РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року Справа № 906/870/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Огороднік К.М. , суддя Мамченко Ю.А.

секретар судового засідання Саган І.О.

за участю представників сторін:

від позивача- Забігайло Л.В. ( довіреність № б/н від 30.10.2017 р.)

від відповідача 1 - не з'явився

від відповідача 2 - ОСОБА_1 ( довіреність № 1167 від 12.03.2018 р.)

від відповідача 3 - не з'явився

від відповідача 4 -не з'явився

від третьої особи 1 -не з'явився

від третьої особи 2 - ОСОБА_2 ( довіреність № 6398/30/2.17 від 27.12.2017 р.)

від третьої особи 3 - ОСОБА_3 ( довіреність № 05/74 від 09.01.2018 р.)

розглянувши апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 14.12.17р. суддею Маріщенко Л.О. у м.Житомирі, повний текст складено 20.12.17р. у справі № 906/870/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя"

до відповідача 1 - Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"

до відповідача 2 - Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир

до відповідача 3 - Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп"

до відповідача 4 - Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів:

- Державне підприємство "Житомирське лісове господарство"

- Житомирська обласна державна адміністрація

- Регіональне відділення Фонду державного майна України по Житомирській області

про визнання права на земельну ділянку

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" звернулось до господарського суду з позовом до Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", Квартирно-експлуатаційного відділу м. Житомир, Державного підприємства "Житомирський військовий лісгосп" та Житомирського обласного управління лісового та мисливського господарства про визнання права користування Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" земельною ділянкою кадастровий номер № :01:000:0220 площею 7,5550 га припиненим та визнання права користування земельною ділянкою кадастровий номер № :01:000:0220 площею 7,5550 га за Товариством з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя".

Позовні вимоги мотивовані тим, що факт набуття позивачем права власності на цілісний майновий комплекс є безспірним та відбувся на підставі норм чинного на момент укладення договору купівлі - продажу від 15.05.2009. Таким чином, згідно ст.377 ЦК, ст. ст. 120,123,124 ЗК, ст. 16 ЗУ від 06.10.1998 р. № 161-XІV" Про оренду землі" з виникненням права власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку у користування.

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 (суддя Маріщенко Л.О.) в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з означеним рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Підставами для скасування рішення місцевого господарського суду апелянт, згідно поданої апеляційної скарги, визначає невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На переконання скаржника, не залежно від положень договору до Товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" перейшло і право на земельну ділянку колишньої бази відпочинку "Перлина", оскільки відповідно до ст. 51 Закону України "Про приватизацію державного майна" група А це єдині майнові комплекси державних підприємств, їх структурних підрозділів, які можуть бути виділені в самостійні субєкти господарювання, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких вони розташовані; окреме індивідуально визначене майно, у тому числі разом із земельними ділянками державної власності, на яких таке майно розташовано.

Скаржник зазначає, що Фонд державного майна України при продажі майна порушив норми чинного законодавства і права покупця, оскільки не розпорядився земельною ділянкою, як це передбачено статтею 122 Земельного кодексу України.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач 1 заперечує її доводи, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. На підтвердження своєї правової позиції зазначає, що висновком судового експерта у справі № 906/602/16 встановлено, що земельна ділянка площею 7,5550 га з кадастровим номером - :01:000:0220, що розташована на території Зарічанської сільської ради, яка передана в оренду ТОВ "Перлина Заріччя" накладається на земельну ділянку, що відповідно до Державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 073506 від 21.09.2005 площею 491,1265 га з кадастровим номером - :01:000:0028 передана у постійне користування ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" Мінінстерства оборони України. При цьому, пунктом 1.1. Статуту підприємства визначено, що ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" засноване на державній власності, діє як державне унітарне спеціалізоване лісогосподарське підприємство та належить до сфери управління Міністерства оборони України. Таким чином, спірна земельна ділянка належить до земель Міністерства оборони України, тобто є землями оборони, якими останнє користується на праві постійного користування. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що право постійного користування земельною ділянкою площею 491,1265 га з кадастровим номером - :01:000:0028, яке належить ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" згідно з Державним актом серії ЯЯ № 073506 від 21.09.2005 припинено в установленому законом порядку.

