КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 910/17974/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників учасників процесу відповідно до протоколу судового засідання від 15.05.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.12.2017 (повний текст рішення складено 14.12.2017)

у справі №910/17974/17 (суддя Грєхова О.А.)

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп"

про стягнення пені та штрафу в розмірі 1 877 705,38 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось з позовом Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - позивач) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" (далі - відповідач) про стягнення пені та штрафу в розмірі 1 877 705,38 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не виконано умови Договору № від 22.08.2016, а саме не поставлено у строки та у повному обсязі товар обумовлений Договором, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 348 017,87 грн. та штраф в розмірі 529 687,51 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на користь Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" пеню в розмірі 1 334 375 (один мільйон триста тридцять чотири тисячі триста сімдесят п'ять) грн. 99 коп., штраф в розмірі 529 687 (п'ятсот двадцять дев'ять тисяч шістсот вісімдесят сім) грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 27960 (двадцять сім тисяч дев'ятсот шістдесят) грн. 95 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовної заяви про стягнення пені та штрафу відмовити в повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.01.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Яковлєва М.Л.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 залишено без руху, надано скаржнику строк не більше десяти днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги.

02.02.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.02.2018 прийнято справу №910/17974/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 до свого провадження у визначеному складі суддів, розгляд справи призначено на 22.03.2018.

22.02.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справ №910/17947/17 - без змін.

23.02.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшла заява про своєчасне виконання вимог п.2 резолютивної частини ухвали Київського апеляційного господарського суду 02.02.2018 у справі №910/17947/17.

22.03.2018 судове засідання не відбулося у зв'язку з перебуванням у відпустці судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем).

У відповідності до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 22.03.2018 визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 прийнято справу №910/17974/17 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 до свого провадження у визначеному складі суддів, розгляд справи призначено на 25.04.2018.

25.04.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд відмовити у прийнятті відзиву на апеляційну скаргу.

25.04.2018 представником відповідача через відділ документального забезпечення подано клопотання про призначення судово-економічної експертизи визначення розміру реальних збитків, а також вірності нарахування розміру пені та клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи щодо належності підписів особі яку зазначено підписантом (директору), але доказів направлення зазначених клопотань на адресу позивача суду не надано.

25.04.2018 представником відповідача через відділ документального забезпечення подано клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи щодо належності підписів особи, яку зазначено підписантом (директор).

14.05.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу.

14.05.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення щодо клопотання про призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

14.05.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові заперечення щодо клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні 15.05.2018 представник апелянта підтримав заявлене клопотання про призначення судово-економічної експертизи та клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, просив задовольнити вказані клопотання, а також підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/17974/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні 15.05.2018 представник позивача заперечував проти заявленого клопотання про призначення судово-економічної експертизи та клопотання про призначення повторної почеркознавчої експертизи, просив їх відхилити, а також заперечив проти доводів апеляційної скарги з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі № 910/17974/17 залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 в задоволенні клопотань Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел Гріффін Груп» про призначення у справі №190/17974/17 почеркознавчої експертизи та судово-економічної експертизи відмовлено.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.08.2016 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі Філії "Управління магістральних газопроводів "Київтрансгаз" (далі - позивач, покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" (далі - відповідач, продавець) було укладено Договір № (далі - Договір), за умовам якого продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю одяг робочий, чоловічий (верхній одяг (костюми) у подальшому іменований "товар", найменування, кількість і ціна якого вказані в специфікації, яка є невід'ємною частиною цього Договору (Додаток № 1), а покупець зобов'язується на умовах цього Договору прийняти товар та сплатити його вартість.

Ціна Договору згідно специфікації складає 7 566 964,38 грн., в тому числі ПДВ 1 261 160,73 грн. (п. 3.1 Договору).

Відповідно до п. 4.1 Договору сплата вартості поставленого товару здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок продавця по факту поставки окремої партії товару не пізніше 90 робочих днів з дати поставки партії товару.

За умовами пункту 5.1 Договору, товар за цим Договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Згідно з пунктами 5.2 та 5.3 Договору товар поставляється транспортом продавця та за його рахунок на склад покупця за адресою: Центральний склад Філії "УМГ "Київтрансгаз", вул. Маяковського, 49, м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська обл., 08150. В момент передачі товару продавець зобов'язаний надати покупцю:

- видаткову накладну на товар;

- товарно-транспортну накладну;

- податкову накладну оформлену відповідно до умов пунктів 4.3, 4.5 розділу 4 Договору, а також статті 201 Податкового кодексу України.

У відповідності до п. 5.5 Договору приймання товару по кількості проводиться по видатковій накладній продавця. У випадку відсутності видаткової накладної покупець має право не приймати поставлений товар, а у випадку прийняття, складається акт про фактичну наявність товару, де вказується фактична кількість та найменування товару. Акт про фактичну наявність товару має бути підписаний уповноваженими представниками сторін.

