ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

29.05.2018 м. Ужгород Справа № 907/308/18

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком", м.Ужгород

до відповідача ОСОБА_1 соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації, м.Іршава

про стягнення суми 62702,38 грн. заборгованості за надані послуги зв'язку на пільгових умовах, у відповідності до ст.ст.611,625 Цивільного кодексу України

Суддя Васьковський О.В.

Представники:

від позивача - ОСОБА_2 (дов.№2933 від 28.12.17)

від відповідача - ОСОБА_3 - головний спеціаліст-юрисконсульт (№950/04 від 17.05.18)

СУТЬ СПОРУ: стягнення суми 62702,38 грн. заборгованості за надані послуги зв'язку на пільгових умовах, у відповідності до ст.ст.611,625 Цивільного кодексу України.

Позивач позовні вимоги, обґрунтовує тим, що з січня 2017 по грудень 2017 року ним надавалися телекомунікаційні послуги споживачам телекомунікаційних послуг, що проживають в Іршавському районі, які мають право на відповідні пільги, передбачені чинним законодавством. Зазначає, що на виконання вимог п.10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 29.01.03 №117, позивачем щомісячно надсилалось на електронну адресу розпорядника "Розрахунок видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг", а також на паперових носіях надсилало уповноваженому органу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Вказує, що згідно з п.11 вказаного Положення, на відповідача покладено обов'язок звіряння наданої інформації, складання актів звіряння після проведення розрахунків. Акти звірки розрахунків складалися позивачем і також надсилалися відповідачу. Будь-яких претензій щодо виконання позивачем обов'язку надання телекомунікаційних послуг пільговикам від відповідача до ПАТ "Укртелеком" протягом 2017 року не надходило, у зв'язку з чим, позивач вважає, що ним обов'язки ПАТ "Укртелеком" виконані належним чином, у підтвердження чого надано докази надсилання звітів, розрахунку видатків та актів звірки.

Позивач, з посиланням на лист Міністерства фінансів України від 30.06.2011 року №31-07310-10-24/16584 "Щодо порядку обліку бюджетних зобов'язань" вказує, що програми, які відносяться до програм соціального захисту населення, є державною гарантією і одержувачу не може бути відмовлено в їх наданні у разі, якщо він має право на них; у цьому випадку проводиться відшкодування витрат за фактично спожиті послуги (нараховані соціальні виплати) в межах встановлених норм (розмірів). У зв'язку з чим, вважає, що зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирними телефонами), компенсацій громадянам з бюджету, обліковуються незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

Позивач, посилаючись на положення ст. 63 Закону України "Про телекомунікації", ст.ст.48,89,102 Бюджетного кодексу України, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.02, ст. ст.11, 16, 96, 526, 530, 610, 625 ЦК України, ст. ст. 20, 144, 174, 193, 216, 218 ЦК України вказує, що як у нього, так і у відповідача виникають зобов'язання в силу закону та норм його прямої дії, відтак вважає, що у відповідача наявний безумовний обов'язок відшкодувати вартість наданих пільг визначеним категорія громадян на отримання телекомунікаційних послуг.

Спростовуючи доводи відповідача щодо обов'язковості укладення договору та відсутність зобов'язання щодо компенсації витрат позивача, в зв'язку з не укладенням відповідного договору у спірний період позивача посилається на судові рішеннях різних інстанцій, які набули законної сили, де неодноразово констатувалось, що відносини позивача та відповідача щодо компенсації вартості наданих послуг громадянам, які мають право на пільги у відповідності до законодавства, випливають прямо із закону і не вимагають укладення окремого договору (постанова Верховного Суду від 17.04.18 по справі 906/621/17). Спростовуючи позицію відповідача щодо відсутності зобов'язань в зв'язку з відсутністю субвенцій з державного бюджету при цьому позивач надав копію відповіді Міністерства соціальної політики на офіційний запит стосовно надання пільг із послуг зв'язку, де повідомлено, що "відшкодування витрат за пільговий зв'язок окремих категорій громадян має розглядатися місцевими органами виконавчої влади за рахунок виділених з місцевого бюджету коштів на цю мету".

Вказує, що посилання відповідача на розгляд судами вищих інстанцій аналогічних справ не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у справі, що розглядається, тому така позиція відповідача суперечить чинному законодавству.

З огляду на викладене, позивач вважає, що відзив УСЗН Іршавської РДА не містить доказів, які б спростували законність позиції позивача по справі.