Відповідач 2 - Квартирно-експлуатаційний відділ м. Житомир надав письмові пояснення у справі №906/870/17, з яких вбачається, що будь якої згоди Міністра оборони України на вилучення спірної земельної ділянки не було. В момент прийняття спірних розпоряджень діяло розпорядження (чинне до сьогодні) Кабінету Міністрів України від 10.04.2008 року № 610-р, яким зупинено прийняття рішень про надання згоди на вилучення земельних лісових ділянок, їх передачу у власність та оренду із зміною цільового призначення. За наведеного просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Треті особи та інші учасники провадження у справі правом подання письмових відзивів на апеляційну скаргу не скористались.

Безпосередньо в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав вимоги та доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали апеляційної скарги, відзивів на неї, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, заслухавши пояснення представників сторін та третіх осіб, перевіривши оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

15.05.2009 року між регіональним відділення Фонду державного майна України по Житомирській області та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" було укладено договір купівлі-продажу (далі - договір) окремого індивідуально визначеного майна, що підлягає приватизації шляхом викупу, за умовами якого ТОВ "Перлина Заріччя" було придбано у власність індивідуально визначене майно - групу інвентарних об'єктів колишньої бази відпочинку "Перлина", що не увійшла до статутного фонду ВАТ "Льонотекс", у складі окремих будівель з визначеними щодо кожної площами.

У пункті 1.1. договору купівлі - продажу зазначено, що об'єкт приватизації знаходиться на земельній ділянці площею 75550 кв.м., яка огороджена металевою огорожею. Право користування на земельну ділянку не оформлено, а тому питання користування земельною ділянкою, на якій розташований об'єкт приватизації, покупець вирішує самостійно у відповідності з чинним законодавством після набуття ним права власності на об'єкт приватизації (а.с.28,29 у т. 1).

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.07.2009 та довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачем зареєстровано право власності на базу відпочинку "Перлина", що знаходиться за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с/рада Зарічанська, Зарічанський військовий лісгосп, квартал, №4, відділ 9 (а.с.32 у т. 1).

Позивач вважає, що на підставі договору купівля - продажу від 15.05.2009 він набув права власності на цілісний майновий комплекс включно із земельною ділянкою, площею 75550 кв.м., яка огороджена металевою огорожею.

Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації від 25.09.2009 року №1073надано дозвіл ТОВ "Перлина Заріччя" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 7,550 га, з метою передачі її в оренду для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку "Перлина".

Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації від 10.03.2010 № 221, затверджено проект із землеустрою щодо відведення ТОВ "Перлина Заріччя" в оренду земельної ділянки площею 7,550 га, для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку "Перлина" на території Зарічанської сільської ради. Пунктом другим розпорядження вирішено укласти договір оренди земельної ділянки після затвердження технічної документації по визначенню нормативної грошової оцінки землі та визначення розміру орендної плати в установленому порядку.

Розпорядженням Житомирської районної державної адміністрації від 08.07.2010 № 687 вирішено: передати ТОВ "Перлина Заріччя" в оренду терміном на 5 років земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку "Перлина" на території Зарічанської сільської ради; встановити розмір орендної плати в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка передається в оренду ТОВ "Перлина Заріччя" на території Зарічанської сільської ради.

21.07.2010 року між Житомирською районною державною адміністрацією Житомирської області (орендодавець, відповідач-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" (орендар, відповідач-2) укладено договір оренди земельної ділянки. Відповідно до п. 1 даного договору, орендодавець на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 08.07.2010 року № 687 надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для обслуговування будівель та споруд, що розмішена на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Зарічани. За умовами п. 2 договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 7,5550 га, кадастровий номер :01:000:0220.На земельній ділянці наявне нерухоме майно, яке належить орендарю на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу від 15.05.2009 посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу, реєстровий номер 4210. Згідно п. п. 12, 13 договору земельна ділянка передається в оренду для обслуговування будівель та споруд. Цільове призначення земельної ділянки - землі рекреаційного призначення.

