ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2018 р. Справа № 921/694/17-г/14

Львівський апеляційний господарський суд, в складі колегії:

Головуючого - судді: Данко Л.С.,

Суддів: Галушко Н.А.,

Орищин Г.В.,

секретар судового засідання: Фака С.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, № 09-33/590 від 13.02.2018 р. (вх. № ЛАГС 01-05/865/18 від 15.03.2018 р.),

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року

у справі № 921/694/17-г/14 (суддя Руденко О.В., повне рішення складено 02.02.2018 р.)

порушеній за позовом

позивача: Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», м. Тернопіль,

до відповідача: Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, м. Чортків, Тернопільської області,

про стягнення заборгованості в сумі 28 699,19 грн. та стягнення судових витрат.

За участю представників сторін:

від апелянта/відповідача: не прибув;

від позивача: не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством «Укртелеком», в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» до місцевого господарського суду подано позовну заяву (зареєстрована судом 29.11.2017 р. за вх. № 746), до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації про стягнення 28 699,19 грн. заборгованості з витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та стягнення судових витрат (а. с. 6-9).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року у справі № 921/694/17-г/14 позов задоволено. Стягнуто з Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації на користь Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» - 28 699 грн. 19 коп. заборгованості з витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та 1600 грн. сплаченого судового збору (а. с. 82, 83-87).

Не погоджуючись із вищевказаним судовим рішенням, апелянт/відповідач (Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації) подав до Львівського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу № 09-33/590 від 13.02.2018 р. (вх. № ЛАГС 01-05/865/18 від 15.03.2018 р.)(а. с. 95-96), просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2018 р. у справі № 921/694/17-г/14 та ухвалити нове рішення, яким позов ТФ ПАТ «Укртелеком» про стягнення 28 699,19 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за січень-червень 2017 року залишити без задоволення у зв'язку з безпідставністю та відсутністю договірних відносин та будь-яких інших зобов'язань, не наданням розрахунків та підстав їх відшкодування в межах бюджетного року (п. 2 прохальної частини апеляційної скарги). Відповідач також клопотав про розгляд справи без участі представника Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації (п. 3 прохальної частини апеляційної скарги)(а. с. 95-96).

Апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням вимог чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд невірно застосував норми, як матеріального так і процесуального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору, відтак вважає, що наведені вище обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Так, апелянт в апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції не було взято до уваги Закон України «Про Державний бюджет України», в якому зазначено, що на відповідний рік визначаються будь-які видатки держави на загальносуспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків, а тому, вимоги позивача про відшкодування витрат за 2017 року передбачених вищевказаним Законом, є непідтверджені основним фінансовим документом - Державним бюджетом України на відповідний рік.

Скаржник у доповненні до апеляційної скарги завертає увагу суду на те, що між Управлінням соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації та Тернопільською філією Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» договори про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг за 2017 рік не укладались та акти звіряння розрахунків за надані населенню послуги електрозв'язку також не підписувались, тобто на думку апелянта, факт надання послуг не підтверджені актами звірки на надання пільг, оскільки не підписані жодною із представників обох сторін, тому відсутні підстави для стягнення коштів.

Крім того, апелянт стверджує, що в січні 2017 року з фінансового управління райдержадміністрації згідно рішення районної ради «Про районний бюджет на 2017 рік» від 23.12.2016 р. № 205 надійшов помісячний розпис субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субвенцій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-,водопостачання і водовідведення, квартирної плати, вивезення побутового сміття та рідких нечистот (41030800) та субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу (41031000), що підтверджує, долученим до апеляційної скарги, листом Фінансового управління Чортківської державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р. та Бюджетним запитом на 2017-2019 роки додатковий, Форма 2017-3, відповідно до якого, як стверджує апелянт, субвенція на надання пільг з оплати послуг зв'язку була відсутня.

Скаржник в апеляційній скарзі, покликаючись на ст. 23, 48 Бюджетного кодексу України стверджує, що бюджетні зобов'язання, які передбачені ст. 617 ЦК України, ним не порушувались, так як Законом України «Про державний бюджет на 2017 рік» бюджетні призначення на надання телекомунікаційних послуг (зв'язку) визначені не були, тому вважає рішення місцевого суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до наведеного в апеляційній скарзі апелянт зазначає, що дії управління не можуть бути визнані протиправними, оскільки коштів на оплату телекомунікаційних коштів відповідачу виділено не було, а відповідно до Бюджетного кодексу України на 2017 рік, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями, відтак, останній не може взяти зобов'язання щодо відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремими категоріями громадян за період січень-червень 2017 року, оскільки бюджетні призначення відсутні, однак дані обставини судом першої інстанції не було взято до уваги, що в свою чергу стали підставою прийняття незаконного рішення у даній справі.

Скаржником подібні твердження викладено у доповненні до апеляційної скарги від 28.03.2018 р. № 09-33/1096 (вх. № ЛАГС 01-04/2202/18)(а. с. 100-101). Крім того у доповненні до апеляційної скарги також зазначено, що дана справа не підсудна господарському суду по суб'єктному складу сторін, зокрема, зазначено, що так як Управлінням соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації не є суб'єктом господарювання, а суб'єктом владних повноважень, даний спір вважає публічно-правовим, який відповідно до ст. 19 КАС України, має розглядатися за правилами Кодексу адміністративного судочинства у адміністративному суді.

