РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/1297/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04953, м.Київ, вул. Кудрявська,26/28)

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м.Київ, вул. Кудрявська,13-19)

про стягнення 64 997,08 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Грищенко А.А. за дов.

від відповідача: Безсрочна А.М. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулось до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, про стягнення 64 997, 08 грн. заборгованості за користування земельним сервітутом по договору № Н-ЧД/ЗЕМ-13 від 26.04.2013 за 2013-2017 роки, посилаючись на неналежне виконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" зобов'язань щодо сплати відповідних платежів.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 08.02.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.02.2018.

26.02.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, клопотання про відкладення розгляду. У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що всупереч умов п. 2.1 договору з моменту набрання чинності договору і до серпня 2017 року позивач не надавав протоколи погодження розміру плати за користування земельним сервітутом, докази понесення позивачем витрат по платі за землю відсутні, договір припинив свою дію, крім того, відповідачем заявлено застосування строків позовної давності за 2013-2014 роки користування земельним сервітутом.

Ухвалою суду від 27.02.2018 відкладено підготовче засідання на 05.04.2018.

19.03.2018 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив.

30.03.2018 до суду від позивача надійшов розрахунок позовних вимог.

В судовому засіданні 05.04.2018 судом оголошено перерву на 24.04.2018 та ухвалу про продовження строку підготовчого провадження за ініціативою суду.

24.04.218 до суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Ухвалою від 24.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.05.2018.

У судовому засіданні 22.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази в їх сукупності, Господарський суд міста Києва встановив наступне.

ВСТАНОВИВ:

26 квітня 2013 р. між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - відповідач) укладено договір № Н-ЧД/ЗЕМ-13 про встановлення земельного сервітуту, за умовами якого сторони домовилися про встановлення відповідачу платного земельного сервітуту строком до

31 грудня 2030 р. на право користування земельною ділянкою:

- площею 7,200 га, згідно з планом меж зон обмежень і сервітутів (додаток № 1 до договору, який є невід'ємною його частиною).

Відповідно до умов п.п. 2.1, 2.2 договору розмір плати користування земельним сервітутом встановлюється у розмірі фактичних витрат по указаних земельних ділянках, у т.ч. земельного податку, який сплачує позивач згідно з чинним законодавством України, з розрахунку за кожен поточний рік, який оформлюється сторонами протоколом погодження розміру плати за користування земельним сервітутом, який підписується сторонами щорічно не пізніше 31 березня поточного року.

Відповідач сплачує визначену згідно п. 2.1 договору суму плати щорічно на поточний рахунок позивача у безготівковій формі протягом 30 днів з моменту підписання відповідного протоколу погодження розміру плати за користування земельним сервітутом.

Відповідно до п. 1.3. договору, вказана земельна ділянка, щодо якої встановлюється земельний сервітут за цим договором, знаходиться на території земельної ділянки загальною площею 11,1040 га (кадастровий номер :01:000:0368), яка надана відповідачу на праві постійного користування згідно з державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ №305929 від 12.09.2005.

Пунктом 4.2.4 договору, вказано, що договір припиняється у разі не підписання сторонами протоколу погодження розміру плати за користування земельним сервітутом.

Дозвіл на зайняття земельної ділянки був наданий відповідачу, про що сторонами підписано Акт про надання дозволу на зайняття земельної ділянки від 26.04.2013.

На виконання вимог чинного законодавства України, 02.07.2014 земельний сервітут було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, реєстраційний номер 02, відповідно, з 02.07.2014 договір № Н-ЧД/ЗЕМ-13 про встановлення земельного сервітуту набув чинності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що всупереч умов вказаного договору відповідач не оплатив користування земельною ділянкою протягом 2013-2017 років, в зв'язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 64 997,08 грн., а саме: за 2013 рік - 9 370,60 грн., 2014 рік - 9 370,60 грн., 2015 рік - 11 704,52 грн., 2016 рік - 16 772,48 грн., 2017 рік - 17 778,88 грн.

За змістом указаних умов договору відповідач зобов'язався за користування земельними ділянками, щодо яких встановлений сервітут, вносити позивачу плату.

Відповідно до додатку №3 до договору від 26.04.2013 між сторонами підписано протокол погодження розміру плати за користування земельним сервітутом на 2013, яка складає 9 370 ,60 грн.

Всупереч умовам п. 2.1. договору сторонами не погоджено розмір плати за користування земельним сервітутом на 2014-2017 роки. Протоколи погодження розміру плати за користування земельним сервітутом за 2014-2017 надіслані на адресу відповідача лише у серпні 2017 року.

Відповідно до ст.98 ЗК України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).

Згідно з ч 3 ст. 101 ЗК України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом.

Аналогічні положення закріплені в ч. 3 ст. 403 ЦК України, згідно з якими особа, яка користується сервітутом, зобов'язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду.

Доказів повернення земельної ділянки позивачу, суду не надано.

Відсутність щорічного погодження сторонами розміру плати за користування земельним сервітутом не позбавляє встановленого обов'язку землекористувача щорічно вносити плату.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості, а саме: за 2013, 2014, 2015, 2016, 2017 з розрахунку погодженої між сторонами плати за користування земельним сервітутом у розмірі 9 370,60 грн. (за рік).

Відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності плати за користування земельним сервітутом за 2013-2014 роки .

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормами статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини 2 статті 267 Цивільного кодексу України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Частина 3 статті 267 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з указаним позовом 06.02. 2018, тобто з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності щодо вимог про оплату за користування сервітутом за 2013-2014 роки. Доказів поважності причин пропуску указаного строку суду не надано.

Тому у позові про стягнення 9370,60 грн. - за 2013 та 9370,60 грн. - за 2014 боргу за договором відповідно до вимог 267 ЦК України слід відмовити.

Як вже зазначалось судом, протоколи погодження позивачем надіслані відповідачу лише в 2017 році, тоді як договором передбачено щорічне погодження у строк не пізніше 31 березня поточного року, тому вимоги про стягнення плати у вище заявлених розмірах є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, оскільки позивачем не надано доказів погодження плати у заявлених розмірах, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову за спірний період у сумі 28 111,80 грн. боргу за 2015, 2016, 2017 роки.

Відповідачем не надано доказів припинення сервітуту відповідно до вимог ст. 406 ЦК України, тому доводи відповідача є безпідставними.

З поданих позивачем у матеріали справи відомостей про земельну ділянку: додатків до податкових декларації з плати за землю, квитанцій, довідки Державної фіскальної служби про відсутність заборгованості з податків, зборів, платежів, що контролюються органами доходів і зборів № 62017/10/28-10-17-02-23 від 29 листопада 2017 р., вбачається, що позивачем фактично були понесені витрати по сплаті земельного податку за земельну ділянку, щодо якої встановлений сервітут, чим спростовуються заперечення відповідача щодо відсутності доказів фактично понесених витрат за земельну ділянку позивачем.

Оскільки позов задоволено частково, понесені по справі господарські витрати стосовно до вимог ст. 129 ГПК України слід покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

1.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 13-19, код 30162340) на користь Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, код 30019775) 28 111 (двадцять вісім тисяч сто одинадцять) грн. 80 коп. боргу, 762 (сімсот шістдесят дві) грн. 08 коп. витрат по оплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

2.В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 31.05.2018.

Суддя О.М.Ярмак