Відповідач у поданому 10.05.18 відзиві на позов позовні вимоги вважає незаконними та необґрунтованими з огляду на те, що нормами Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" не було передбачено фінансування субвенцій з Державного бюджету на відшкодування втрат за надані пільги з послуг зв'язку у 2017 році, а також не визначено джерела фінансування видатків субвенцій з Державного бюджету за рахунок місцевих бюджетів у частині фінансування пільг по абонплаті за послуги зв'язку, у зв'язку з чим, не здійснювалась реєстрація та взяття на облік фінансових та юридичних зобов'язань за надані послуги у 2017 році. Стверджує, що відповідно до Закону України від 07.12.2017 року №2246-УІН "Про Державний бюджет України на 2018 рік" регіонам України з державного бюджету місцевим бюджетам області не визначено механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків, зубопротезування, оплату електроенергії, природного і скрапленого газу на побутові потреби, твердого та рідкого пічного побутового палива, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот) і на компенсацію за пільговий проїзд окремих категорій громадян.

Також, відповідач вказує, що немає бюджетних призначень щодо розпорядження коштами на компенсацію пільг, та як наслідок не повинен відповідати за виконання Державного бюджету України у вигляді покладення на нього негативних фінансових наслідків. Крім того, зазначає, що відповідач неодноразово звертався до Департаменту соціального захисту населення Закарпатської облдержадміністрації щодо порядку, надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг у 2017-2018 році, однак в обласному бюджеті та кошторисних призначеннях департаменту соціального захисту населення на 2017-2018 рік відсутні видатки на відшкодування пільг з послуг зв'язку пільговим категоріям громадян.

Одночасно зазначає, що протягом 2017 - 2018 років між управлінням соціального захисту населення та Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" не було укладеного відповідного договору на надання пільг з послуг зв'язку пільговим категоріям громадян, конкретна дата виконання зобов'язань не встановлена, не проведено звірку та не надано актів виконаних робіт про фактичне надання пільг з послуг зв'язку. Отже, управлінням не взято зобов'язання (обов'язок) відшкодувати (сплачувати) на користь позивача кошти на відшкодування понесених збитків за надані громадянам пільги з послуг зв'язку за 2017 рік. Також, відповідач вказує, що позивачем не підтверджено надання пільг з послуг зв'язку пільговим категоріям громадян за 2017 рік.

Відповідач посилається на постанову Верховного Суду України від 13 вересня 2016 року у справі № 21-5853а15, в якій зазначено, що загальний обсяг виплат з місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати для пільгової категорії громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій, а також на постанову Вищого господарського суду України від 06 листопада 2017 року № 907/141/17, в якій вирішувався ідентичний спір між ОСОБА_1 соціального захисту населення Свалявської РДА та ПАТ " Укртелеком " щодо стягнення витрат за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційні послуги, в якій зазначено, що суд першої та апеляційної інстанції допустив порушень норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин для правильного вирішення справи, а тому справу повернуто для нового розгляду.

Відповідач заперечуючи доводи позивача щодо наявності зобов'язань з відшкодування пільг з послуг зв'язку пільговим категоріям громадян просить відмовити у задоволенні позову повністю.

У судовому засіданні 29.05.18 у відповідності до ч.6 ст.183 Господарського процесуального кодексу України за письмовою згодою сторін закінчено підготовче судове засідання та розпочато розгляд справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлено:

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання.

Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Категорії громадян, яким надано пільги з оплати послуг зв'язку, визначені Законами України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", "Про охорону дитинства".

Позивач - публічне акціонерне товариство "Укртелеком" є оператором телекомунікацій і включений до реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації. Позивач надає телекомунікаційні послуги фізичним особам, в тому числі і тим, що мають визначені законодавством пільги з їх оплати.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту "учасникам бойових дій надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються такі пільги: позачергове безплатне встановлення квартирних телефонів і позачергове користування всіма послугами зв'язку. Абонементна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів, а для інвалідів Великої Вітчизняної війни та війни з Японією зі 100-процентною знижкою від затверджених тарифів.

Згідно із п. 18 ч. 1 ст. 14 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам війни (статті 8, 9) надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Пунктом 20 ч. 1 ст. 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" встановлено, що особам, на яких поширюється чинність цього Закону (стаття 10), надаються такі пільги: позачергове користування всіма послугами зв'язку та позачергове встановлення на пільгових умовах квартирних телефонів (оплата у розмірі 20 процентів від тарифів вартості основних та 50 процентів - додаткових робіт). Абонементна плата за користування телефоном встановлюється у розмірі 50 процентів від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 11 ст. 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема. 50-процентна знижка плати за користування телефоном (абонентна плата, оплата послуг електрозв'язку за місцеві телефонні розмови з квартирних телефонів при посекундному обліку їх тривалості). Зазначені у цьому пункті пільги надаються також членам сімей громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, які проживають у жилих будинках (квартирах) усіх форм власності в межах норм, передбачених законом.

