УХВАЛА

м. Київ

24.05.2018Справа № 910/23824/15
За скаргою Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В.

на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

у справі №910/23824/15

За позовом Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В.

до Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ"

про стягнення 283 125,34 грн.

Суддя Турчин С.О.

Представники учасників процесу:

не з'явились

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивач - Публічне акціонерне товариство "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" про стягнення 283125,34 грн. грн. заборгованості за кредитним договором № 157/Ю від 24.05.2013.

Позовні вимоги позивача обґрунтовані невиконанням позичальником - Товариством з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" взятих на себе за кредитним договором №157/Ю від 24.05.2013 зобов'язань, у зв'язку з чим, у позивач звернувся до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків. Таким чином, внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору заборгованість Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКИЙ ЛІЗИНГ" за вказаним договором станом на 17.08.2015 складає 283125,34 грн., з яких: 246235,53 грн. - заборгованість за основним боргом; 7900,20 грн. - заборгованість за нарахованими процентами; 28989,61 грн. - заборгованість по пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва №910/23824/15 від 22.10.2015 позов задовольнити повністю.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 року у справі №910/23824/15 змінено; позов задоволено частково, стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" на користь Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" 246 235,53 грн. заборгованість по основному кредиту, 7 900,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 24 632,49 грн. пені, нарахованої на заборгованість по кредиту та 1526, 13грн. пені, нарахованої на заборгованість по процентам за користування кредитом; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Український лізинг" в доход Державного бюджету України судовий збір у розмірі 5662, 51 грн. В іншій частині позову відмовлено.

30.12.2015 Господарським судом міста Києва були видані відповідні накази на виконання постанови Київського апеляційного господарського суду від 14.12.2015 у справі № 910/23824/15.

11.05.2018 через відділ діловодства суду від Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. надійшла скарга № 528 від 07.05.2018 на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 розгляд скарги Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві призначено на 24.05.2018

У судове засіданні 24.05.2018 представники учасників процесу не з'явились.

Відповідно до ч. 2 ст. 342 Господарського процесуального кодексу України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши скаргу Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, суд встановив наступне.

У своїй скарзі Публічне акціонерне товариство "Український бізнес банк" просить суд визнати неправомірною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.04.2018 у виконавчому провадженні № 50858775 та зобов'язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві провести виконавчі дії з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 910/23824/15 в порядку, встановленому законом.

В обґрунтування своєї скарги скаржник посилається на те, що винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» є неправомірним, оскільки державним виконавцем не вчинено всіх необхідних виконавчих дій, а висновок державного виконавця, що протягом року не розшукано майна боржника, є передчасним. Скаржник зазначає, що повернення виконавчого документу без вжиття всіх заходів щодо розшуку майна боржника порушує право стягувача на гарантоване державою забезпечення виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебував наказ господарського суду міста Києва №910/23476/15 від 08.04.2016.

За інформацією Автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, яка міститься на веб-сайті за адресою https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors, виконавче провадження №50858775 з виконання наказу Господарського суду міста Києва №910/23824/15 від 30.12.2015 було відкрите 14.04.2016.

Як вбачається з матеріалів скарги, 16.04.2018 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Вказана постанова обґрунтована тим, що в ході проведення виконавчих дій встановлено, що у боржника відсутнє майно та кошти на які можливо звернути стягнення, а саме: вжитими державним виконавцем заходами встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортні засоби. Державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Згідно листа Регіонального сервісного центру МВС України в м. Києві постанову Печерського РВДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві щодо розшуку майна боржника прийнято до виконання. Протягом одного року транспортний засіб не розшукано; згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно в порядку доступу державний виконавців та інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно - нерухоме майно за боржником не зареєстровано, згідно відповідей банківських установ грошові кошти на рахунках боржника відсутні, за адресою вказаною у виконавчому документі майна боржника, на яке за законом можливо звернути стягнення - не виявлено. За таких умов у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, і здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції станом на 16.04.2018), виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв'язку з виконавчим провадженням; викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Відповідно до ч. 8 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Таким чином, законодавством України державного виконавця наділено обсягом повноважень для повного, ефективного та своєчасного виконання рішення суду, та реалізація державним виконавцем відповідних повноважень є обов'язковим для забезпечення виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, Печерським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві вимоги ухвали від 14.05.2018, в тому числі в частині надання витребуваних копій матеріалів виконавчого провадження №50858775, не виконано, хоча про вимоги ухвали від 14.05.2018 відділ ДВС було повідомлено 17.05.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

З наданих суду доказів, не вбачається, що державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні ВП № 50858775 були вжиті всі необхідні заходи для повного виконання рішення суду та стягнення заборгованості з боржника.