Апелянтом, аналогічні твердження викладено також у відповіді на відзив позивача на апеляційну скаргу від 24.04.2018 р. № 09-02/1455 (вх. № ЛАГС 01-04/2736/18 від 26.04.2018 р.), подана до суду електронною поштою (а. с. 133-134) та надіслана по-пошті (а. с. 142-143); відповіді на заперечення проти міркувань апелянта/відповідача від 16.05.2018 р. № 09-33/1739 (вх. № ЛАГС 01-04/3088/18), подана до суду електронною поштою (а. с. 170-172) та надіслана по-пошті (а. с. 173-174), при цьому апелянт, покликаючись на постанову колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.09.2016 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» до управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності та дій протиправними та стягнення коштів, вважає, що спір підсудний саме адміністративному суду, а не господарському, у відповіді на заперечення від 16.05.2018 р. № 09-33/1739 (вх. № ЛАГС 01-04/3088/18) апелянт просить рішення Господарського суду Тернопільської області залишити без задоволення у зв'язку із безпідставністю і відсутністю будь-яких зобов'язань.

В процесі розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу № 10-09/62 від 19.04.2018 року (вх. № ЛАГС 01-04/2640/18 від 23.04.2018 р.)(а. с. 124-125), у якому останній заперечує доводи апелянта наведені в апеляційній скарзі та доповненні до неї, покликаючись на те, що Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» протягом січня - червня 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Чортківського району, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», що у відповідності до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» та п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295, споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікації відповідно до законодавства України, що ст. 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України, а відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України, видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 БК України), що згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (надалі Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок № 256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету, зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення, враховуючи вищенаведені правила вбачається, що розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг міста Чортків Тернопільської області є Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, а тому, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку №256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій. Відтак покликання апелянта на відсутність бюджетних коштів вважає надуманим та безпідставним.

Позивач у запереченнях проти міркувань апелянта/відповідача від 11.05.2018 р. № 10-09/87 (вх. № ЛАГС 01-054/2989/18 від 14.05.2018 р.)(а. с. 165-166) та відзиві на апеляційну скаргу № 10-09/62 від 19.04.2018 року, твердження апелянта про непідсудність даного спору господарським судам вважає безпідставним, покликаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду викладеним у постанові від 17.04.2018 року у справі № 911/4249/16 (п. 67) та стверджує, що даний спір не є публічно-правовим, і, апелянт виступає за даним спором не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних правовідносинах, які виникли із закону, а тому, на думку позивача, даний спір підсудний господарському, а не адміністративному суду, просить рішення місцевого суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

При цьому позивач у запереченнях зазначає, що постанова колегії суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-західна залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської районної державної адміністрації Житомирської області про визнання бездіяльності та дій протиправними та стягнення коштів не може бути застосована до даних правовідносин, оскільки зазначена постанова прийнята за іншої фактично-доказової бази, ніж у даній справі № 921/694/17-г/14, посилання заявника у апеляційній скарзі, доповненні до апеляційної скарги на те, що так як між сторонами відсутні договірні відносини, відтак відсутні зобов'язання відповідача перед позивачем вважає безпідставними, оскільки законодавство України не передбачає обов'язкового укладення відповідного договору, а зобов'язання сторін у цій справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін.

Позивач вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

03 квітня 2018 р. ухвалою Львівського апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі № 921/694/17-г/14 (а. с. 118-119); ухвалою суду від 16.04.2018 р. призначено вищезазначену справу до розгляду у судовому засіданні на 02 травня 2018 року з повідомленням сторін (а. с. 121/зворот), про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а. с. 108а, 108б, 108в, 120, 122, 123, 129, 130, 131, 132).

З підстав зазначених в ухвалі суду від 02.05.2018 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2018 р., про що сторони були належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (доказ - оригінал повідомлення про вручення поштового відправлення - знаходиться в матеріалах справи)(а. с. 161, 162, 163, 164).

В судове засідання, яке відбулося 23.05.2018 р., представник апелянта/відповідача, повторно, не прибув, в апеляційній скарзі клопотав про розгляд даної справи без участі його представника (п. 3 прохальної частини апеляційної скарги).

В апеляційній скарзі Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації (вх. № ЛАГС 01-05/865/18 від 15.03.2018 р.), скаржник, покликаючись на викладене у скарзі, просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2018 р. у справі № 921/694/17-г/14 та ухвалити нове рішення, яким позов ТФ ПАТ «Укртелеком» про стягнення 28 699,19 грн. витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за січень-червень 2017 року залишити без задоволення у зв'язку з безпідставністю та відсутністю договірних відносин та будь-яких інших зобов'язань, не наданням розрахунків та підстав їх відшкодування в межах бюджетного року (п. 2 прохальної частини апеляційної скарги).

Представник позивача в судове засідання - не прибув, був належним чином, рекомендованою поштою, повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи та про дату, на яку було відкладено розгляд даної справи (а. с. 108а, 120, 129, 132, 161, 162).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем подано відзив на апеляційну скаргу № 10-09/62 від 19 квітня 2018 року (вх. № ЛАГС 01-04/2640/18 від 23.04.2018 р.) (а. с. 124-125), заперечення проти міркувань апелянта/відповідача від 11.05.2018 р. № 10-09/87 (вх. № ЛАГС 01-054/2989/18 від 14.05.2018 р.)(а. с. 165-166), просить рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2018 року у справі № 921/694/17-г/14 залишити без змін, апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації - без задоволення (до відзиву та заперечення долучено докази їх надсилання апелянту (а. с. 126, 167).

З огляду на наведене слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 273 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.

