ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.05.2018 м.Харків Справа № 905/615/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О., при секретарі судового засідання Григорєвої М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю ЯЛТА ГРАД СТРОЙ, м.Київ

до відповідача: Дочірнього підприємства Донецький Облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ, Донецька область

про стягнення 226461,84грн.

Представники сторін:

від позивача: не зявився

від відповідача: ОСОБА_1, довіреність №282 від 24.11.17р.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю ЯЛТА ГРАД СТРОЙ м.Київ, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Дочірнього підприємства Донецький Облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ, Донецька область про стягнення 226461,84грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на несвоєчасну оплату відповідачем заборгованості за договором поставки №2-104/1 від 08.10.13р. та рішеннь господарського суду Донецької області від 27.03.17р. у справі №905/116/17, від 12.10.17р. у справі №905/1931/17, внаслідок чого, додатково нараховує 3% річних та інфляційні втрати.

В якості правової підстави позову позивач посилається на положення п.2 ст.625 Цивільного Кодексу України.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/615/18.

Ухвалою господарського суду від 03.04.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/615/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання призначено на 25.04.18р.

25.04.18р. та 27.04.18р. до господарського суду від відповідача надійшли відзиви на позовну заяву, у яких останній просить суд в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 32266,15грн. відмовити.

Ухвалою суду від 08.05.18р. змінено дату проведення судового засідання на 23.05.18р.

У судове засідання 23.05.18р. представник позивача не зявився, про місце, час та дату судового засідання був повідомлений належним чином.

Стаття 42 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що прийняття участі у судовому засіданні є правом сторони. При цьому, норми вказаної статті зобовязують сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Суд вважає за необхідне розглянути спір по суті за наявними матеріалами за відсутності представника позивача.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи суд

встановив:

Рішенням господарського суду Донецької області №905/116/17 від 21.03.17р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», м.Київ до Дочірнього підприємства Донецький Облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ, Донецька область задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 3716921,19грн., судовий збір в сумі 55753,82грн.

Рішенням господарського суду Донецької області №905/1931/17 від 12.10.17р. позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», м.Київ до Дочірнього підприємства Донецький Облавтодор Відкритого акціонерного товариства Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України, м.Покровськ, Донецька область задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 319858,89грн., інфляційні втрати у розмірі 3218853,75грн., судовий збір у розмірі 53080,69грн.

Рішення господарського суду Донецької області №905/116/14 від 21.03.17р. та №905/1931/17 від 12.10.17р. мотивовані невиконанням відповідачем умов договору субпідряду №2-104/1 від 08.10.13р.

Згідно змісту позовної заяви на виконання судового рішення №905/116/17 від 21.03.17р. відповідачем сплачено 13.09.17р. заборгованість у сумі 1000000,00грн., 31.10.17р. заборгованість в сумі 500000,00грн., 06.11.17р. заборгованість в сумі 500000,00грн., та 13.11.17р. заборгованість у сумі 1000000,00грн.

Таким чином, враховуючи несвоєчасне виконання зобов'язань відповідача перед позивачем щодо оплати боргу, позивач нарахував інфляційні втрати та 3% річних.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Згідно з ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутність таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення на підставах, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України).

Також підстави припинення зобов'язання визначені статтями 599, 600, 601, 604-609 Цивільног кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст.599 Цивільного кодексу України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Крім того, за змістом ст.625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідача існувало прострочене зобов'язання перед позивачем в частині погашення основного зобов'язання у загальній сумі 3716921,19грн., що стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Рішенням суду від 21.03.17р. у справі №905/116/17 стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 3716921,19грн., судовий збір в сумі 55753,82грн.

Відповідно до ч.4 ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Згідно банківських виписок ПАТ «Приватбанк» за періоди з 13.09.17р. по 13.09.17р., з 31.10.17р. по 31.10.17р., з 06.11.17р. по 06.11.17р., з 13.11.17р. по 13.11.17р. відповідачем сплачено: 13.09.17р. заборгованість у сумі 1000000,00грн., 31.10.17р. заборгованість в сумі 500000,00грн., 06.11.17р. заборгованість в сумі 500000,00грн., та 13.11.17р. заборгованість у сумі 1000000,00грн.

