ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/2001/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Львова Б.Ю. (головуючий), Булгакової І.В. і Селіваненка В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" (далі - Порт)

на рішення господарського суду Одеської області від 24.10.2017 (суддя Малярчук І.А.)

та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 (колегія суддів: Аленін О.Ю. (головуючий), судді Богатир К.В., Філінюк І.Г.)

за позовом публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі його регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - Залізниця)

до Порту,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство "Центральний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі - Комбінат),

про стягнення 29 885 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Залізниця звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Порту про стягнення штрафу в розмірі 29 885 грн.

Позов з посиланням на приписи статей 24, 118, 122 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457 (далі - Статут), обґрунтовано перевищенням маси вантажу, ввіреного Залізниці для перевезення, у зв'язку з чим з Порту як вантажовідправника підлягає стягненню штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Рішенням господарського суду Одеської області від 24.10.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017, позов задоволено з підстав доведеності належними та допустимими доказами факту перевищення маси вантажу, відправленого Портом.

У касаційній скарзі Порт просить скасувати зазначені судові рішення та прийняти нове рішення про відмову в позові. Касаційну скаргу обґрунтовано з посиланнями на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків судів встановленим обставинам справи. За твердженнями скаржника, суди попередніх інстанцій, приймаючи оскаржувані судові рішення, надали перевагу доказам Залізниці та не врахували обставин того, що:

- Статут не може встановлювати відповідальність за порушення у сфері залізничних перевезень, оскільки він не є законодавчим актом в розумінні статті 548 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України);

- на порушення вимог митного законодавства перевантаження частини вантажу, який перебував під митним контролем, у інший залізничний вагон відбувалося без дозволу та участі митних органів;

- надані перевізником докази є неналежними, оскільки вони складені щодо одного вагона, а не усієї партії вантажу, яка містилася в п'яти вагонах;

- по прибутті вантажу на станцію призначення не було здійснено обов'язкового повторного зважування партії вантажу для підтвердження виявленого порушення.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши повноту встановлення попередніми судовими інстанціями обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, що:

- за накладною № 42571620 зі станції Іллічівськ Одеської залізниці Портом Комбінату відправлено вагон № 55329353 на станцію Грекувата Придніпровської залізниці;

- на попутній станції П'ятихатки Придніпровської залізниці було здійснено контрольну перевірку маси вантажу у вагоні № 55329357 та виявлено, що у зазначеному вагоні Портом завантажено вантажу на 4 150 кг більше за вагу, відображену у накладній № 42571620, та на 3 900 кг більше від вантажопідйомності вагона, про що складено комерційний акт від 27.03.2017 № 456809/6/5. Так, згідно з накладною маса вантажу у вагоні № 55329357 мала складати 69 750 кг, тоді як фактично відправником завантажено 73 900 кг. Просипань та поглиблень вантажу немає, вагон бездверний, люки щільно закриті. Ці обставини також засвідчені в акті загальної форми від 25.03.2017 № 1626 та у книзі обліку контрольних зважувань та перевірки кількості вантажу у вагонах;

- при повторному зважуванні навантаження понад вантажопідйомність вагона на 3 900 кг та маси вантажу більше, ніж вказано у перевізному документі на 4 150 кг підтвердилось;

- комерційний акт від 27.03.2017 № 456809/6/5 підписано заступником начальника станції Ковальовим І.О., приймальником ОСОБА_5, агентом з розшуку вантажу та багажу ОСОБА_6 У комерційному акті зазначено про відсутність за штатним розкладом завідувача відділення. Відповідно до наказу виробничо-технологічного підрозділу станції П'ятихатки Дніпровської дирекції від 06.01.2017 № 78/ДС право підписувати комерційні акти, складені на станції П'ятихатки, має заступник начальника станції Ковальов І.О., агенти з розшуку вантажу та багажу, змінні приймальники поїздів станції П'ятихатки. Також право підпису комерційних актів передбачено у робочих інструкціях приймальника поїздів ОСОБА_5, агента з розшуку вантажу та багажу ОСОБА_6;

- 150-титонні залізничні ваги, на яких зважували вагон № 55329357, пройшли повірку та визнані придатними для експлуатації, про що у технічному паспорті цих ваг міститься відповідна відмітка;

- за результатами перевірки надлишки вантажу було перевантажено у вагон № 67679688 та направлено на станцію призначення вантажоодержувачу;

- по прибутті на станцію призначення вантаж разом із надлишками вантажу, перевантаженими у вагон № 55329357, прийнято Комбінатом без будь-яких заперечень чи зауважень щодо перевищення очікуваної маси відправлення.