Як зазначено вище у цій постанові, 03 квітня 2018 р. ухвалою Львівського апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження у справі № 921/694/17-г/14 (а. с. 118-119); ухвалою суду від 16.04.2018 р. призначено вищезазначену справу до розгляду у судовому засіданні на 02.05.2018 року з повідомленням сторін (а. с. 121/зворот), про що сторони були належним чином повідомлені рекомендованою поштою з повідомленням про вручення (а. с. 108а, 108б, 108в, 120, 122, 123, 129, 130, 131, 132) та з підстав зазначених в ухвалі суду від 02.05.2018 р. розгляд справи відкладено на 23.05.2018 р., про що сторони були повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 161, 162, 163, 164).

Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 р. у справі № 921/694/17-г/14, участь уповноважених учасників по справі обов'язковою не визнавалась (а. с. 159-160).

Слід зазначити, що апелянт в апеляційній скарзі клопотав про розгляд даної справи без участі його представника.

Сторони не клопотали перед судом про відкладення розгляду справи.

Відповідно до статті 216 ГПК України відкласти розгляд справи суд може у випадку настання обставин, що визначені ст. 202 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків визначених цією статтею.

У частині 2 статті 202 ГПК України визначено перелік підстав відкладення розгляду справи в межах встановленого цим Кодексом строку, які є вичерпними і не підлягає поширеному тлумаченню:1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнані поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Вищенаведені обставини у даній справі станом на 23.05.2018 р. - відсутні.

Частиною 3 статті 202 ГПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Як зазначено вище у цій постанові, ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 р. у даній справі, участь уповноважених учасників сторін по даній справі обов'язковою - не визнавалась.

Частиною 4 статті 202 ГПК України передбачено, що у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез'явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Як зазначено вище у цій постанові, в матеріалах даної справи є відзив позивача на апеляційну скаргу, заперечення проти міркувань апелянта/відповідача та останній був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду даної справи, що підтверджується матеріалами справи.

Враховуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, розглядати дану справу за наявними у ній матеріалами, без участі сторін, які були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду даної справи, а нез'явлення у судове засідання їх представників - не перешкоджає вирішенню спору.

Абзацом першим пункту 3.9.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011 року передбачено, що у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

При цьому, судом взято до уваги приписи пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вчиненої в Римі 04.11.1950 р., ратифікованої Україною 17.07.1997 р. (набрала чинності для України 11.09.1997 р.), якими гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків, зокрема, цивільного характеру. Одночасно, реалізація "права на суд", передбаченого Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., відповідно до практики Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого, згідно із ст. 32 Конвенції, поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції та протоколів до неї, включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Буланов та Купчик проти України" заяви №№ 7714/06, 23654/08 від 09.12.2010р., "Чуйкіна проти України" № 28924/04 від 13.01.2011р.).

Як вбачається з матеріалів даної справи апелянтом до апеляційної скарги долучено додатки: фіскальний чек, копію судового рішення від 31.01.2018 р. у справі № 921/694/17-г/14 (а. с. 97-100) та неналежним чином засвідчені копії: Бюджетного запиту на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3)(а. с. 101-102), довідку Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р. (а. с. 103), Розподіл видатків Чортківського району на 2017 рік (Додаток № 2 до рішення районної ради «Про районний бюджет на 2017 рік від 23.12.2016 р. № 205» (а. с. 103/зворот - 105), та документ під найменуванням «Продовження, Додаток 3» (а. с. 106).

Колегією суддів встановлено, що скаржником до апеляційної скарги подано додатки, серед яких, копії: Бюджетного запиту на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3)(а. с. 101-102), довідка Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р. (а. с. 103) та документ під найменуванням «Продовження, Додаток 3» (а. с. 106), які, як вбачається з матеріалів даної справи, не подавалася відповідачем суду першої інстанції під час розгляду справи № 921/694/17-г/14, та не були предметом дослідження та оцінки судом першої інстанції.

З огляду на вище наведене подані до апеляційної скарги додатки, серед інших, копії: Бюджетного запиту на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3)(а. с. 101-102), довідка Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р. (а. с. 103) та документ під найменуванням «Продовження, Додаток 3» (а. с. 106) є додатково поданими доказами.

Слід зазначити, що апелянт, клопочучи перед судом апеляційної інстанції про скасування рішення місцевого суду, в апеляційній скарзі покликається на Бюджетний запит на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3) та довідку Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р., яких суду першої інстанції - не подавав і такі докази місцевим судом не досліджувалися.

Статтею 269 ГПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ визначено «Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції».

За приписами вказаної статті, перш за все суд апеляційної інстанції обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги. Саме тому суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції суто у цих межах.

Так, частиною 1 статті 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 цієї статті визначено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 3 ст. 269 ГПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Апелянт в апеляційній скарзі № 09-33/590 від 13.02.2018 р. (вх. № ЛАГС 01-05/865/18 від 15.03.2018 р.) на рішення Господарського суду Тернопільської області від 31.01.2018 року у справі № 921/694/17-г/14 не обгрунтував неможливості подання ним вищевказаних документів суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього, при цьому, що сторони, в т.ч. відповідач, були належним чином рекомендованою кореспонденцією, під розписку, повідомлені про дату, час та місце розгляду місцевим господарським судом справи № 921/694/17-г/14 (а. с. 3, 4), про перерви у судових засіданнях підготовчого провадження (а. с. 64, а. с. 65-66/зворот, 68), про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті на 31 січня 2018 р., під розписку, рекомендованим листом - 19.01.2018 року (а. с. 79), відповідач подавав місцевому суду відзив на позовну заяву (а. с. 52-53) та письмові пояснення (а. с. 63), однак у них не зазначено та у процесі розгляду справи місцевим судом не долучалися наступні докази: Бюджетний запит на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3) та довідка Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р., в матеріалах справи, на час розгляду справи судом першої інстанції, такі докази - відсутні, відтак виходячи із приписів ч. 3 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції не приймає вищевказаних додаткових доказів, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції та переглядає справу за наявними у ній доказами.