Позивач визначив період нарахування заявлених до стягнення сум 3% річних з 01.07.17р. по 13.12.17р. та інфляційних втрат за період червень-грудень 2017р.

За змістом позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в загальній сумі 36910,28грн. та інфляційні втрати в загальній сумі 189551,56грн., а всього: 226461,84грн.

У постанові Верховного Суду України від 26.04.2017р. у справі №918/329/16, прийнятій у зв'язку з неоднаковим застосування судами ст.625 Цивільного кодексу України, викладено правову позицію щодо правової природи нарахувань, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України та обчислення перебігу строку позовної давності в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, зазначено, що правовий аналіз положень ст.ст.526, 599, 611, 625 Цивільного кодексу України дає підстави вважати, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за час прострочення.

Вказане також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 23.01.2018р. у справі №906/1283/16.

Судами встановлено, що інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України, внаслідок невиконання боржником грошового зобовязання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням і право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобовязання до моменту його усунення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.01.18р. у справу №910/24266/16 вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, він має враховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже, сума боргу в цьому періоді зменшується.

Також, у вказаній постанові Верховним Судом з посиланням на Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р зазначено, що сума, внесена в період з 1 по 15 число відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку суми боргу позивачем нараховані 3% річних: на суму 3716921,19грн. за період з 01.07.17р. по 13.09.17р. в сумі 22912,53грн., на суму 2716921,19грн. за період з 14.09.17р. по 31.10.17р. в сумі 10718,81грн., на суму 2216921,19грн. за період з 01.11.17р. по 05.11.17р. в сумі 911,06грн., на суму 1216921,19грн. за період з 06.11.17р. по 12.11.17р. в сумі 1093,28грн., на суму 716921,19грн. за період з 13.11.17р. по 13.12.17р. в сумі 1767,75грн..

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивачем при підрахунку 3% річних за періоди 01.07.17р. по 13.09.17р. та з 14.09.17р. по 31.10.17р. не вірно визначено початок та закінчення періодів нарахування, оскільки дата фактичної оплати не включається до попереднього розрахунку, та відповідно з цієї дати починається розрахунок наступного періоду таких нарахувань.

За розрахунком суду стягненню з відповідача підлягають 3% річних у сумі 36763,73грн.

Таким чином, вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку суми боргу позивачем нараховані інфляційні втрати: на суму 3716921,19грн. з червня 2017 року по вересень 2017 року (включно) в сумі 138827,01грн., на суму 2716921,19грн. за жовтень 2017 року в сумі 32603,05грн., на суму 1216921,19грн. за листопад 2017 року, на суму 716921,19грн. за грудень 2017 року в сумі 7169,21грн.

Перевіривши вказаний розрахунок, суд встановив, що позивачем при здійсненні інфляційних нарахувань не враховані Рекомендації Верховного Суду України відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ від 03.04.1997р. № 62-97р., а тому не вірно визначено початок та закінчення періодів таких нарахувань.

Здійснивши перерахунок інфляційних нарахувань суд дійшов висновку, що інфляційні нарахування складають 157285,41грн.

Таким чином, вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Перевірка розрахунку 3% річних та інфляційних здійснена судом за допомогою програми «Ліга Закон».

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.12, 13, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 91, 123, 129, 236-238, 240, 241, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ», м.Київ до Дочірнього підприємства «Донецький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м.Покровськ, Донецька область про стягнення 3% річних у розмірі 36910,28грн. та інфляційних втрат у розмірі 189551,56грн., задовольнити частково.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Донецький Облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» (вул. Захисників України, 2, м.Покровськ, Донецька область, 85307; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯЛТА ГРАД СТРОЙ» (вул. Шумського, буд. 5, офіс 372/2, м.Київ, 02098; ) 3% річних в розмірі 36763,73грн., інфляційні нарахування у розмірі 157285,41грн., судовий збір в розмірі 2910,74грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

В судовому засіданні 23.05.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 23.05.2018р.

Суддя М.О. Лейба