Так, матеріали скарги не містять доказів вчинення державним виконавцем дій щодо отримання інформації про наявність у боржника цінних паперів, водних транспортних засобів, інших самохідних транспортних засобів зареєстрованих, об'єктів права інтелектуальної власності тощо.

Водночас, приписи частини 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» покладає на державного виконавця обов'язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Отже, покладення на державного виконавця вказаного обов'язку означає, що державний виконавець у ході виконавчого провадження зобов'язаний використати увесь обсяг прав і обов'язків, якими він наділений згідно із законодавством, з метою забезпечення примусового виконання виконавчого документа. Тобто державний виконавець зобов'язаний максимально вжити всіх можливих заходів для розшуку боржника та належного йому майна, не обмежуючись при цьому лише окремими з них.

В оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.04.2018 зазначено, що вжитими державним виконавцем встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортні засоби. В подальшому державний виконавець, вказуючи на безрезультатність розшуку майна боржника, зазначає, що транспортний засіб (один) не розшукано протягом року. Однак, суд зазначає, що безрезультатність розшуку протягом року одного транспортного засобу боржника, за наявності у нього інших транспортних засобів, не може свідчити про безрезультатність розшуку майна в цілому.

Більше того, з оскаржуваної постанови не вбачається, а державний виконавець не скористався своїм правом на доведення того, що останнім вживались заходи щодо розшуку іншого майна боржника, відмінного від транспортних засобів.

Водночас, згідно наведеної норми Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що для повернення виконавчого документу на підставі вказаної норми обов'язковою умовою є невиявлення всіх транспортних засобів боржника протягом одного року, а не лише одного з них. Проте, в оскаржуваній постанові державним виконавцем зазначено про те, що не розшукано лише транспортний засіб.

Крім того, крім арешту та розшуку майна боржника, положення Закону України "Про виконавче провадження передбачають інші заходи, такі як тимчасове обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон, притягнення керівника боржника до адміністративної відповідальності в порядку ст. 188-13 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв'язку з невиконанням ним законних вимог державного виконавця тощо.

Проте, з оскаржуваної постанови не вбачається вчинення таких дій державним виконавцем.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Агрокомплекс проти України" міститься висновок, що існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов'язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату такої заборгованості і становить "майно" цієї особи у значенні статті 1 Першого протоколу.

Відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу (справа "Юрій Миколайович Іванов проти України").

Тобто, практика Європейського суду з прав людини однозначно свідчить про те, що невід'ємною умовою забезпечення права на суд є виконання судового рішення.

Таким чином, з метою захисту прав стягувача на своєчасне та повне виконання остаточного й обов'язкового до виконання рішення суду, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в частині визнання неправомірною та скасування постанови Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.04.2018 у виконавчому провадженні № 50858775.

Водночас, вимога скражника про зобов'язння Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві провести виконавчі дії з виконання наказу Господарського суду міста Києва від 30.12.2015 у справі № 910/23824/15 в порядку, встановленому законом задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Положеннями ч. 2 ст. 343 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Отже, господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця, а за результатами розгляду скарги суд може лише зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

Проте, скаржником не визначено які саме дії він просить суд зобов'язати вчинити державного виконавця.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про виконавче провадження", у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. У разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

Таким чином, відновлення виконавчого провадження, у випадку визнання судом незаконною чи скасування в установленому законом порядку постанови органу державної виконавчої служби про повернення виконавчого документа стягувачу, є обовязковим в силу закону та не потребує винесення судом рішення про зобов'язання вчинити відповідні дії.

Оскільки права стягувача щодо вжиття подальших заходів по примусовому виконанню рішення суду на даний час не порушені, зазначена вимога пред'явлена скаржником передчасно, а відтак задоволенню не підлягає.

Таким чином, суд задовольняє скаргу Публічного акціонерного товариства "Український бізнес банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "УКРБІЗНЕСБАНК" Білої І.В. на дії державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві частково.

Керуючись ст. ст. 234, 342, 343 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Український Бізнес Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Білої І.В. на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві задовольнити частково.

2. Визнати неправомірною та скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про повернення виконавчого документу стягувачу від 16.04.2018 у виконавчому провадженні № 50858775.

В іншій частині скарги відмовити.

Ухвала набрала законної сили 29.05.2018 та відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня набрання нею законної сили.

Повний текст підписано ухвали складено та підписано 29.05.2018.

Суддя С.О. Турчин