РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

"18" травня 2018 р. Справа №903/922/17

Суддя (суддя-доповідач у справі) Рівненського апеляційного господарського суду Мельник О.В., перевіривши матеріали апеляційної скарги Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17

за позовом Державної архітектурно-будівельної інспекції України

до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 у позові Державної архітектурно-будівельної інспекції України до товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-комерційне підприємство "Каскад", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - фізичної особи-підприємця Нагорника Сергія Романовича, про зобов'язання вчинити дії, відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Вивчивши зміст апеляційної скарги, Рівненський апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без руху з огляду на наступне.

Загальні вимоги, яким має відповідати апеляційна скарга встановлені ст.258 ГПК України, відповідно до п.2 ч.3 якої, зокрема, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Згідно з ч.2 ст.123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Розмір судового збору, що підлягає сплаті при поданні апеляційної скарги до господарського суду визначено Законом України "Про судовий збір" з урахуванням змін до вказаного Закону, які набрали чинності з 15.12.2017 р.

Частиною 1 ст.4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову або у фіксованому розмірі.

За приписами п.п.2 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно пп.4 п.2 ч.2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" з апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку судового збору у розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" встановлено з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1600 гривень (із врахуванням того, що позов був поданий 01.12.2017 р.).

Таким чином, при подачі апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апелянту належало сплатити 2400 грн. (150% від 1600 грн.).

Як вбачається з матеріалів поданої апеляційної скарги, всупереч наведеним вище вимогам чинного законодавства, скаржником при зверненні до суду апеляційної інстанції не було долучено документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених законом порядку та розмірі.

Натомість позивач в апеляційній скарзі просить відстрочити сплату судового збору за подання апеляційної скарги до ухвалення судового рішення у справі. В обґрунтування вказаного клопотання зазначає про відсутність призначень на сплату судового збору за КЕКВ 2800. Крім того, вказує на наявність виконавчих листів про примусове стягнення коштів з апелянта та відповідно повідомлення Управління Державної казначейської служби України у Дніпровськоу районі м.Києва про неможливість проведення платежів за платіжними дорученнями Держархбудінспекції за всіма кодами класифікації видатків, крім захищених, визначених Бюджетним кодексом України.

Суд, розглянувши заявлене клопотання, дійшов висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

За приписами статті 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Відповідно до частини першої та другої статті 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім'ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров'ю.

При цьому слід зазначити, що за приписами норм вказаної статті відстрочення або розстрочення сплати судового збору є правом, а не обов'язком суду, з огляду на що відповідна заява сторони розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент подання апеляційної скарги та підтвердження цих обставин належними доказами.

При вирішенні питання про відстрочення сплати судового збору при зверненні до суду за захистом свого права потрібно з'ясувати, чи призводить вимога сплати судового збору за конкретних обставин справи до обмеження заявника на доступ до суду.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 р. у справі "Пелевін проти України", від 30.05.2013 р. у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Зокрема, такими обмеженнями є сплата судового збору при зверненні особи до суду.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 р. зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Положеннями ст. 8 Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент подачі апеляційної скарги) не передбачено можливості відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги з підстав викладених у клопотанні скаржника.

Враховуючи викладене, беручи до уваги ст. 129 Конституції України, яка визначає однією із засад судочинства рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, суд дійшов висновку, що посилання Державної архітектурно-будівельної інспекції України на відсутність бюджетних призначень на сплату судового збору за КЕКВ 2800 та наявність виконавчих листів про примусове стягнення коштів з апелянта не може слугувати підставою для відстрочення сплати судового збору.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Державною архітектурно-будівельноюї інспекцією України, в порушення приписів ч.1 ст.74 ГПК ГПК України, не наведено та не подано жодного доказу на підтвердження того, що матеріальне становище скаржника зміниться протягом визначеного процесуальним кодексом строку розгляду апеляційної скарги та він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі.

З огляду на відмову у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, суд вважає за необхідне надати можливість апелянту усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом надання належних доказів сплати судового збору в розмірі 2400,00 грн.

Частиною 2 статті 260 ГПК України встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, підлягає залишенню без руху.

Відповідно до ч.1 ст.174 ГПК України, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Із врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано належним чином вимоги ст.258 ГПК України, що відповідно до ст.260 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 ГПК України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення господарського суду Волинської області від 17.04.2018 р. у справі №903/922/17 - залишити без руху.

2. Надати апелянту - Державній архітектурно-будівельній інспекції України 10-денний строк з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення встановлених при поданні апеляційної скарги недоліків.

3. Роз'яснити скаржнику, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею-доповідачем та оскарженню не підлягає.

5. Копію ухвали направити учасникам справи.

Суддя Мельник О.В.