Пунктом 15 договору визначено, що передача земельної ділянки в оренду здійснюється на підставі розробленого проекту землеустрою. Приписами п.35 визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до п.7 договору оренди, договір укладено на п'ять років. Даний договір зареєстровано в реєстраційному відділі Житомирської регіональної філії Державного підприємства "Центр Державного Земельного Кадастру" 27.07.2010 за № 4.На виконання умов договору 21.07.2010 між відповідачем-1 та відповідачем-2 підписано акт прийому-передачі земельної ділянки, відповідно до якого орендодавець передав в строкове платне користування орендарю земельну ділянку для обслуговування нерухомого майна, що розміщена на території Зарічанської сільської ради Житомирського району Житомирської області за межами населеного пункту с.Зарічани, загальною площею 7,5550 га, кадастровий номер :01:000:0220.

Вказані обставини вірно встановлені судом першої інстанції та учасниками судового процесу не заперечуються.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вимоги щодо належності та допустимості доказів закріплені в ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Окрім того, ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням господарського суду від 06.06.2006у справі №906/602/16, яке позивачем не оскаржувалось, визнано незаконним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №1073 від 25.09.2009р. "Про надання дозволу ТОВ "Перлина Заріччя" на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, з метою передачі її в оренду для обслуговування придбаних будівель та споруд бази відпочинку "Перлина" на території Зарічанської сільської ради"; визнано незаконним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації №221 від 10.03.2010р. "Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки ТОВ "Перлина Заріччя" для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку "Перлина" на території Зарічанської сільської ради"; визнано незаконним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 687 від 08.07.2010 "Про передачу в оренду земельної ділянки ТОВ "Перлина Заріччя" для обслуговування будівель та споруд бази відпочинку "Перлина" на території Зарічанської сільської ради"; визнано незаконним розпорядження голови Житомирської районної державної адміністрації № 797 від 10.08.2011 "Про внесення змін до договору оренди землі";визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 21.07.2010, укладений між Житомирською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" та зареєстрований в реєстраційному відділі Житомирської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" 27.07.2010 за №4; визнано недійсною додаткову угоду від 18.08.2011 р. до Договору оренди земельної ділянки від 21.07.2010, укладеного між Житомирською районною державною адміністрацією та Товариством з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя".

Рішення мотивоване тим, що Міністерство оборони України згоди на припинення права користування земельною ділянкою, яка була надана в користування відповідно до державного акту серії серії ЯЯ № 073506 від 21.09.2005 не надавало, а Кабінетом Міністрів України будь-які постанови чи розпорядження з приводу припинення права користування вказаною земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони не приймалось. Житомирська районна державна адміністрація без відома Міністерства Оборони України розпорядилася земельною ділянкою, розташованою на території земель оборони, лісового господарства, передавши її ТОВ "Перлина Заріччя" в оренду. Таким чином, спірні розпорядження Житомирською РДА прийняті з перевищенням повноважень та з порушенням вимог закону. Таким чином, оскільки суд дійшов висновку що спірні розпорядження, на підставі яких було укладеного спірний договір оренди земельної ділянки підлягають визнанню незаконними та скасуванню, то і спірний договір оренди та додаткова угода до нього, укладений на підставі вказаних розпоряджень, підлягають визнанню недійсним.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права;визнання правочину недійсним;припинення дії, яка порушує право.

Згідно п.3.4 постанови Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" за змістом статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій розміщено відповідне нерухоме майно, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331, статті 657 ЦК України покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно. У разі встановлення факту правомірного набуття особою права на нерухоме майно за наявності у попереднього власника належно оформленого права на земельну ділянку, на якій воно розміщене, необхідно враховувати, що така особа набула права на відповідну земельну ділянку. З виникненням прав власності на будівлю чи споруду у юридичної особи виникає право одержати земельну ділянку в користування, а розглянути таке питання та прийняти відповідне рішення в строки, встановлені законом, зобов'язаний відповідний повноважний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування.