Разом з тим, вищезазначені додаткові докази, подані скаржником суду апеляційної інстанції у не завірених копіях, тобто без засвідчення відповідності копій цих письмових доказів оригіналу, підписом учасника справи із зазначенням дати такого засвідчення.

Відповідно до приписів статті 91 ГПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 ГПК України, письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Відповідно до частини 4 цієї статті, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Підтвердити відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться в особи, яка подає докази, учасник справи може своїм підписом із засвідченням дати такого засвідчення.

З огляду на вищезазначене та в силу статей 76, 77, 78, 80, 86 ГПК України подані до апеляційної скарги копії додаткових документів: Бюджетний запит на 2017 - 2019 роки додатковий, Форма 2017-3 (Додаток 3) та довідка Фінансового управління Чортківської районної державної адміністрації № 50/01-15 від 30.01.17 р. у не завірених належним чином копіях, не можуть вважатися належними та допустимими доказами у справі.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, вказані вище додаткові докази - долучити до матеріалів справи.

Разом з тим, апелянт у вступних частинах апеляційної скарги та доповненні до апеляційної зазначив: «Третя сторона: Чортківська районна державна адміністрація, 48500, м. Чортків, вул. Шевченка, 23», «Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Чортківська районна державна адміністрація, 48500, м. Чортків, вул. Шевченка, 23», що не відповідає дійсним обставинам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ста. 45 ГПК України сторонами у судовому процесі - позивачем і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу (ч. 2 ст. 45).

Відповідачами є особи, яким пред'явлено позовну вимогу (ч. 3 ст. 45 ГПК України).

У справі № 921/694/17-г/14 позивачем є Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком». Публічне акціонерне товариство «Укртелеком»є юридичною особою, ідентифікаційний код: 21560766, місцезнаходження юридичної особи: 01601, м. Київ, вул. Т.Шевченка, буд. 18. Тернопільська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» без права юридичної особи, місцезнаходження філії: п. і. 46001, м. Тернопіль, вул. В.Чорновола, буд. 4.

Відповідачем/апелянтом по даній справі є Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, яке є юридичною особою, організаційно-правова форма: орган державної влади, ідентифікаційний код юридичної особи: 03195613, місцезнаходження юридичної особи: 48500, Тернопільська обл., м. Чортків, вул. Шевченка, 34 (а. с. 54-55).

Інших, як от третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет, відповідно до ст. 49 ГПК України, та/або третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору (ст. 50 ГПК України) на стороні позивача або відповідача місцевий господарський суд до закінчення підготовчого провадження у справі - не залучав, що підтверджується ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 17 січня 2018 року у даній справі (а. с. 78), у якій місцевий суд закрив підготовче провадження по даній справі та призначив її до розгляду по суті на 31 січня 2018 року (п. 1 резолютивної частини ухвали).

Про вступ чи залучення третіх осіб до участі у справі суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, на які права чи обов'язки такої особи та яким чином може вплинути рішення суду у справі.

З матеріалів справи вбачається та встановлено колегією суддів, що відповідачем, з дати його повідомлення про порушення провадження у даній справі - 05.12.2017 р. до 15.12.2017 р., у порядку визначеному приписами ГПК України (із змінами і доповненнями у редакції Закону України від 13.07.2017 р. № 21-36-VІІІ) будь-які заяви та клопотання про залучення до участі у справі третьої особи відповідно до ст. 27 ГПК України не подавалися. Відповідач за вх. № 21924 від 11.12.2017 р. подав (надіслав) відзив на позовну заяву (а. с. 52-53) з додатками ( а. с. 54-60).

З 15.12.2017 р. набрав законної сили ГПК України у редакції Закону України від 03.10.2017 р. № 2147-VІІІ, відповідачем згідно приписів 49, 50 ГПК України, заяви та клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб - не подавалися. У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 20.12.2017 р. представник відповідача - не прибув, ухвалу місцевого суду від 20.12.2017 р. у даній справі відповідач отримав під розписку - 22.12.2017 р. (а. с. 68), відтак був повідомлений про судове засідання у підготовчому провадженні, яке призначено судом на 17.01.2018 р. У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 17.01.2018 р. представник відповідача - не прибув, надіслав до суду письмові пояснення вх. № 3382 від 09.01.2018 р. (а. с. 69).

Місцевий суд ухвалою від 17.01.2018 р. закрив підготовче провадження по даній справі та призначив її до розгляду по суті на 31.01.2018 р., про що відповідач був повідомлений рекомендованою поштою, під розписку - 19.01.2018 р. (а. с. 79). У судове засідання місцевого суду, яке відбулося 31.01.2018 р. представник відповідача - не прибув.

Рішення місцевого суду від 31.01.2018 р. по даній справі відповідач отримав під розписку - 05.02.2018 р. (а. с. 89).

З вищенаведеного аналізу процесу розгляду даної справи місцевим господарським судом вбачається, що в матеріалах справи відсутні будь-які заяви учасників, в т.ч. відповідача, про залучення третіх осіб до участі у даній справі та/або заяви третіх осіб про вступ у справу на стороні позивача та/або відповідача.

З огляду на наведене визначення апелянтом/відповідачем у вступній частині апеляційної скарги: «Третя сторона: Чортківська районна державна адміністрація, 48500, м. Чортків, вул. Шевченка, 23» та доповненні до апеляційної скарги: «Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Чортківська районна державна адміністрація, 48500, м. Чортків, вул. Шевченка, 23», без будь-яких клопотань про залучення вказаної особи до участі у даній справі третьою особою на стороні позивача або відповідача та обгрунтувань, на які права чи обов'язки зазначеної особи та яким чином може вплинути рішення суду у даній справі, у визначені приписами ГПК України строки вступу таких осіб у процес (до закінчення підготовчого провадження у справі судом першої інстанції), є безпідставним.