Пунктом. 5 ч. 1 ст. 21 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що особам, віднесеним до категорії 2 (пункт 2 статті 14), надаються гарантовані державою компенсації та пільги, зокрема, першочергове встановлення телефону з оплатою 50 процентів вартості його встановлення.

Згідно приписів п. 6 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ветеранам військової служби, ветеранам органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранам державної пожежної охорони, ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранам служби цивільного захисту, ветеранам Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України надаються пільги: 50-відсоткова знижка плати за користування квартирним телефоном ветеранами військової служби, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранам Національної поліції, ветеранам податкової міліції, ветеранами державної пожежної охорони, ветеранами Державної кримінально-виконавчої служби України, ветеранами служби цивільного захисту, ветеранами Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України і членами їх сімей, які проживають разом з ними.

Згідно абз. 2 ч. 5 ст. 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" особам, звільненим з військової служби, які стали інвалідами під час проходження військової служби, надається 50-відсоткова знижка плати за встановлення і користування квартирним телефоном.

Пункт 4 ч. 3 ст. 13 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає надання пільг багатодітним сім'ям, зокрема, позачергове встановлення квартирних телефонів. Абонентна плата за користування квартирним телефоном встановлюється у розмірі 50 відсотків від затверджених тарифів.

Відповідно до п. 3 ст. 63 Закону України Про телекомунікації, телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пунктом 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, що затверджені постановою Кабінету міністрів України від 11 квітня 2012 року № 295, визначено, що встановлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Закон України "Про телекомунікації" та Правила не передбачають жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Вказані вище положення законодавства закріплюють реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян; визначеному законодавчо обов'язку оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, відповідає обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Позивач, в тому числі, з посиланням на вказані законодавчі акти вказує, що з січня по грудень 2017 року позивачем надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Іршавського району Закарпатської області району, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювались дія вищевказаних законів, зокрема Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Закону України "Про охорону дитинства".

Зі змісту підпункту "б" пункту 4 частини 1 ст. 89 та ч. 5 ст. 102 Бюджетного кодексу України (у редакції, чинній у спірному періоді) вбачається, що до видатків місцевих бюджетів належать, в тому числі видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку наданих пільговим категоріям громадян, що проводяться за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 було затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (далі-Порядок), який визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, в тому числі компенсаційних виплат за пільговий зв'язок.

Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 року за № 256 встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення згідно п. 3 Порядку є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Таким чином, відповідач є розпорядником коштів бюджетного фінансування вищезазначених соціальних пільг у Іршавському районі Закарпатської області, а позивач -Публічне акціонерне товариство "Укртелеком", м. Київ в особі Закарпатської філії, відповідно - постачальником телекомунікаційних послуг, що надаються на пільгових умовах громадянам, які мешкають у Іршавському районі.

З огляду на викладене вище між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, у яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги.

У відповідності до пунктів 10-11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 р. № 117, підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25-го числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою 2-пільга. Уповноважений орган, у свою чергу, щомісяця має звірити інформацію, що міститься в реєстрі, з інформацією що надходить від підприємства та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадити розрахунки, до уточнення цієї інформації.

З наведеного слід констатувати, що чинне законодавство передбачає відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, при цьому, зобов'язання сторін по даній справі виникають безпосередньо із законів України і не залежать від їх бажання.

При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України.

Вказана позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.04.18 по справі№906/621/17.

Як вбачається з матеріалів справи, з січня по грудень 2017 року позивачем надані телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам Іршавському району Закарпатської області, що включені до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги та на яких поширювалась дія Законів України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справи і деяких інших осіб та їх соціальний захист", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" , "Про охорону дитинства".

У підтвердження належного виконання позивачем зобов'язань щодо надання пільг окремим категоріям громадян на отримання телекомунікаційних послуг у спірному періоді позивачем подано надіслані на адресу відповідача розрахунки вартості послуг, наданих пільговикам, за формою 2-пільга та акти звіряння розрахунків за формою 3-пільга.

Однак, відповідачем витрати, понесені позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним категоріям громадян за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 62702,38 грн. не відшкодовано.

Листами №221-21/200-2/16 від 08.02.17, №475-21/200-2/16 від 06.03.17, №723-21/200-2/17 від 06.04.17, №1037-21/200-2/17 від 07.06.17, №1335-21/200-2/15 від 09.08.17, №1454-21/200-2/15 від 08.09.17, №1566-21/200-2/15 від 09.10.17, №87-Вих-216-46/250-2017 від 15.11.17, №205-Вих-VG-46і250-2017 від 12.12.17, №294-Вих-VG-46і250-2018 від 11.01.18 позивач звертався до відповідача з вимогою відшкодувати вартість наданих послуг, однак відповідач розрахунки за послуги надані позивачем не провів.

