РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року Справа № 903/827/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуюча суддя Коломис В.В., суддя Тимошенко О.М. , суддя Огороднік К.М.

при секретарі судового засідання Величко К.Я.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1 (довіреність № 14-196 від 11.12.2017);

відповідач - ОСОБА_2 (довіреність № 007.1Др-260418 від 26.04.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" на рішення господарського суду Волинської області від 06.03.18р. (повний текст складено 16.03.2018р.) у справі № 903/827/17 (суддя Шум М.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

про стягнення 900 004, 26 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 06 березня 2018 року у справі №903/827/17 позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" про стягнення 900 004,26 грн. задоволено частково. Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Франка, буд. 12, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код 20077720) 198 328,43 грн. пені, 22 423,07грн річних, 476 810,44 грн. інфляційних втрат, 13 500,06грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 711 062.00грн. В стягненні 202 204,67 грн. пені та 237,65 грн. річних відмовлено. У задоволенні заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на один рік від 09.01.2018р. №752/06-06 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ПАТ "Волиньгаз" звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення господарського суду Волинської області скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Ухалою Рівненського апеляційного господарського суду від 04 квітня 2018 року у справі № 903/827/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" на рішення господарського суду Волинської області від 06 березня 2018 року у справі №903/827/17; призначено справу №903/827/17 до розгляду на 07 травня 2018 р.

Крім того, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" також звернулося до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Волинської області в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки в розмірі 198 328,43 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким позов задоволити.

Ухалою Рівненського апеляційного господарського суду від 19 квітня 2018 року у справі № 903/827/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Волинської області від 06.03.2018 року у справі №903/827/17; призначено справу №903/827/17 до розгляду на 07 травня 2018 року разом з апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз".

Обгрунтовуючи свої вимоги апелянти посилаються на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні місцевого суду, обставинам справи.

ПАТ "Волиньгаз" у відзиві на апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду в частині зменшення розміру пені на 50% законним та обгрунтованим, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

07 травня 2018 року від представника ПАТ "Волиньгаз" надійшла заява про розстрочку виконання судового рішення, згідно якої останній просить розстрочити виконання судового рішення на шість місяців.

Колегія суддів, розглянувши вказану заяву, враховуючи заперечення представника позивача, прийшла до висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, оскільки згідно вимог ч.1 ст.331 ГПК України відстрочити або розстрочити виконання рішення може лише суд, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Безпосередньо в судовому засіданні представники сторін повністю підтримали вимоги та доводи, викладені в апеляційних скаргах.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційних скарг слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.

При цьому колегія суддів виходила з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 04 січня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (продавець/позивач) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (покупець/відповідач) укладений договір купівлі-продажу природного газу №13-175 (а.с. 15-19), згідно з умовами якого ПАТ "НАК "Нафтогаз України" зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, а покупець - прийняти та оплатити газ на умовах цього договору. Газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для забезпечення власних потреб об'єктів, які знаходяться на балансі покупця (п.п. 1.1, 1.2 договору).

Згідно п.п. 2.1.-2.3. договору продавець передає покупцю з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. газ обсягом до 628,000 тис. куб.м., в тому числі по місяцях кварталів. Обсяги газу, що планується передати за цим договором можуть змінюватись сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку. Допускається відхилення місячного обсягу переданого газу в розмірі +/- 5% (плюс/мінус 5 відсотків) від узгодженого сторонами згідно з п. 2.1. цього договору планового обсягу продажу газу без коригування планового обсягу. Добовий розподіл планового обсягу продажу газу здійснюється рівномірно, виходячи з середньодобового обсягу передачі газу. За розрахункову одиницю переданого газу приймається один кубічний метр приведений до стандартних умов.

Згідно п.п. 3.3.-3.4. договору, приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірника акту приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Розділом 5 договору сторони визначили ціну газу, а саме ціна (граничний рівень ціни) на газ для теплопостачальних підприємств та послуги з його транспортування установлюються Національною комісією регулювання електроенергетики України (НКРЕ). Ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 3 509,00грн. без урахуванням податку на додану вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом. До ціни газу додається тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 7,70грн., крім того ПДВ - 20%, всього з ПДВ - 9, 24грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 3 586,88 грн., крім того ПДВ 20% - 717,38 грн., всього з ПДВ 4 304,26 грн. У разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, сторони вносять зміни до п. 5.2 цього договору з дати набрання чинності встановленої НКРЕ ціни/тарифу. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу.