Місцевий господарський суд відмовляючи в позовні вірно встановив, що згідно рішенням господарського суду Житомирської області від 06.06.2017 у справі № 906/602/16 земельна ділянка, щодо якої приймались спірні розпорядження Житомирською РДА, належить до земель Міністерства оборони України, тобто є землями оборони, якими останнє користується на праві постійного користування.

Землі оборони можуть перебувати у державній та комунальній власності. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Відповідно до Законів України "Про оборону України" та "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно приписів ст.101 Лісового кодексу України ліси, розташовані на землях оборони, призначені для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до закону.

Охорона, захист, використання та відтворення лісів на землях оборони проводяться спеціалізованими лісогосподарськими підрозділами з урахуванням режиму цих територій в порядку, встановленому Законом України "Про використання земель оборони", цим Кодексом та іншими актами законодавства.

Приписами п.5 ст. 116 Земельного кодексу України визначено, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п.3 ст. 142 Земельного кодексу України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Як встановлено судом, земельна ділянка, яка передана в оренду на підставі спірних розпоряджень, на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою належить ДП Івано-Франковськоголіспромкомбінату МО України (Шепетівський військовий лісгосп).

Статтею 141 Земельного кодексу України (в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу), передбачено підстави припинення права користування земельною ділянкою, зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

Зміни до вказаної статті, зокрема пункт "є", за яким підставами для припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці, вступили в дію з 01.01.2010 р.

За умовами ч.ч. 1,3, 4 ст. 142 ЗК України, припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації.

Статтею 149 ЗК України визначено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки, питання вирішується в судовому порядку.

Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що право постійного користування земельною ділянкою площею 491,1265 га з кадастровим номером - :01:000:0028, яке належить ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" згідно з Державним актом серії ЯЯ № 073506 від 21.09.2005 припинено в установленому законом порядку.

З аналізу ст. 31 Закону України "Про оренду землі", ст. 120, п. "е" ст. 141 Земельного кодексу України, ст.377 Цивільного кодексу України слідує, що у звязку з переходом права власності на обєкти нерухомості відбувається перехід до набувача тих прав на відповідну земельну ділянку, на яких вона належала відчужувачу права власності або права користування.

Однак, якщо договором про відчудження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування.

Оскільки договором купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна від 15.05.2009 р. було продано окремі індивідуально визначені об'єкти, а не цілісний майновий комплекс, а відтак без продажу земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування зазначених будівель, відповідно позивач набув прав на ті частини земельної ділянки, які зайняті будівлями, спорудами. Згідно наявних в матеріалах справи доказів придбане позивачем індивідуально визначене майно займає площу 0,1416 га, а не 7,5550 га.

Доводи апелянта про перехід права на земельну ділянку колишньої бази відпочинку "Перлина" в розмірі 7,5550 га, з огляду на приписи ст. 51 Закону України "Про приватизацію державного майна" (група А - продаж цілісних майнових комплексів) судом до уваги не приймаються, оскільки спростовуються умовами договору купівлі-продажу.

Таким чином, позовні вимоги про визнання права користування земельною ділянкою площею 7,5550 га за позивачем та відповідно припинення права користування вказаною земельною ділянкою ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" є безпідставними та не підлягають задоволенню, оскільки таке право до позивача не перейшло.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України № 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Таким чином, апелянтом не надано до суду належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення ґрунтується на повному і всебічному дослідженні всіх обставин справи, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, а тому, підлягає залишенню без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у судовому рішенні, що оскаржується.

Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Перлина Заріччя" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Житомирської області від 14 грудня 2017 року у справі №906/870/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у строк та в порядку, встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №906/870/17 повернути господарському суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "31" травня 2018 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Мамченко Ю.А.