ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/1166/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Міщенка І.С. - головуючого, Берднік І.С., Сухового В.Г.

за участю секретаря судового засідання - Кравченко О.В.

учасники справи:

позивач - Департамент комунальної власності Одеської міської ради

представник позивача - Курлович О.О.

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю "Спутник 2017"

представник відповідача - Жуков Ю.А.

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Одеська міська рада

представник третьої особи - не з'явився

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - (1) комунальне підприємство "Центр державної реєстрації Хлібодарської селищної ради" в особі державного реєстратора Тулби Ольги Олександрівни, ( 2) товариство з обмеженою відповідальністю "Інжиніринг тех буд"

представник третьої особи - 1 - не з'явився

представник третьої особи - 2 - не з'явився

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

на постанову Одеського апеляційного господарського суду у складі Величко Т.А. - головуючого, Лавриненко Л.В., Філінюка І.Г. від 11 січня 2018 року та рішення Господарського суду Одеської області у складі Оборотової О.Ю. від 24 липня 2017 року

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ТОВ "Спутник 2017" (далі - відповідач) про: витребування з володіння відповідача складського приміщення площею 130,1 кв.м. у м. Одесі по вул. Водопровідній, 1 на користь територіальної громади м. Одеси в особі позивача; усунення перешкод у користуванні майно шляхом виселення відповідача з займаного приміщення; скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірне майно за позивачем.

2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний об'єкт нерухомого майна є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 "Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно - територіальних одиниць (комунальною власністю)", якою затверджено перелік державного майна України, яке передалось до власності адміністративно - територіальних одиниць з врахуванням рішення виконавчого комітету народних депутатів Одеської міської ради від 06.04.1992 № 104 "Про прийняття до комунальної власності міста Одеси державного майна житлово - комунального господарства, охорони здоров'я, народної освіти та культури", на підставі якого до комунальної власності Одеської міської ради увійшов увесь нежитловий фонд місцевих рад, у тому числі в цілому підприємство ОТТУ з усіма об'єктами нерухомого майна, розташованими по вул. Водопровідній, 1 у м. Одесі.

2.1. Позивачем не приймалось рішення щодо відчуження спірного нерухомого майна, тому зазначене майно таким, що вибуло з комунальної власності поза волею його власника, що є підставою для його витребування у відповідача, як недобросовісного та незаконного володільця, в порядку статей 387, 400 Цивільного кодексу України.

3. При цьому незаконне перебування відповідача у спірному приміщенні перешкоджає позивачу користуватися його власністю, у зв'язку з чим відповідач підлягає виселенню з займаного приміщення відповідно до статті 391 Цивільного кодексу України.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

4. Рішенням Господарського суду Одеської області від 24 липня 2017 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11 січня 2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

5. Судові рішення мотивовані тим, що правом на витребування майна на підставі статті 387, 400 Цивільного кодексу України має виключно власник цього майна, тобто особа, яка відповідними первинними документами підтверджує наявність відповідного речового права на майно.

6. Проте матеріали справи не містять документальних доказів на підтвердження права власності територіальної громади на спірний об'єкт нерухомого майна по вул. Водопровідній, 1 у м. Одесі, тобто позивачем не доведено порушення його прав з боку відповідача. Натомість право власності відповідача на вказаний об'єкт зареєстровано у встановленому порядку і правомірність набуття останнім цього права позивачем не спростована.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись із указаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

Аргументи учасників справи

Доводи позивача, який подав касаційну скаргу (узагальнено)

8. Судами не надано оцінки та не досліджено документи - постанову Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 та рішення виконавчого комітету народних депутатів Одеської міської ради від 06.04.1992 № 104, які підтверджують набуття позивачем ще у 1992 році права власності на майно нежитлового фонду територіальної громади, у тому числі на спірне майно, яке не було зареєстровано за відсутності відповідної законодавчої вимоги.

9. Спірне майно вибуло з володіння власника - позивача поза його волею, оскільки останній не приймав рішення про його відчуження з комунальної власності, а відповідач є незаконним та недобросовісним набувачем майна, оскільки знав або повинен був знати, що набуває це майно незаконно.

Позиція відповідача у відзиві на касаційну скаргу

10. Датовані 1991-1992 роками документи, на які посилається позивач в обґрунтування належності йому спірного майна, містять загальний характер та не стосуються конкретно майна, яке на даний час перебуває у власності відповідача. Натомість відповідач набув спірне майно правомірно, що підтверджується відповідними первинними документами та фактом державної реєстрації відповідного речового права.

Позиція Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

11. Статтею 35 Закону України "Про власність", який діяв на час розмежування майна між загальнодержавною власністю та власністю адміністративно-територіальних одиниць, було передбачено, що об'єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об'єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров'я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв'язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб'єктами права власності.

12. Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

13. Згідно з частиною 5 статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

14. Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

15. Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

16. Положеннями статі 317 ЦК визначено, що власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

17. Статтею 387 ЦК України регламентовано право власника витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

18. Отже, право на витребування майна з чужого незаконного володіння має виключно особа (власник, який не володіє), яка має відповідні правовстановлюючі документи, що беззаперечно підтверджують належність їх конкретно визначеного майна, яке було незаконно привласнено іншою особою (не власник, який володіє).

19. Проте суди попередніх інстанцій дослідивши обставини та зібрані у справі докази, установили, що позивачем не надано, і відповідно, матеріали справи не містять правовстановлюючих документів, інших доказів, які б свідчили про набуття права власності на спірне майно територіальною громадою міста в особі Одеської міської ради та визнав недоведеним порушення прав позивача у даних спірних правовідносинах, що виключає застосування до спірних правовідносин положень статей 387, 400 Цивільного кодексу України.

20. Натомість правомірність набуття відповідачем права власності на спірне майно презумується в силу статей 321, 328 Цивільного кодексу України, а протилежного судами у справі не встановлено.

21. Доводи касаційної скарги позивача зводяться до викладення обставин справи та вимог про переоцінку доказів, встановлення інших обставин справи, що відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

22. Верховний Суд наголошує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності (res judicata), базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 03.12.2003 у справі "Рябих проти Росії", від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 18.11.2004 у справі "Праведная проти Росії", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Понамарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

23. Враховуючи вищевикладене та межі перегляду справи судом касаційної інстанції, касаційна скарга позивача задоволенню не підлягає, а оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, як такі, що прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11 січня 2018 року та рішення Господарського суду Одеської області від 24 липня 2017 року у справі № 916/1166/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Міщенко І.С.

Судді Берднік І.С.

Суховий В.Г.