Відповідно до п. 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2 договору. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Сторони у п.п. 6.3-6.5 договору погодили, що при невиконанні покупцем вимог, передбачених у п.6.1. цього договору, продавець має право обмежити передачу газу покупцеві або припинити передачу газу до повного погашення заборгованості за переданий газ по цьому договору. В платіжних дорученнях покупець повинен обовязково зазначити номер договору, дату його підписання та призначення платежу без зазначення періоду, з який здійснюється оплата. За наявності заборгованості у покупця за цим договором продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від покупця, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором. Звірка розрахунків здійснюється сторонами на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу покупцем та акта приймання-передачі газу протягом 10-ти днів з моменту письмової вимоги однієї із сторін.

Даний договір підписано сторонами, підписи скріплені відтисками печаток сторін.

В подальшому, сторони додатковими угодами №1 від 14.10.2013р., №2 від 10.07.2013р., №3 від 08.08.2013р., №4 від 31.12.2013р., №5 від 28.04.2014р., №6 від 15.05.2014р., №7 від 10.06.2014р., №8 від 05.09.2014р., №9 від 10.11.2014р., №10 від 08.12.2014р., №11 від 22.12.2014р, №12 від 05.02.2015р., №13 від 10.03.2015р., №14 від 03.04.2015р., №15 від 12.05.2015р., №16 від 03.06.2015р., №17 від 10.06.2015р. до договору купівлі-продажу природного газу від 04.01.2013р. №13-175-В погодили викласти п. 5.2 договору в редакції, згідно якого ціна газу становить - 8 118,00грн. (а.с. 20-38). Дані угоди підписані сторонами, підписи скріплені їх печатками.

Як встановлено судами обох інстанцій, на виконання умов договору, позивач поставив, а відповідач в свою чергу прийняв газ на загальну суму 7 312 300,42 грн., що підтверджується відмітками відповідача на актах приймання-передачі природного газу від 31.01.2013р. на суму 537 386,36грн., від 28.02.2013р. на суму 536 590,66грн., від 31.03.2013р. на суму 462 061,88грн., від 31.10.2013р. на суму 212 623,27грн., від 30.11.2013р. на суму 328 305,70грн., від 31.12.2013р. на суму 457 149,15грн., від 31.01.2014р. на суму 464 096,43грн., від 28.02.2014р. на суму 365 845,12грн., від 31.03.2014р. на суму 311 658,73грн., від 31.10.2014р. на суму 257 235,73грн., від 30.11.2014р. на суму 499 937,31грн., від 812 644,94грн. на суму 812 644,94грн., від 31.01.2015р. на суму 827 900,01грн., від 28.02.2015р. на суму 633 869,97грн., від 31.03.2015р. на суму 577 995,46грн. (а.с. 39-53).

Натомість, відповідач, в порушення умов договору та взятих на себе зобов'язань, оплату за отриманий газ здійснив несвоєчасно, що підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по операціях ПАТ "Волиньгаз" з 01.01.2013 по 31.08.2017 (а.с.14).

Враховуючи викладене, НАК "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулася до господарського суду з позовом до ПАТ "Волиньгаз" про стягнення пені в розмірі 400 533,10 грн., 22 660,72 грн. - відсотків річних та 476 810,44 грн. - інфляційних втрат.

Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічна норма міститься в статті 193 Господарського кодексу України.

В силу статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вже зазначалося вище, відповідач свої зобов'язання за договором про закупівлю природного газу не виконав належним чином, а саме, за поставлений природний газ розрахувався несвоєчасно, чим порушив умови п.6.1 договору, що спричинило звернення позивача з даним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення доводів відповідача стосовно ненастання строку оплати та виникнення грошового зобов'язання лише після оформлення та підписання сторонами акта приймання-передачі природного газу, з огляду на таке.

Судами обох інстанцій встановлено відсутність спору між сторонами щодо фактичних обсягів та строків щомісячної поставки газу протягом січня 2013р. по березень 2015р., тому прострочення оформлення окремих актів приймання-передачі газу не може змінювати конкретний строк оплати, визначений пунктом 6.1 договору №13-175-В від 04.01.2013р.

Акти приймання-передачі газу лише фіксують остаточний обсяг переданого газу за минулий місяць, тому виходячи з показників своїх комерційних вузлів обліку газу, відповідач мав усі дані щодо фактичних щомісячних обсягів отриманого природного газу для своєчасного проведення розрахунків з постачальником, незважаючи на запізніле підписання позивачем актів за період січень 2013р. по березень 2015р.

Таким чином, зі змісту спірних правовідносин, що виникли між сторонами, суд не вбачає підстав, які б певним чином заважали або впливали б на виконання відповідачем зобов`язання з оплати вартості газу у строк, встановлений п.6.1 договору, а прострочення позивача щодо підписання актів не може бути умовою для відстрочення виконання грошового зобов`язання відповідачем на підставі ч.2 статті 613 Цивільного кодексу України, оскільки саме відповідач спочатку складає акт та обізнаний про обсяг спожитого у відповідному місяці природного газу за показниками лічильників (п.п. 3.4, 4.1 договору).

