ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

18.05.2018 Справа № 905/328/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Мельниченко Ю.С., при секретарі судового засідання Грабчаку Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, вул. Лепорського, буд.1, м. Маріуполь, Донецька обл.; )

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, вул. Тверська, буд.5, м. Київ; ) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, вул. Привокзальна, буд.22, м. Лиман, Донецька обл.; код ЄДРПОУ ВП: 40150216)

про стягнення 5 121,27 грн.

За участю представників сторін:

від позивача: представник не зявився;

від відповідача: представник не зявився.

Розгляд справи здійснювався без застосування засобів технічної фіксації судового процесу відповідно до ч.3 ст. 222 Господарського-процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 18.05.2018р. суд виходив до нарадчої кімнати (каб. 324) для прийняття рішення.

СУТЬ СПОРУ:

Позивач, Приватне акціонерне товариство «Металургійний комбінат «Азовсталь», звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення 5 151,27 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на заподіяння відповідачем збитків внаслідок незбереження прийнятого до перевезення вантажу згідно залізничної накладної №48970818 від 14.03.2017р., що підтверджується комерційним актом №484809/227 від 16.03.2017р. Нормативно позивні вимоги обґрунтовані ст.ст. 174, 307, 315 Господарського кодексу України, ст.ст. 11, 254, 256, 257, 258, 260, 261, 908, 909, 920, 924, 925 Цивільного кодексу України, ст.ст. 12, 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 6, 31, 32, 110, 113, 114, 115, 129, 136 Статуту залізниць України.

Ухвалою від 21.02.2018р. господарським судом Донецької області прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі №905/328/18. Розгляд справи призначено на 15.03.2018р.

06.03.2018р. через канцелярію господарського суду Донецької області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (за вих.№2022/170 від 01.03.2018р.), в якому останній заперечує проти задоволення позовних вимог з посиланням на те, що позивачем не надано належним і допустимих доказів збитків відсутні документи на підтвердження оплати вантажу.

15.03.2018р. через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив (за вих.№09-2/22 від 15.03.2018р.), в якому останній вважає доводи відповідача необґрунтованими з огляду на те, що позивачем було надано документи, що підтверджують розмір дійсної вартості та кількості відправленого вантажу, та, згідно з чинним законодавством, саме залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття і до моменту видачі вантажу одержувачу.

15.03.2018р. від відповідача через канцелярію суду надійшло клопотання б/н, б/д про долучення документів до справи.

Ухвалою від 15.03.2018р. господарським судом Донецької області відкладено підготовче судове засідання на 03.04.2018р.

Ухвалою від 03.04.2018р., у звязку з задоволенням відповідного клопотання відповідача, господарським судом Донецької області продовжено строк розгляду справи № 905/328/18 на 30 днів на стадії підготовчого провадження до 22.05.2018р. та відкладено підготовче судове засідання на 10.05.2018р.

08.05.2018р. до суду від позивача надійшла відповідь на відзив (за вих.№09-2/22 від 04.05.2018р.).

Ухвалою від 10.05.2018р. господарським судом Донецької області закрито підготовче провадження у справі №905/310/18 та призначено розгляд справи по суті на 18.05.2018р.

Сторони судового процесу про дату, час та місце судових засідань були повідомлений належним чином, про що свідчать штампи поштових відправлень на зворотному боці відповідних ухвал.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази в порядку ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд,-

ВСТАНОВИВ:

14.03.2017р. ПрАТ «АКХЗ» (вантажовідправник) зі станції Авдіївка Донецької залізниці на станцію Сартана Донецької залізниці завантажило по накладній на групу вагонів № 48970818 вантаж кокс доменний, зокрема у напіввагоні №56527583 в кількості 41 350 кг, та передало вказаний вантаж для перевезення до ПрАТ «МК «Азовсталь». Згідно з накладною кокс доменний вологий, вантаж маркований продовжною полосою вздовж вагону вапном, пакування навалом, вантаж розміщено й закріплено згідно з п.1-4 гл.14 Додатка 3 до СМГС.

Відповідно до ч.1 ст.909 Цивільного Кодексу України, за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Укладення договору перевезення вантажу, відповідно до ч.3 ст.909 ЦК України та ч.2 ст.307 ГК України, підтверджується складанням транспортної накладної.

Стаття 6 Статуту залізниць України визначає, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до Статуту та правил і наданий залізниці разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажів, яка укладається між відправником і залізницею. Накладна супроводжує вантаж на всьому шляху перевезень до станції призначення.