Причиною спору у справі стало питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з вантажовідправника штрафу за перевищення маси вантажу.

За приписами статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків може бути настання або ненастання певної події.

Відповідно до статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.

Згідно зі статтею 920 ЦК України у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань (частина п'ята статті 307 Господарського кодексу України; далі - ГК України).

За приписами статей 2, 3 Статуту ним визначаються обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом залізниць регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту. Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування.

Стаття 6 Статуту визначає, що накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Згідно з пунктом 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, вантажі, завантажені відправником у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т. ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній.

Статтею 118 Статуту передбачено, що за пред'явлення вантажу, який заборонено до перевезень або який потребує під час перевезення особливих заходів безпеки, та з неправильним зазначенням його найменування або властивостей з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

За неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли (стаття 122 Статуту).

За приписами статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу.

Суди попередніх інстанцій з'ясували, що за результатами перевірки маси переданого до перевезення вантажу Залізницею виявлено її невідповідність із даними, зазначеними Портом у накладній. Факт перевищення вантажовідправником маси вантажу та завантаження вагона № 55329353 понад його вантажопідйомність підтверджено комерційним актом від 27.03.2017 № 456809/6/5, який є належним та допустимим доказом у справі. Встановлення цих обставин відповідно до наведених положень законодавства є підставою для відповідальності вантажовідправника - сплати штрафу в розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, розрахунок якого є правильним [5 977 грн. (розмір провізної плати) х 5 = 29 885 грн.].

Таким чином, місцевий та апеляційний господарські суди, повно і всебічно дослідивши обставини справи, навівши в оскаржуваних судових рішеннях необхідне мотивування, дійшли обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення позовних вимог Залізниці.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень та не впливають на них. Так, посилання скаржника на неналежність окремих доказів, у тому числі комерційного акта від 27.03.2017 № 456809/6/5, фактично зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов'язані із встановленням фактичних обставин справи, тоді як суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України). Тому пов'язані з наведеним аргументи Порту не можуть бути прийняті Верховним Судом.

Твердження скаржника про те, що станцією призначення не було здійснено обов'язкового повторного зважування партії вантажу для підтвердження виявленого порушення, спростовуються обставинами справи, встановленими судами попередніх інстанцій. Зокрема, судами з'ясовано, що по прибутті досилочного вагона із надлишками вантажу станцією призначення не було виявлено різниці у вазі, що вказана у досилочній накладній, тому в розділі "Є" комерційного акта від 27.03.2017 № 456809/6/5 було зроблено відмітку про те, що під час перевірки вантажу різниці проти цього акта не виявлено. Відповідну відмітку засвідчено штемпелем станції та підписом повноважної особи.

Доводи Порту про те, що Статут не може встановлювати відповідальність за порушення у сфері залізничних перевезень ґрунтуються на довільному тлумаченні норм законодавства, тому не приймаються судом касаційної інстанції. Так, норми Статуту є спеціальними у сфері залізничних перевезень, не суперечать положенням ЦК України та ГК України і підлягають першочерговому застосуванню. Аналогічну правову позицію висловлено також Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 зі справи № 916/4345/14.

Наявність або відсутність порушень перевізником митного законодавства не спростовує факту перевищення вантажовідправником маси вантажу та не звільняє його від відповідальності за виявлені порушення, а тому не входить до предмета доказування у даній справі.

Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

З огляду на наведене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги відповідача без задоволення, а оскаржуваних судових рішень без змін як таких, що прийняті з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє в задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, пов'язаних з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Одеської області від 24.10.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 13.12.2017 зі справи № 916/2001/17 залишити без змін, а касаційну скаргу державного підприємства "Морський торговельний порт "Чорноморськ" - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає

Суддя Б. Львов

Суддя І. Булгакова

Суддя В. Селіваненко