Відповідач/апелянт, як юридична особа, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, первинний запис, згідно матеріалів справи, внесено до ЄДРЮО та ФОП про юридичну особу відповідача - 09.07.2002 р., відтак з дати державної реєстрації юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

В матеріалах справи відсутні докази про внесення до єдиного державного реєстру запису про припинення юридичної особи відповідача.

Юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями (ч. 1 ст. 96 ЦК України) усім належним їй майном (ч. 2 зазначеної статті). Відповідно до ч. 3 ст. 96 ЦК України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов'язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов'язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

З огляду на наведене покликання апелянта у вступній частині апеляційної скарги та доповненні до апеляційної скарги на те, що Чортківська районна державна адміністрація є у даній справі третьою стороною чи/або третьою особою без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача колегією суддів до уваги не приймається, оскільки зазначене не відповідає матеріалам даної справи.

Апеляційний господарський суд, обговоривши доводи апеляційної скарги, здійснивши аналіз наявних у справі письмових доказів, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення Господарського суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року у справі № 921/694/17-г/14, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що апелянт/відповідач: Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації є юридичною особою, організаційно-правова форма: орган державної влади, ідентифікаційний код юридичної особи: 03195613, місцезнаходження юридичної особи: 48500, Тернопільська обл., м. Чортків, вул. Шевченка, 34.

Позивач: Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи 21560766, місцезнаходження юридичної особи: 01601, м. Київ, вул. Т.Шевченка, буд. 18.

Тернопільська філія Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» є відокремленим підрозділом (філією) Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» без права юридичної особи, місцезнаходження філії: п. і. 46001, м. Тернопіль, вул. В.Чорновола, буд. 4.

З матеріалів справи вбачається, що 29.11.2017 р. /по пошті/ на розгляд Господарському суду Тернопільської області подано Публічним акціонерним товариством «Укртелеком» в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (Позивач - у справі) позовну заяву до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації позов про стягнення 28699,19 грн. заборгованості по витратах, понесених протягом січня - червня 2017 року внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах громадянам Чортківського району, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус», «Пре соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яку ухвалою суду першої інстанції від 01.12.2017 р. прийнято до провадження та розгляд даної справи призначено на 20.12.2017 р. (а. с. 2), про що відповідач був належним чином повідомлений рекомендованою поштою, під розписку, 05.12.2017 р., позивач - 04.12.2017 р. (а. с. 3, 4).

В силу ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України), а також у випадках передбачених ч. 4, 5 та 6 ст. 11 ЦК України.

Підстави виникнення зобов'язань визначені приписами Глави 47 ЦК України.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів даної справи, Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» (надалі - Позивач) протягом січня - червня 2017 року надавало телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Чортківського району, на яких поширюється дія Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

У відповідності до ч. 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікації відповідно до законодавства України.

У п. 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 р. № 295 (далі - Правила) визначено, що установлені законами України пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документів, що підтверджують право на пільги.

Статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» встановлено, що пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання визначаються виключно законами України.

Відповідно до ст. 87 Бюджетного кодексу України (надалі - БК України), видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення належать до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України. При цьому порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 97 БК України).

Згідно з пп. б п. 4 ч. 1 ст. 89 та ст. 102 Бюджетного кодексу України, видатки на відшкодування вартості послуг наданих пільговим категоріям громадян здійснюються з місцевих бюджетів за рахунок коштів, які надходять з державного бюджету України (субвенцій з державного бюджету України) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 91 Бюджетного кодексу України (надалі - БК України), видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих пільговим категоріям громадян, здійснюється з місцевих бюджетів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 (надалі Постанова № 256) затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення на рахунок субвенцій з державного бюджету (надалі Порядок № 256), якими встановлено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Зокрема, п. 2 Постанови № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Пунктом 3 Порядку № 256 визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення, є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг Чортківського району Тернопільської області є Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, а тому, на підставі вищезазначених норм законодавства та положень Постанови та Порядку № 256, відшкодування витрат понесених позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян має здійснюватись відповідачем за рахунок державних субвенцій.

Відповідно до ч. 1 п. 8 Порядку № 256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державного казначейства, для здійснення відповідних видатків. При цьому головні розпорядники коштів у п'ятиденний термін здійснюють розрахунки з постачальниками відповідних послуг (ч. 2 п.8 Порядку № 256).

Як вбачається з матеріалів справи, за січень-червень 2017 року Тернопільською філією ПАТ «Укртелеком» були надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах населенню Чортківського району на суму 28 699,19 грн.

Факт надання послуг Тернопільською філією ПАТ «Укртелеком» та фактичне споживання їх переліченими категоріями населення у заявлений позивачем період підтверджується: Розрахунком видатків, які понесені позивачем на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за період січень-червень 2017 року включно (форма №2-пільга), всього на суму 28 699 грн. 19 коп., що підтверджується належним чином засвідченими копіями розрахунків та звітів (а. с. 15-32) які надсилалися позивачем відповідачу рекомендованою поштою з оголошеною цінністю (ф.107) за супровідними № 06/2-11-64 від 06.02.2017 р. (а. с. 33, 34, 35); № 06/2-11-107 від 06.03.2017 р. (а. с. 36, 37, 38); № 06/2-11-143 від 06.04.2017 р. (а. с. 39, 40, 41); № 06/2-11-171 від 08.05.2017 р. (а. с.42, 43, 44); № 06/2-11-201 від 07.06.2017 р. (а. с. 45, 46, 47); № 06/2-11-228 від 20.07.2017 р. (а. с. 48, 49, 50).