Зазначена залізнична накладна оформлена у встановленому порядку та відповідно до положень частини 2 статті 307 ГК України та статті 6 Статуту залізниць України за своєю правовою природою є двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу і підтверджує укладення договору перевезення вантажу залізничним транспортом.

З огляду на положення статей 11 ЦК України та 174 ГК України вона є підставою для виникнення у сторін цієї угоди визначених в ній прав та обовязків.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» унормовано, що підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують збереження вантажів, багажу та вантажобагажу на шляху слідування та на залізничних станціях згідно з чинним законодавством України.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (ст. 110 Статуту).

Відповідно до ч.1 ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Пунктом а. ч. 2 ст. 129 Статуту встановлено, що для засвідчення невідповідності маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Як вбачається з матеріалів справи, на станції призначення Сартана Донецької залізниці було складено комерційний акт 484809/227 від 16.03.2017р., у якому значиться, що на підставі акту загальної форми №151 від 15.03.2017р. станції Сартана Донецької залізниці, було здійснено комісійне переважування напіввагону №56527583, що прибув за відправкою №48970818, вантаж кокс, з відчепленням на справних 150 т. держповірених 09.09.2016р. в/вагах вантажоодержувача. У документі зазначено: брутто не вказано, тара 22 500 кг, нетто 41 350 кг, фактично виявилось: брутто 62 500 кг, тара 22 500 кг, нетто 40 000 кг, що менше документа на 1 350 кг. Вагон зважувався двічі, результат не змінився. Навантаження шапкоподібне. Вантаж маркований однією повздовжньою полосою вапна вздовж вагону. Над 1-2 люками праворуч, в напрямку потягу, поглиблення 1000 * 800 * 500 мм. В місцях поглиблення маркування відсутнє. Течі вантажу немає. Двері глухі, люка зачинені. Технічно справний. З моменту прибуття та до ком. переважування вагон знаходився під охороною служби безпеки к-та Азовсталь та ком. агентів ст.Сартана. Ком. переважування проводили ваговий та ст. пр-к к-та Азовсталь Шевчук, Луканіна, ДС ст.Сартана ОСОБА_1 та ком/агент ст. Сартана ОСОБА_2 Зав. вантажним двором за штатним розкладом не значиться.

Наведений акт за своєю формою та змістом відповідає положенням Статуту залізниць України і Правилам складання актів (стаття 129 Статуту), затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28 травня 2002 року № 334, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 8 липня 2002 р. за № 567/6855.

Згідно із ст.13 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу та на засадах змагальності.

У відповідності з п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України та ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судовими доказами за визначенням статей 73-80 ГПК України слід вважати документи, які можуть підтвердити або спростувати обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобовязується доставити довірений йому відправником вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Статтею 12 Закону України «Про залізничний транспорт» та ст.110 Статуту залізниць України передбачено, що залізниці забезпечують збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Статтею 23 Закону «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин. Аналогічний припис міститься у ст.113 Статуту, ч.2 ст.924 Цивільного Кодексу України.

Суд приймає до уваги те, що спірний вантаж був прийнятий залізницею до перевезення з маркуванням, однак на станцію призначення вантаж прибув з порушеним маркуванням, тобто не у тому ж стані, у якому він був прийнятий залізницею до перевезення. Крім того, судом прийнято до уваги, що у спірних вагонах мають місце поглиблення вантажу. Отже, наявні сліди доступу до вантажу, ознаки розкрадання чи втрати вантажу під час перевезення. Відповідно до ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, нестачу вантажу у разі коли вантаж прибув у непошкодженому вагоні і якщо немає ознак втрати вантажу під час перевезення. Разом з тим, залізниця не довела суду, що недостача вантажу виникла з незалежних від неї причин.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у випадку порушення зобовязань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно ст.26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Підставою для покладання на відправника відповідальності, згідно ст. 122 Статуту, за неправильне зазначення ним відомостей про масу вантажу, є комерційний акт, складений у випадках передбачених ст.129 Статуту.

Так, невідповідність фактичної маси вантажу з масою вантажу, яка зазначена відправником у залізничній накладній на групу вагонів №48970818, а саме у напіввагоні №56527583, засвідчено належними доказами - комерційним актом 484809/227 від 16.03.2017р.

Вказаний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правил складання актів, а тому визнається судом належним доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у вказаній накладній, фактичній масі вантажу.