У листах-відповідях від 24.02.2017 за № 367/04, від 05.03.2017 за№748/04, від 20.04.2017 за № 813/04 - відповідач повідомив позивача, про те, що субвенція на надання пільг з послуг зв'язку, інших передбачених законодавством пільг Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" не передбачена, та у районному бюджеті на 2016-2017 роки кошти на вищезазначені цілі не передбачені, тому фінансування буде здійснюватись тільки за наявності бюджетних асигнувань, призначених на компенсацію пільг з послуг зв'язку на 217 рік.

Невиконання відповідачем відшкодування витрат, понесених позивачем внаслідок надання послуг на пільгових умовах визначеним законодавством категоріям громадян за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року на загальну суму 62702,38 грн., стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача вказаної сум в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Положення ст. 612 Цивільного кодексу України встановлюють, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

В силу вимог ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

При цьому, суд також звертає увагу, що згідно п.5 оглядового листа Вищого господарського суду України № 01-06/374/2013 від 18.02.13, відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань.

Доводи відповідача щодо відсутності бюджетного фінансування, суд вважає безпідставними та зазначає, що законодавством не передбачена залежність відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах.

Частина 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважається обставиною, яка є підставою для звільнення від відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.05.12 у справі № 11/446, від 15.05.12 у справі № 3-28гс12 та постанові Вищого господарського суду України від 23.08.12 у справі № 15/5027/715/2011.

Згідно ч. 6 ст. 48 Бюджетного кодексу України, бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

В порядку ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, а саме, у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), суд зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

Таким чином, відсутність бюджетних коштів у відповідача не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відтак, право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним своїм абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не з наведеного вище Закону, а з законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також з нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків з постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів.

Аналогічна позиція викладена в рішеннях Європейського суду з прав людини від 18 жовтня 2005 року у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30 листопада 2004 року у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Проаналізувавши спірні правовідносини та законодавство яким здійснюється їх правове регулювання, а також подані позивачем докази, суд констатує, чинним законодавством України не передбачена можливість надання або ненадання пільг з оплати за надані телекомунікаційні послуги відповідним категоріям споживачів цих послуг залежно від стану фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається у відповідності до вимог чинних законів України.

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що саме відповідачем має бути компенсована вартість телекомунікаційних послуг, наданих позивачем на пільгових умовах визначеній законодавством категорії населення на території Іршавського району Закарпатської області у період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року, що складає суму 62702,38 грн.

З огляду на вказані норми законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України) (п.6.16 постанови Верховного Суду від 17.04.18 по справі№906/621/17)

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З наведеного вбачається, що саме відповідач є відповідальною особою за своїми зобов'язаннями, що виникли безпосередньо із Закону і така відповідальність не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності бюджетних асигнувань, наявністю укладеного договору чи інших обставин.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження виконання належним чином та в повному обсязі зобов'язань по відшкодуванню витрат, понесених позивачем за період з січня 2017 року по грудень 2017 року (включно) внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах, безумовний обов'язок щодо виконання яких унормований Законом. Доводи відповідача щодо відсутності обов'язку на компенсацію витрат та посилання на рішення судів інших інстанцій не спростовують вищенаведених висновків суду. Інші доводи відповідача судом відхиляються як безпідставні та належним чином не обґрунтовані.

Водночас, позивачем надано суду докази, які підтверджують наявність вказаної у позові заборгованості, існування та розмір якої відповідачем в установленому порядку не спростовано.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення 62702,38 грн. заборгованості по витратах, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах доведені доданими до матеріалів справи документальними доказами, у відповідності з вимогами ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України, відтак підлягають задоволенню у повному обсязі.

Отже, позов належить задоволити повністю.

Судові витрати у відповідності до ст. 49 Господарського процесуального кодексу України у розмірі 1762,00 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору належить покласти на відповідача.

Керуючись ст. ст. 20, 27, 41, 42, 47, 74, 76-79, 86, 129, 185, 222, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

позов задоволити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 соціального захисту населення Іршавської районної державної адміністрації (90100, Закарпаська область, м. Іршава, вул. Волошина, 11, код ЄДЮОФОПтаГФ 03192856) на користь публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (вул. Шевченка,18, м. Київ, 01030, код ЄДЮОФОПтаГФ 21560766) в особі Закарпатської філії ПАТ "Укртелеком" (88000, м. Ужгород, пл. Кирила і Мефодія, 4, код ЄДЮОФОПтаГФ 21560766):

- суму 62702,38 грн. - невідшкодованих коштів за надані пільговим категоріям громадян телекомунікаційних послуг у період з 01.01.2017-31.12.2017 р.р.;

- суму 1762,00 грн. - у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення суду набирає законної сили і підлягає обов'язковому виконанню на території України в порядку ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного господарського суду у строк, встановлений ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 31.05.18

Суддя Васьковський О.В.