Згідно з п. 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, що затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117 (надалі - Положення), підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою " 2-пільга".

На виконання вищезазначених вимог Положення позивач направляв адресу відповідача, для здійснення розрахунку за надані телекомунікаційні послуги пільговим категоріям споживачів, відповідні звіти (а. с. 15-32), поштою (рекомендованими листами з описом вкладення), що підтверджується супровідними листами, які знаходяться в матеріалах справи (№ 06/2-11-64 від 06.02.2017 р., № 06/2-11-107 від 06.03.2017 р., № 06/2-11-143 від 06.04.2017 р., № 06/2-11-171 від 08.05.2017 р., № 06/2-11-201 від 07.06.2017 р., № 06/2-11-228 від 20.07.2017 р.)(а. с. 33-50).

Однак, відповідач надані позивачем телекомунікаційні послуги не оплатив, що слугувало підставою для звернення останнього до суду за захистом свого порушеного права.

При цьому місцевий суд правомірно зазначив, що за наведеним вище законодавством та відповідно до постанови постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117, Управління соціального захисту населення є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Відтак посилання відповідача у відзиві (а. с. 52-53) та письмових поясненнях № 09-33/61 від 03.01.2018 р. (а. с. 69) на те, що ним фактично не перевірялося надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, їхній обсяг, підставність надання та правильність обчислення, вказує на протиправне ухилення уповноваженого державою органу від виконання покладених на нього законодавством завдань та функцій, та неналежну реалізацію повноважень його посадовими особами.

Як вбачається з апеляційної скарги та доповнення до апеляційної скарги апелянт/відповідач покликається на те, що Управління не мало підстав та бюджетних призначень для здійснення відшкодування виплат на надання телекомунікаційних послуг, оскільки на 2017 рік не визнане головним розпорядником коштів місцевого бюджету по відшкодуванню послуг зв'язку пільговим категоріям населення. Також апелянт вказує на відсутність договору із позивачем про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг, як підставу для виконання зобов'язань.

Згідно з ч. 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ч. 3 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до статті 174 ГК України, господарські зобов'язання можуть виникати: безпосередньо із закону або іншого нормативно-правового акта, що регулює господарську діяльність; з акту управління господарською діяльністю; з господарського договору та інших угод; внаслідок заподіяння шкоди та інших підстав.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ч. 1, 3 ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги мають надаватися відповідно до законодавства. Телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікації відповідно до законодавства України.

Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законі України від 28.02.1991 р. № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Законі України від 24.03.2008 р. № 203/98-ВР із змінами і доповненнями «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний статус» та Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв'язку (телекомунікаційні послуги).

Положеннями статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступав до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації, яке є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищевказаних соціальних пільг населення Чортківського району, зобов'язане було на підставі приписів вищевказаних законів та положень Постанови та Порядку № 256 здійснювати відшкодування витрат, понесених позивачем, внаслідок надання послуг зв'язку пільговим категоріям населення, які проживають на вищевказаній території, за рахунок державних субвенцій.

Щодо тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі про те, що Законом України «Про Державний бюджет України за 2017 рік», субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з оплати телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян не передбачені, колегія суддів вважає безпідставним, виходячи з наступного.

Законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог Законів України.

Слід також зазначити, що за наведеним вище законодавством та відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117, Управління соціального захисту населення є не лише розпорядником бюджетних коштів, а й органом, що контролює відомості, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги.

Відповідно до частини першої статті 96 ЦК України, юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Частина 2 ст. 218 Господарського кодексу України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення від відповідальності.

Згідно з п. 5 Оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.2013 р., відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність замовника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Також, Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 р. та у справі Бакалов проти України від 30.11.2004 р. зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 15.05.2012 року по справі № 11/446, від 15.05.2012 р. у справі № 3-28гс12, постанові ВГСУ від 23.08.2012 р. у справі № 15/5027/715/2011, від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16, у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 року по справі № 921/177/17-г/14, від 23.04.2018 р. у справі № 921/198/17-г/8.

За таких обставин, Управління праці та соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації відповідає за своїми зобов'язаннями, які виникли безпосередньо із закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

Відтак, твердження скаржника, з посиланням на відсутність у місцевому бюджеті виділених коштів, не є підставою для звільнення його від обов'язку щодо оплати понесених позивачем витрат, пов'язаних з наданням телекомунікаційних послуг для пільгових категорій громадян.

Згідно з ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень ч. 1-4 ст. 48 Бюджетного кодексу України.

Крім того, у листі від 30.06.2011 р. № 31-07310-10-24/16584 Міністерство фінансів України повідомило, зокрема, що деякі програми, які відносяться до державних програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має на них право. У цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів).

Таким чином, зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку, компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Телекомунікаційні послуги на пільгових умовах позивачем надавались не за власною ініціативою, а на виконання імперативних законодавчих вказівок щодо цього. Як наслідок, уповноважений на те державою орган - відповідач у справі, в силу закону, має ці витрати позивачу відшкодувати за рахунок бюджетних коштів.

Як правомірно зазначив в мотивувальній частині рішення місцевий господарський суд, відсутність укладених між Управлінням та позивачем договорів про відшкодування пільг з оплати телекомунікаційних послуг на 2017 рік, як і не підписання відповідачем актів звіряння розрахунків, не може бути підставою для звільнення відповідача від законодавчо встановленого обов'язку компенсувати вартість фактично спожитих пільговими категоріями населення послуг.