Частиною 1 статті 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

В матеріалах справи наявний акт прийому-передачі №91434978 від 14.03.2017р. за договором №107/16сб від 01.02.2016р., що засвідчує передачу Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» Приватному акціонерному товариству «Металургійний комбінат «Азовсталь» коксу доменного, у загальній кількості 2 578,500 т, у тому числі за залізничною накладною №48970818, зокрема у напіввагоні №56527583 та рахунок-фактуру №91434978 від 14.03.2017р. ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» на загальну суму до сплати 24 783 412 грн. 97 коп.

Судом встановлено, що відповідно до вищезазначеного рахунку-фактури ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» №91434978 від 14.03.2017р., вартість 1 т. коксу складає, зокрема у напіввагоні №56527583 8 207 грн. 88 коп. без ПДВ та 9 849 грн. 46 коп. з ПДВ.

Також, в матеріалах справи міститься банківська виписка № НОМЕР_1 від 16.08.2017р. про сплату вартості вищезазначеного рахунку-фактури.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Відповідно до п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 N 644, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 24.11.2000 за N 862/5083, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах для вантажів, зданих до перевезення у вологому стані.

Як вбачається зі змісту графи 20 залізничної накладної на групу вагонів №48970818 від 14.03.2017р., вантаж перевозився у вологому стані, а тому, при визначенні розміру недостачі маси вантажу у спірному напіввагоні необхідно враховувати норму недостачі (суму норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) - 2%.

Так, недостача вантажу у напіввагоні №56527583 становить 41 350 40 000 = 1 350 кг., або 1,35 т. Природна втрата маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі становить 41 350 кг Х 2% = 827 кг. Недостача вантажу у напіввагоні №56527583 з урахуванням норми природної втрати маси вантажу з застосуванням 2% маси, зазначеної в перевізному документі, становить 1350 кг 827 кг = 523 кг або 0,523 т.

Суд, перевіривши розрахунок позовних вимог, встановив, що розрахунок позивача за комерційним актом 484809/227 від 16.03.2017р., є арифметично вірним, у звязку з чим задоволенню підлягають позовні вимоги у заявленому позивачем розмірі.

З огляду на викладене, з урахуванням даних, зазначених в комерційному акті, своїх зобовязань за договором перевезення залізниця не виконала належним чином, оскільки не забезпечила збереження довіреного їй вантажу. Факт недостачі вантажу підтверджений матеріалами справи.

За приписами ст.224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобовязання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки субєкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками, зокрема, розуміються втрата або пошкодження майна у разі неналежного виконання зобовязання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч.1 ст.225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення включається вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.

Дані норми кореспондуються з положеннями Цивільного кодексу України.

Факт втрати вантажу у приведеній вище кількості підтверджений матеріалами справи.

Відтак, враховуючи оплату рахунку-фактури №91434978 від 14.03.2017р. позивачем, беручи до уваги відсутність доведення протилежного, позивач внаслідок незбереження підприємством залізничного транспорту загального користування вантажу, як його власник, зазнав збитків у загальному розмірі 5 151 грн. 27 коп.

Суд відхиляє посилання відповідача на відсутність належних доказів на підтвердження наявності понесених позивачем збитків, оскільки, в матеріалах справи містяться оригінал відповідного комерційного акту, яким зафіксовано факт недостачі; рахунок-фактура ПрАТ «АКХЗ» №91434978 від 14.03.2017р. про кількість та вартість відправленого вантажу, зокрема, у спірному напіввагоні; банківська виписка від 16.08.2017р. про сплату рахунку, що підтверджує оплату вартості вантажу за спірним вагоном, кількість якого зазначена у залізничній накладній №48970818 від 14.03.2017р.,

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Зважаючи на викладені обставини, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись п.4 ч.3 ст. 129 Конституції України, ст.ст. 6, 110, 111, 113, 114, 115, 122, 129 Статуту залізниць України, ст.ст. 12, 23, 26 Закону України «Про залізничний транспорт», ст.ст. 11, 909, 920, ч.2 ст. 924 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 224, ч.1 ст.225, ч.2 ст. 307 Господарського кодексу України, ст.ст. 12, 13, 73-80, 86, 91, 96, 123, 129, 236-238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вул. Тверська, 5, ідентифікаційний код 40075815) в особі Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (84400, Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22, ідентифікаційний код 40150216) на користь Приватного акціонерного товариства «Металургійний комбінат «Азовсталь» (87500, Донецька область, м. Маріуполь, вул. Лепорського, 1, ідентифікаційний код 00191158) збитки в сумі 5 151 грн. 27 коп., витрати по оплаті судового збору в сумі 1762 грн. 00 коп.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ в установленому порядку.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 18.05.2018р. проголошено та підписано вступну та резолютивну частину рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2018р.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Ю.С. Мельниченко