Слід зазначити, що несвоєчасне повернення позивачем актів приймання-передачі природного газу не є відкладальною умовою в розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, тому наявність або відсутність актів не звільняє відповідача від обовязку сплатити вартість фактично поставленого природного газу відповідно до пункту 6.1 договору, що також не суперечить частині 1 статті 692 ЦК України.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 17 квітня 2018 року у справі №918/1395/15.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки, як встановлено судами обох інстанцій, прострочення виконання грошового зобов'язання з боку відповідача має місце, місцевий господарський суд визнавши розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат, наданий позивачем, невірним та провівши його самостійно, прийшов до правильного висновку, що до стягнення підлягає 22 423,07 грн. відсотків річних та 476 810,44 грн. інфляційних втрат за період з грудня 2015 по липень 2017.

При цьому, в позові в частині стягнення 237,65 грн. відсотків річних суд першої інстанції відмовив правомірно, оскільки їх нараховано та, відповідно, пред'явлено до стягнення безпідставно (без врахування вихідних днів та часткових проплат).

Крім того, позивач за неналежне виконання грошових зобов'язань з оплати поставленого газу здійснив нарахування пені в розмірі 400 533,10 грн.

Як вже зазначалося вище, відповідач здійснював оплату за газ частинами, при цьому розрахунок за газ в кожному місяці проводився з порушенням строків, визначених договором №16-198-РО купівлі-продажу природного газу від 30.12.2015.

За приписами ч.1 ст.230 ГК України, п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Пунктом 4 ст. 231 ГК України передбачено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною другою ст.551 ЦК України визначено, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Сторонами в пункті 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Як вбачається, позивачем нараховано до стягнення 400 533,10грн. пені за періоди з 20.11.2014р. по 13.01.2015р., з 20.12.2014р. по 13.01.2015р., 20.01.2015р. по 04.03.2015р., з 20.02.2015р. по 04.03.2015р., 30.03.2015р. по 27.05.2015р., з 21.04.2015р. по 25.06.2015р.

При перевірці розрахунку, господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

При цьому, суд зауважує, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Частиною 5 ст. 254 ЦК України, встановлено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

При перерахунку пені судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач правомірно заявив до стягнення пеню в розмірі 396 656,87 грн., при цьому останнім безпідставно нарахована пеня в розмірі 3876,23 грн. на суму заборгованості за дні фактичної її сплати.

Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", ст.ст. 549, 551, 611 п.3 ЦК України, п.7.2 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 198328,43 грн., зменшивши її розмір на 50%.

При цьому, посилання ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на неправомірне зменшення судом першої інстанції розміру штрафних санкцій, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Зазначена стаття кореспондується зі ст.233 ГК України, яка визначає, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Отже, питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з'ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.

Матеріалами справи підтверджується, що при вирішенні клопотання про зменшення розміру пені, суд першої інстанції перевірив всі доводи сторін і врахував всі істотні обставини, а також інтереси сторін, які заслуговують на увагу.

Заявник апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанцій ст.233 ГК України та ст.551 ЦК України, в силу вимог яких, суд повинен був дослідити розмір збитків, завданих позивачу неправомірними діями відповідача.

Проте, зазначені доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час її розгляду.

Відтак, суд першої інстанцій повно встановив всі істотні для справи обставини, правильно застосував ст.551 ЦК України та ст.233 ГК України, врахував інтереси сторін, які заслуговують на увагу, та прийшов до правильного висновку про наявність обставин, за яких можливе зменшення штрафних санкцій на 50%.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що господарський суд, зменшуючи розмір пені, обґрунтовано взяв до уваги ступінь виконання основного зобовязання (на момент звернення до суду виконане в повному обсязі), стягнення додатково до суми боргу інфляційних втрат та відсотків річних. Крім того, порушення відповідачем строків оплати були незначними, а заявлений до стягнення розмір пені є неспіврозмірним із наслідками, заподіяними порушенням відповідачем умов договору.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення на один рік, оскільки відповідачем доказів в підтвердження виняткових обставин для відстрочення виконання рішення в розумінні ст. 86 ГПК України суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржниками не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржників, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 129, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Волинської області від 06 березня 2018 року року у справі №903/827/17 - залишити без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст.ст. 287-291 ГПК України.

3. Матеріали справи №903/827/17 повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "23" травня 2018 р.

Головуюча суддя Коломис В.В.

Суддя Тимошенко О.М.

Суддя Огороднік К.М.