Колегією суддів перевірено правильність нарахування понесених позивачем витрат на надання телекомунікаційних послуг за січень - червень 2017 р. (спірний період):

За січень 2017 р. згідно із Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» позивачем надано телекомунікаційних послуг на суму 3243,07 грн.; згідно із Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» позивачем надано послуг на суму 1304,12 грн.; згідно із Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист» позивачем надано послуг на суму 415,59 грн.; згідно із Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» позивачем надано телекомунікаційних послуг на суму 59,91 грн. Всього за січень 2017 р. позивачем надано вказаних вище послуг на суму 5022,69 грн. За лютий 2017 р. відповідно до вищевказаних Законів України, позивачем надано телекомунікаційних послуг, відповідно, на суми: 2610,23 грн. + 1267,88 грн. + 414,85 грн. + 41,68 грн. Всього за лютий 2017 р. позивачем надано вищевказаних послуг на суму 4334,64 грн. За березень 2017 р. відповідно до вищевказаних Законів України, позивачем надано телекомунікаційних послуг, відповідно, на суми: 3084,26 грн. + 1261,36 грн. + 394,75 грн. + 55,95 грн. Всього за березень 2017 р. позивачем надано послуг телекомунікаційних на суму 4706,32 грн. За квітень 2017 р. відповідно до вищевказаних Законів України, позивачем надано телекомунікаційних послуг, відповідно, на суми: 3141,99 грн. + 1245,76 грн. + 394,75 грн. + 66,23 грн. Всього за квітень 2017 р. позивачем надано послуг на суму 4848,73 грн. За травень 2017 р. відповідно до вищевказаних Законів України, позивачем надано телекомунікаційних послуг, відповідно, на суми: 3154,20 грн. + 1239,70 грн. + 394,75 грн. + 66,23 грн. Всього за травень 2017 р. позивачем надано послуг пільговим категоріям громадян на суму 4854,88 грн. За червень 2017 р. відповідно до вищевказаних Законів України, позивачем надано телекомунікаційних послуг, відповідно, на суми: 3151,16 грн. + 1229,79 грн. + 394,75 грн. + 66,23 грн. Всього за червень 2017 р. позивачем надано вищевказаних послуг на суму 4841,93 грн.

Разом сума наданих позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян за січень-червень 2017 р. складає 28 699,19 грн. (5022,69 + 4334,64 + 4796,32 + 4848,73 + 4854,88 + 4841,93).

Таким чином, перевіривши правильність нарахування понесених позивачем витрат на надання телекомунікаційних послуг за січень - червень 2017 р. та відповідність наданих розрахунків приписам законодавства, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення в сумі 28 699 грн. 19 коп. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за період січень-червень 2017 р.

Розрахунок заборгованості з відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг з оплати телекомунікаційних послуг за січень - червень 2017 р. - знаходиться в матеріалах справи (а. с. 14).

В апеляційній скарзі (з врахуванням доповнень) відповідач визнає факт надання позивачем телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян, не оспорює їхнього обсягу, водночас оскаржує рішення суду першої інстанції через відсутність відповідного бюджетного фінансування, відсутність бюджетних призначень, та у зв'язку з тим, що дана справа не підсудна господарському суду.

Щодо наполегливих тверджень апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, доповненні до апеляційної скарги, відповіді на відзив позивача на апеляційну скаргу та відповіді на заперечення, зокрема, що між сторонами не було укладено договору на надання відповідних послуг та не було підписано актів виконаних робіт, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що чинне законодавство України не передбачає обов'язкового укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від волевиявлення сторін, тому, твердження скаржника про відсутність між сторонами договору про відшкодування вартості послуг для окремих категорій громадян на 2017 рік, а, відповідно, і відсутність між сторонами господарських відносин, є безпідставними.

Згідно п. 4 частини третьої статті 129 Конституції України та ст. 33 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідач не надав доказів зменшення та/або погашення заборгованості.

Щодо тверджень апелянта, які стосуються не підсудності даної справи господарському суду, слід зазначити наступне.

Апелянт в апеляційній скарзі не стверджує (а. с. 95-96), однак у доповненні до апеляційної скарги (а. с. 100-101), відповіді на відзив позивача на апеляційну скаргу (а. с. 142-143, електронна редакція відповіді - а. с. 133-134) та відповіді на заперечення проти міркувань апелянта/відповідача (а. с. 173-174, електронна редакція відповіді - а. с. 170-172) наполегливо покликається на те, що дана справа не підсудна господарському суду, оскільки згідно статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи, зокрема у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірвані і виконанні правочинів у господарській діяльності. В той же час, як зазначає апелянт, Управління праці та соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації є не суб'єктом господарювання, а суб'єктом владних повноважень і жодних договорів з позивачем не укладало, тому, на думку скаржника, у даному випадку спір є публічно-правовим, який у відповідності до ст. 19 КАС України має розглядатися за правилами КАСУ у адміністративному суді.