Пунктом 6.3 Договору визначено, що продавець зобов'язаний, зокрема забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим Договором.

За умовами пункту 6.4 Договору продавець має право, зокрема на дострокову поставку товару за письмовим погодженням покупця.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставленого, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того продавець зобов'язується відшкодувати усі пов'язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє продавця від виконання зобов'язання.

Цей Договір є чинним з моменту його укладення сторонами і діє протягом одного року з дати укладення. Закінчення строку дії Договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії Договору (п. 10.1 Договору).

Додатком № 1 до Договору № від 22.08.2016 сторонами погоджено Специфікацію на загальну суму 7 566 964,38 грн.

Як зазначає позивач, 16.09.2016 ним було направлено на адресу відповідача заявку вих. № 7570/28-04 від 16.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 3 019 670,82 грн., також 26.09.2016 ним було направлено заявку вих. № 7745/28-04 від 23.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 4 547 293,56 грн.

Таким чином, позивач зазначає, що партію товару за Договором на суму 3 019 670,82 грн. продавець зобов'язаний був поставити до 16.10.2016 включно; та партію товару на суму 4 547 293,56 грн. до 26.10.2016 включно.

Однак, як зазначає позивач, у визначений Договором строк продавець товар не поставив, в зв'язку з чим позивач 27.12.2016 направив відповідачу лист № 10152/28-04, в якому просив прискорити поставку ряду товару, перелік якого визначено в даному листі.

Таким чином, як зазначає позивач, станом на 22.08.2017, залишався недопоставленим товар на загальну суму 7 141 564,26 грн.

В матеріалах справи міститься Претензія № 1 (вих. № 5668/10-10) від 05.09.2017, відповідно до якої позивач вимагав у відповідача перерахувати суму штрафних санкцій в розмірі 1 877 705,38 грн.

Відповідачем в свою чергу, було надано відповідь вих. №4037/10/17 від 05.10.2017, у якій зазначено, що між сторонами було укладено Договір № 7 на поставку одягу робочого на загальну суму 7 566 964,38 грн., для виконання якого, відповідачем було укладено з ТОВ "Київпромснаб" договір № 1713/П на поставку одягу робочого, однак ТОВ "Київпромснаб" свої зобов'язання не виконало в повному обсязі, в зв'язку з чим, відповідач направив аналогічну претензію до ТОВ "Київпромснаб", але відповідь на неї, станом на поточну дату не отримав, у зв'язку з чим, відповідач просив продовжити термін розгляду претензії.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 статті 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначалось вище, Додатком № 1 до Договору сторонами погоджено Специфікацію на загальну суму 7 566 964,38 грн.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За умовами пункту 5.1 Договору, товар за цим Договором продавець зобов'язується поставити та передати покупцю окремими партіями за письмовими заявками покупця протягом тридцять календарних днів з дати відправлення заявки покупцем.

Судом апеляційної інстанції встановлено, 16.09.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача, зазначену у Договорі заявку вих. № 7570/28-04 від 16.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 3 019 670,82 грн., яка була отримана відповідачем 19.09.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскального чеку від 16.09.2016 та списком згрупованих відправлень.

Таким чином, товар на суму 3 019 670,82 грн. мав бути поставлений відповідачем у строк до 16.10.2016 включно.

Також, як вбачається з матеріалів справи 26.09.2016 позивачем було направлено заявку вих. № 7745/28-04 від 23.09.2016 на поставку партії товару на загальну суму 4 547 293,56 грн., яка була отримана відповідачем 28.09.2016, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскального чеку від 26.09.2016 та списком згрупованих відправлень.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що товар на суму 4 547 293,56 грн. мав бути поставлений відповідачем у строк до 26.10.2016 включно.

Поряд з цим, як встановлено судом відповідачем було поставлено товар на загальну суму 425 400,12 грн., що підтверджується наявиними в матеріалах справи копіями видаткових накладних № 26 від 11.01.2017 на суму 17 373,60 грн., № 346 від 13.02.2017 на суму 112 928,40 грн., № 419 від 21.02.2017 на суму 13 030,20 грн., № 420 від 21.02.2017 на суму 60 807,60 грн., № 421 від 21.02.2017 на суму 26 676 грн., № 996 від 16.04.2017 на суму 69 494,40 грн., № 1922 від 19.07.2017 на суму 125 089,92 грн.

Поставка зазначеного товару, також підтверджується наявними в матеріалах справи товарно-транспортними накладними №Р26 від 11.01.2017, № Р346 від 13.02.2017, № Р419 від 21.02.2017, № Р420 від 21.02.2017, № Р421 від 21.02.2017, № Р996 від 16.04.2017 та № Р48 від 19.07.2017.

Таким чином, відповідачем не було здійснено поставку товару на суму 7 141 564,26 грн., при цьому товар на суму 425 400,12 грн. був поставлений з порушенням строків обумовлених сторонами.

