РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

17.05.2018Справа № 910/1962/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчина С.О. за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Державного підприємства "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОВЕНТ"

про стягнення 185 976,44 грн.

Представники учасників процесу:

від позивача: Гірчак М.В. ( довіреність);

від відповідача: не з'явився;

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Державне підприємство "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОВЕНТ" про стягнення 185 976,44 грн., з яких 139 435,91 грн. боргу, 9 226,00 грн. 3% річних, та 37 314,53 грн. інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором № 37 ЛГ від 12.05.2015.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначене підготовче засідання у справі №910/1962/18 на 19.04.2018.

В судове засідання 19.04.2018 з'явився представник позивача, надав суду оригінали документів для огляду та зазначив, що вчинив всі дії в межах підготовчого провадження.

Представник відповідача в судове засідання 19.04.2018 не з'явився, про судове засідання повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1962/18 до судового розгляду по суті на 17.05.2018.

10.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшло клопотання про ознайомлення з матеріалами справи.

У судове засідання 17.05.2018 з'явився представник позивача, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений ухвалами суду від 19.03.2018 та від 19.04.2018, направленими на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Крім того, 11.05.2018 відповідач ознайомився з матеріалами справи.

Відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

З огляду на неявку відповідача, оскільки відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 17.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

12.05.2015 між Державним підприємством "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "АЕРОВЕНТ" (покупець) укладено договір поставки товару №37 ЛГ, відповідно до умов якого передбачено, що постачальник зобов'язується в порядку та на умовах, визначених цим договором, передати у власність покупцю замовлений товар (лісоматеріали та інший товар, відповідно до специфікації - додаток № 1 до цього договору), а покупець зобов'язується своєчасно прийняти замовлений товар, та здійснити його оплату на умовах даного договору.

Згідно із п. 2.1. договору, ціна, кількість товару, що підлягають виготовленню та поставці, його часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами визначаються у специфікації - додатку № 1 до цього договору.

Відповідно до п. 2.2. договору, загальна кількість товару остаточно визначається по фактично відвантаженій кількості, згідно накладних.

Пунктом п. 3.1. договору сторони погодили, що загальна сума цього договору відповідно до специфікації - додатку до цього договору № 1 становить 136 128,00 грн., в тому числі ПДВ (22688,00 грн.).

Згідно із п. 5.1. договору, поставка товару здійснюється відповідно до Міжнародних правил тлумачення термінів "Інкотермс" у редакції 2010 року, з врахуванням особливостей встановлених цим договором. У разі виникнення розбіжностей між текстом договору та термінологією "Інкотермс" перевага надається тексту договору.

Постачальник поставляє товар на умовах СРТ станція, визначена у специфікації (додаток № 1 до цього договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній (п. 5.2 договору).

Відповідно до п. 5.3. даного договору, постачальник зобов'язується поставити покупцю товар до 30 травня 2015 року. Терміни поставки товару погоджені сторонами у додатку № 2 до цього договору.

Згідно із додатком №2 до договору, позивач зобов'язався здійснити поставку товару в кількості 100 куб.м: 50 куб.м. в строк до 15.05.2015, 50 куб.м. в строк до 19.05.2015, на станцію Рубіжне, отримувач ТОВ "ТРАНСВАГОН".

Згідно із п. 7.2. договору, оплата за товар здійснюється покупцем на підставі цього договору згідно Плану фінансування (додаток № 3 до договору). Покупець сплачує постачальнику вартість поставленого товару та доставки товару в межах суми цього договору але не більше фактичної вартості поставленого товару та фактичної вартості доставки товару відповідно до підтверджуючих документів.

Відповідно до Плану фінансування (додаток № 3 до договору) відповідач здійснює оплату товару наступним чином: 95% від суми договору - протягом 30 календарних днів з дня поставки товару; 5% від суми товару - протягом 45 календарних днів з дня поставки товару).

Кількість отриманого товару при розрахунках сторони визначають кожний місяць на підставі накладних станом на 24-у годину останнього дня місяця, про що сторони підписують акт звірки взаєморозрахунків. Покупець зобов'язаний після надання постачальником Акту звірки, інших документів підписати їх та поставити печатку і в термін не пізніше 10 (десяти) календарних днів з моменту отримання документів повернути постачальнику (п. 7.5.).

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення його печатками сторін і діє до "31" грудня 2015 pоку, а в частині взаєморозрахунків - до повного розрахунку між сторонами. Якщо за один місяць до закінчення терміну дії цього договору, жодна зі сторін не повідомила іншу сторону про свій намір припинити дію договору, його дія автоматично продовжується на кожний наступний календарний рік на тих самих умовах.

В обґрунтування заявленого позову, позивач стверджує, що на виконання умов договору, 16.05.2015 та 20.05.2015 на станції Борислав позивач загрузив лісоматеріали (пиловник) в кількості 51,28 куб.м та 51,15 куб.м. на загальну суму 139 435,91 грн. та відправив на станцію Рубіжне, в підтвердження чого надав залізничні накладні № 36755940 від 16.05.2015 та № 36804268 від 20.05.2015, а також видаткові накладні №1 від 16.05.2016 на суму 69806,44 грн., № 2 від 20.05.2015 на суму 69 629,47 грн.

Крім того, на підтвердження наявності заборгованості відповідача перед позивачем, останнім долучено до матеріалів справи довідку від 29.10.2015 № 10-31/1763 зустрічної звірки документального та фактичного підтвердження виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювались між ДП "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" та ТОВ "АЕРОВЕНТ" за період з 01.07.2011 по 31.08.2015.

19.02.2016 позивач звернувся до відповідача з претензією № 219 від 18.02.2016, у якій просив сплатити заборгованість за договором №37 ЛГ від 12.05.2015, однак вказана претензія залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оскільки відповідач не здійснив оплату поставленого товару, то позивачем заявлено про стягнення з відповідача 139 435,91 грн. заборгованості за договором №37 ЛГ від 12.05.2015, а також у зв'язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов'язання 9 226,00 грн. 3% річних та 37 314,53 грн. інфляційних втрат.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно із ст. 6 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Судом встановлено, що позивач 16.05.2015 та 20.05.2015 року на виконання умов договору поставив відповідачеві товар на загальну суму 139 435,91 грн. (шляхом направлення на станцію Рубіжне), що підтверджується залізничними накладними № 36755940 від 16.05.2015 та № 36804268 від 20.05.2015.

Як встановлено судом вище, відповідно до п. 5.2 договору, постачальник поставляє товар на умовах СРТ станція, визначена у специфікації (додаток № 1 до цього договору). Право власності на товар переходить від постачальника до покупця в момент передачі товару перевізнику на станції відправлення, що підтверджується відміткою в залізничній накладній.

Залізничними накладними, що оформлювались в електронному вигляді, які долучені позивачем до матеріалів справи, підтверджується факт поставки відповідачу товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до п. 7.2. та Плану фінансування (додаток № 3 до договору) сторони погодили, що відповідач здійснює оплату товару наступним чином: 95% від суми договору - протягом 30 календарних днів з дня поставки товару; 5% від суми товару - протягом 45 календарних днів з дня поставки товару).

В матеріалах справи відсутні докази оплати відповідачем поставленого позивачем товару згідно із залізничними накладними № 36755940 від 16.05.2015 та № 36804268 від 20.05.2015 на суму 139 435,91 грн.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладене вище, оскільки матеріалами справи підтверджується невиконане зобов'язання за договором у сумі 139 435,91 грн., доказів оплати вказаної суми заборгованості відповідачем не надано, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення заборгованості у розмірі 139 435,91 грн.

Позивачем заявлено до стягнення інфляційні втрати у розмірі 37314,53 грн., 3% річних у розмірі 9226,00 грн., нараховані за періоди з 12.05.2015 по 25.07.2017.

В пункті 1.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" визначено, що з урахуванням приписів статті 549, частини другої статті 625 ЦК України та статті 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено факт наявності прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання у сумі 139 435,91 грн., то позивачем правомірно здійснено нарахування інфляційних втрат та 3% річних .

Частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України передбачено, що за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді відшкодування інфляційних втрат та 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу не є штрафними санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті та отриманні від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

Перевіривши розрахунок 3% річних на інфляційних втрат, судом встановлено, що останній є невірним, оскільки позивачем невірно визначено початок прострочення виконання грошового зобов'язання, а також не враховані положення п. 7.2. та Плану фінансування.

Здійснивши перерахунки 3% річних та інфляційних втрат (за періоди з 15.06.2015 по 25.07.2015 на суму 66316,12 грн. (95%), з 30.06.2015 по 25.07.2017 на суму 3490,32 грн. (5%), з 20.06.2015 по 25.07.2017на суму 66147,99 грн. (95%), з 07.07.2015 по 25.07.2017 на суму 3481,48 грн. (5%)), судом встановлено, що 3% річних становлять 8 809,70 грн., а інфляційні втрати 33 493,57 грн., а тому вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Підсумовуючи наведене, суд задовольняє позовні вимоги Державного підприємства "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" частково.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на сторін пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОВЕНТ" (03680, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПШЕНИЧНА, будинок 4, код 32110708) на користь Державного підприємства "ДРОГОБИЦЬКЕ ЛІСОВЕ ГОСПОДАРСТВО" (82100, Львівська обл., місто Дрогобич, ВУЛИЦЯ СТРИЙСЬКА, будинок 29, код 00992390) 139 435,91 грн. основного боргу, 8809,70 грн. 3% річних, 33 493,57 грн. інфляційних втрат та 2 726,09 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний тест рішення складено та підписано 23.05.2018.

Суддя С.О. Турчин