідання сторін не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідач відзив на позов не надав, про наявність поважних причин неподання відзиву на позов суду не повідомив, у зв'язку з цим, відповідно до ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України, спір вирішується за наявними матеріалами справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі подані у справу докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд, встановив:

29.06.2017р. між філією "Хлібна база №88" ДП "Полтавський КХП" (за умовами договору - замовник) та Фізичною особою - підприємцем Гіленченко Юрієм Васильовичем (за умовами договору - виконавець) було укладено Договір № 19 (надалі - Договір), за умовам якого виконавець забов'язався виконати роботи: з дезінсекції; з вапняної побілки - надалі Роботи, приміщень - надалі "Об'єкти", перелік і площа яких викладені у Акті (Актах) приймання робіт - додатку (додатках), що є невід'ємною частиною Договору, а замовник забов'язався оплатити виконані роботи та витрати пов'язані з їх виконанням на умовах чинного договору (п. 1.1., п. 1.2. Договору).

В п. 4.1. Договору сторони визначили, що вартість робіт одного метра квадратного дезінсекції становить 0,50грн., одного метра квадратного вапняної побілки - 1,00грн.

Відповідно до п. 2.1. Договору виконавець зобов"язаний розпочати роботи - 30.06.2017р., закінчити роботи - 15.07.2017р.,

Згідно п. 2.2. Договору замовник зобов"язався:

- після закінчення Робіт, виконати приймання Робіт із складанням і наступним затвердженням Акта (Актів) приймання робіт - додатку (додатках), що є невід'ємною частиною Договору;

- в 140-денний термін, після затвердження Акту (Актів) приймання робіт оплатити виконані роботи в повному обсязі.

Замовник оплачує виконані Роботи в національній валюті України, готівкою або шляхом

перерахування коштів на банківський рахунок Замовника на підставі Акту (Актів) приймання робіт (п. 4.3. Договору).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що він належним чином виконав умови Договору щодо виконання робіт з дезінсекції та вапняної побілки приміщень (об'єктів) відповідача (замовника), перелік і площа яких викладені у Акті (Актах) приймання робіт - додатку (додатках), що є невід'ємною частиною договору, на підтвердження чого надав:

- Акт приймання - передачі робіт від 07.07.2017р. (додаток до договору №19 від 29.06.2017р.), на загальну суму 99 977,00 грн. (а.с. 24),

- Акт приймання - передачі робіт від 14.07.2017р. (додаток до договору №19 від 2906.2017р. ) на загальну суму 60 176,00 грн. (а.с. 25),

які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Таким чином, як вказує позивач, загальна вартість виконаних робіт з дезінсекції та вапняної побілки приміщень (об'єктів) відповідача склала 160 153, 00 грн.

Зауважень з боку відповідача щодо якості виконаних робіт позивачу не надходило.

Всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням відповідач оплату виконаних позивачем робіт не здійснив, у зв"язку з чим, як зазначає позивач, у відповідача утворилась заборгованість в сумі 160 153, 00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу відповідача була направлена претензія (№ 1 від 07.12.2017р.) про сплату боргу в сумі 160 153,00грн. (а.с. 28-30), яка залишена відповідачем без відповіді, а грошове зобов"язання без виконання.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 160 153,00 грн. основного боргу, 7 726,83грн. пені, 1 549,87грн. інфляційних втрат та 802,96грн. 3% річних.

При винесенні рішення суд виходив з наступного.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом.

Враховуючи правову природу укладеного договору, суд дійшов висновку, що оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватись з урахуванням приписів законодавства, які регламентують правовідносини за договором підряду.

За визначенням ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

За загальним правилом, встановленим в ч. 1 ст. 854 ЦК України, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Позивачем надані належні докази виконання зобов'язань за Договором № 19 від 29.06.2017р., зокрема, Акти приймання - передачі робіт від 07.07.2017р. та від 14.07.2017р., які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками.

Відповідач, всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням, у порядку та строки, визначені умовами Договору № 19 від 29.06.2017р., розрахунок за виконані роботи не здійснив, у зв"язку з чим його заборгованість перед позивачем на дату прийняття рішення становить 160 153,00грн. Дана обставина відповідачем не спростована.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 160 153,00грн. основного боргу є правомірними, підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 7 726,83грн. пені за період з 02.12.2017р. по 31.01.2018р., 1 549,87 грн. інфляційних втрат за період з 02.12.2017р. по 31.12.2017р. та 802,96грн. 3% річних за період з 02.12.2017р. по 31.01.2018р.

При вирішенні питання щодо стягнення з відповідача суми пені, інфляційних втрат та 3% річних суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з частиною першою ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 548 ЦК України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Одним із видів забезпечення виконання зобов'язань відповідно ст. 546, ст. 549 ЦК України та ст. 199 ГК України, є неустойка (штраф, пеня), розмір якої визначається відповідно до умов договору, що не суперечать чинному законодавству України.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 4 ст. 231 ГК України визначено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Пунктом 5.2. Договору передбачено, що за недотримання замовником строків оплати встановлених цим Договором, замовник сплачує на користь виконавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент невиконання чи неналежного виконання зобов"язання за кожний день прострочення від несплаченої суми.

Пунктом 6 ст. 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в сумі 7 726,83грн. за період з 02.12.2017 р. по 31.01.2018 р., суд прийшов до висновку, що заявлений розмір пені відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню (розрахунок суми пені здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга: Закон" та залучено до матеріалів справи).

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

За прострочення виконання грошового зобов'язання позивачем заявлено до стягнення з відповідача 1 549,87 грн. інфляційних втрат за період з 02.12.2017р. по 31.12.2017р. та 802,96грн. 3% річних за період з 02.12.2017р. по 31.01.2018р.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Закон" та залучено до матеріалів справи).

Згідно ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.77 Господарського процесуального кодексу України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Допустимих доказів в спростування вищевикладеного чи будь-яких обґрунтованих заперечень по суті спору відповідач суду не надав.

Отже, з аналізу наведених норм права та поданих доказів, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача 160 153,00 грн. основного боргу, 7 726,83грн. пені, 1 549,87грн. інфляційних втрат та 802,96грн. 3% річних є підтвердженими документально та нормами матеріального права, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232-233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути з Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" в особі філії "Хлібна база № 88" Державного підприємства "Полтавський комбінат хлібопродуктів" (36022, Полтавська область, м. Полтава, Ленінський район, вул. Небесної сотні, буд. 69, ) на користь Фізичної особи - підприємця Гіленченка Юрія Васильовича (40004, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 160 153,00 грн. основного боргу, 7 726,83грн. пені, 1 549,87грн. інфляційних втрат та 802,96грн. 3% річних, а також 2 553,49грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 31.05.2018р.

Суддя О.О. Ореховська