Зокрема у відповіді на відзив позивача (а. с. 142-143)/електронна редакція відповіді на відзив/(а. с. 133-134), апелянт зазначає, що Управління в даній справі виступає лише і тільки як суб'єкт владних повноважень, а не як боржник у зобов'язальних правовідносинах, вважаючи при цьому помилковим посилання позивача на висновок Великої Палати Верховного Суду наведеного у п. 67 постанови від 17.04.2018 р. у справі № 911/4249/16, оскільки між сторонами будь-який договір не укладався, тому на переконання апелянта, даний спір підсудний адміністративному суду відповідно до постанови колегії Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України від 13.09.2016 р. де пільгові перевезення і надання телекомунікаційних послуг знаходяться якраз в обсягах міжбюджетних трансферів кодів програмної класифікації видатків виділених на відповідний рік, а так як Управління з позивачем жодних договорів не укладало, останнє як суб'єкт владних повноважень, а не як боржник, не може бути боржником за зобов'язальними правовідносинами, а так як суд зазначеної вище обставини не врахував та не з'ясував, а також не зробив в цій частині висновків про правильне застосування права, які відповідають цим обставинам, тому судове рішення належить скасувати. У відповіді на заперечення проти міркувань апелянта/відповідача (а. с. 173-174)/електронна редакція відповіді на заперечення/ (а. с. 170-171) викладено аналогічні твердження скаржника, що і в відповіді на відзив позивача (а. с. 142-143).

Колегія суддів розглянувши вищезазначені твердження апелянта, в першу чергу звертає увагу скаржника на те, що ним у суді першої інстанції твердження щодо непідсудності даної справи господарському суду - не заявлялися і заперечення на позовну заяву зазначеними обставинами - не обгрунтовувалися, що підтверджується відзивом на позовну заяву (а. с. 52-53) та поясненнями (а. с. 69), а представник відповідача, як вбачається з матеріалів справи, у судові засідання суду першої інстанції - не з'являвся, що було предметом дослідження колегією суддів та зазначено вище у цій постанові, підтверджується матеріалами справи, відтак зазначені обставини не могли бути предметом дослідження судом першої інстанції.

Оскільки відповідач у відзиві на позовну заяву (а. с. 52-53) та поясненні (а. с. 69) покликався лише на відсутність бюджетного фінансування на 2017 р. та на не укладення з позивачем договору, місцевий суд в повному обсязі дослідив вказані обставини та надав відповідні висновки, що викладено судом в мотивувальній частині судового рішення.

В частині щодо підсудності/непідсудності даного спору господарському суду, то на ці обставини покликається скаржник навіть не в апеляційній скарзі, а лише у доповненні до апеляційної скарги (а. с. 100-101), відповіді на відзив позивача, відповіді на заперечення проти міркувань апелянта/відповідача (а. с. 173-174)/електронна редакція відповіді на заперечення/ (а. с. 170-171).

В цій частині тверджень апелянта колегія суддів зазначає наступне.

Як уже було зазначено вище у цій постанові, зобов'язання апелянта/відповідача виникли безпосередньо із закону, незалежно від бажання сторін та наявності договору, і відповідальність за їх виконання не може ставитися в залежність від дій чи бездіяльності будь-яких третіх осіб.

У відносинах щодо розрахунків з позивачем відповідач виступає не як суб'єкт владних повноважень, а як боржник у зобов'язальних правовідносинах, правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 р. у справі № 911/4249/16, відповідно даний спір підсудний господарському, а не адміністративному суду, як помилково стверджує апелянт.

Колегія суддів вважає за необхідне зіслатися на правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 14.02.2018 р. у справі № 921/177/17-г/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» до Управління соціального захисту населення Шумської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 67749,34 грн. за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та постанові Верховного Суду від 23.04.2018 р. у справі № 921/198/17-г/8 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Тернопільської філії ПАТ «Укртелеком» до Управління праці та соціального захисту населення Теребовлянської районної державної адміністрації про стягнення заборгованості в сумі 286719,13 грн. за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

Так, апелянт/відповідач, наполягаючи, що даний спір підсудний адміністративному суду, мотивує висновком Верховного Суду України викладеним у постанові від 13.09.2016 р. про те, що спір з приводу компенсації витрат на перевезення пільгової категорії пасажирів підсудний адміністративному суду.

Однак відповідно до змісту викладеного в абзацах 3, 4 зазначеної постанови Верховного Суду України від 13.09.2016 р. (а. с. 135-141) у справі за позовом Державного територіально-галузевого об'єднання «Південно-Західна залізниця» до Управління праці та соціального захисту населення Андрушівської РДА Житомирської області про визнання бездіяльності та дій протиправними, стягнення коштів, в обгрунтування позову у вказаній справі покладено укладений між сторонами спору договір від 1 лютого 2012 року № 8. Справа про стягнення заборгованості по витратах, понесених відповідно до укладеного договору внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, розглянута Великою Палатою Верховного Суду 17.04.2018 р. у справі № 911/4249/16, а спори про стягнення заборгованості за надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах при відсутності договору розглянуті Верховним Судом відповідно 14.02.2018 р. та 23.04.2018 р. у справах № 921/177/17-г/14 та № 921/198/17-г/8, відтак зазначена справа про стягнення заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання позивачем відповідачу телекомунікаційних послуг згідно закону на пільгових умовах підсудна господарському суду.

Інші твердження апелянта, які викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки вони не доведені належними та допустимими доказами та спростовуються матеріалами даної справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 76, 77, 78, 79, 80, 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи все вищенаведене у їх сукупності, дослідивши наявні у справі докази та всі обставини, що мають значення для вирішення спору по суті у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу апелянта/відповідача залишити без задоволення, рішення Господарського суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року у справі № 921/694/17-г/14 - без змін.

Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

Керуючись ст. ст. 86, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Рішення Господарського суду Тернопільської області від 31 січня 2018 року у справі № 921/694/17-г/14 залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

2.Витрати зі сплати судового збору за перегляд рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку покласти на апелянта.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку.

4.Матеріали справи повернути Господарському суду Тернопільської області.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2018 р.

Головуючий суддя Л.С. Данко

Суддя Н.А. Галушко

Суддя Г.В. Орищин