05.09.2017 позивачем було направлено відповідачу Претензію № 1 (вих. № 5668/10-10), у якій вимагав перерахувати суму штрафних санкцій в розмірі 1 877 705,38 грн.

Відповідачем, в свою чергу, було надано відповідь вих. №4037/10/17 від 05.10.2017, у якій він зазначив, що між сторонами було укладено Договір № 7 на поставку одягу робочого на загальну суму 7 566 964,38 грн., для виконання якого відповідачем було укладено з ТОВ "Київпромснаб" договір № 1713/П на поставку одягу робочого, однак ТОВ "Київпромснаб" свої зобов'язання не виконало в повному обсязі, в зв'язку з чим, відповідач направив аналогічну претензію до ТОВ "Київпромснаб", але відповідь на неї, станом на поточну дату не отримав, у зв'язку з чим, відповідач просив продовжити термін розгляду претензії.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відтак, як встановлено судом, відповідачем не виконано взяті на себе зобов'язання за Договором в частині своєчасної та повної поставки продукції, обумовленої сторонами у специфікації.

Відповідно до п. 7.1 Договору за порушення строку поставки товару або недопоставку товару продавець сплачує покупцю пеню в розмірі 0,1 відсотка вартості товару, поставку якого прострочено та/або недопоставленого, за кожний день такого прострочення, а за прострочення поставки товару понад тридцять днів продавець додатково сплачує штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості. Крім того продавець зобов'язується відшкодувати усі пов'язані з цим збитки. Сплата пені та/або додаткового штрафу не звільняє продавця від виконання зобов'язання.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частини 1 статті 1 Цивільного кодексу України).

Водночас, в силу приписів частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України, законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.

Цю норму Цивільного кодексу України слід розуміти так, що спеціальними законами можуть передбачатися особливості регулювання певних майнових відносин в сфері господарювання.

Згідно з частиною 2 статті 4 Господарського кодексу України особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання визначаються цим Кодексом.

У пункті 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-8/211 від 07.04.2008 "Про деякі питання практики застосування норм Цивільного та Господарського кодексу України" зазначено, що спеціальні норми ГК України, які встановлюють особливості регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, підлягають переважному застосуванню перед тими нормами ЦК України, які містять відповідне загальне регулювання. Наприклад, правила частини першої статті 232 ГК України, відповідно до якої збитки відшкодовуються в частині, не покритій штрафними санкціями (залікова неустойка), підлягають переважному застосуванню перед правилами частини першої статті 624 ЦК України, відповідно до якої неустойка підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків (штрафна неустойка).

При цьому, слід враховувати, що відповідно до частини другої статті 4 ЦК України основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Тому в разі, якщо норми Господарського Кодексу України не містять особливостей регулювання майнових відносин суб'єктів господарювання, а встановлюють загальні правила, які не узгоджуються із відповідними правилами ЦК України, слід застосовувати правила, встановлені ЦК України.

За таких обставин, до спірних правовідносин підлягають застосуванню спеціальні норми Господарського кодексу України, які регулюють майнову відповідальність суб'єктів господарювання за порушення господарських зобов'язань.

В силу приписів статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі статтею 230, пунктом 4 статті 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З наведених норм вбачається, що сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення не грошового зобов'язання у відсотках до суми невиконаного зобов'язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв'язку з простроченням зобов'язання.

Аналізуючи в сукупності вищевказані норми чинного законодавства, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що на основі норм господарського законодавства пеня може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов'язання, оскільки вона відноситься до штрафних санкцій.

Як наслідок, враховуючи приписи частини 2 статті 9 Цивільного кодексу України та частину 2 статті 4 Господарського кодексу України, що передбачають наявність спеціальних норм, регулюючих господарські відносини, сторони господарського договору мають право забезпечувати пенею виконання будь-якого зобов'язання, а не лише грошового.

При цьому, аналізуючи частину 3 статті 549 Цивільного кодексу України у контексті меж свободи договору, визначених абзацом 2 частини 3 статті 6 Цивільного кодексу України, суд дійшов висновку, що сторони в договорі можуть змінити її положення та забезпечити за допомогою пені не лише грошове зобов'язання.

Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане, проте законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 Господарського кодексу України.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені в сумі 1 348 017, 87 грн. суд вважає його арифметично невірним, оскільки позивачем невірно визначено момент прострочення за другою заявкою, а саме замість 27.10.2016 позивачем зазначено дату 24.10.2017.

Відтак здійснивши власний розрахунок пені, з урахуванням фактичних обставин справи, судом встановлено, що стягненню з відповідача підлягає пеня в розмірі 1 334 375,99 грн.

В свою чергу, дослідивши здійснений позивачем розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, суд встановив, що він є арифметично вірним, а відтак з відповідача підлягає стягненню 529 687,51 грн. штрафу.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не подано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Імпел Гріффін Груп" залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/17974/17 - без змін.

Матеріали справи №910/17974/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 21.05.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко