КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 910/21408/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Зеленіна В.О.

Секретар судового засідання: Іванов О.О.

за участю представників

позивача: Яковенко Д.А., Вербицький Д.В.;

відповідача: Кудрицький Р.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

на рішення Господарського суду міста Києва

від 11.01.2018

у справі №910/21408/17 (суддя Щербаков С.О.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс"

про стягнення 8 172,01 грн. та зобов'язання повернути майно

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Євротранссервіс" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль - Транс" (далі - відповідач), про стягнення з відповідача заборгованості за договором найму (оренди) транспортного засобу №19654/10/14 від 29.10.2014, укладеному між сторонами, у загальному розмірі 3 000,00 грн., а також зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди (найму) (транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, реєстраційний номер 19654 КА).

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилався на те, що відповідач неналежним чином виконує свої договірні зобов'язання в частині дотримання порядку і строків здійснення орендних платежів, що й призвело до виникнення заборгованості. До того ж, строк дії укладеного між сторонами договору закінчився, але відповідач не повернув об'єкт оренди (найму), що на думку позивача порушує його права, як власника майна.

В процесі судового розгляду позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог (том справи - 1, аркуші справи - 70-73), у якій позивач просив суд стягнути з відповідача основний борг за договором №19654/10/14 від 29.10.2014 у сумі 5 333,33 грн., неустойку за користування річчю за час прострочення у розмірі 2 838,68 грн. та зобов'язати відповідача повернути позивачу об'єкт оренди (найму).

Відповідач в усних поясненнях заперечував проти позовних вимог, просив суд в позові відмовити.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі №910/21408/17 позов було задоволено частково. Зобов'язано відповідача повернути позивачу транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, реєстраційний номер 19654 КА за актом приймання-передачі. Окрім того, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 5 333,00 грн. заборгованості, 903,22 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна та 2 821,05 грн. судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, місцевий господарський суд у своєму рішенні зазначав наступне:

- в порушення норм Цивільного кодексу України та умов укладеного між сторонами Договору, відповідач не здійснив оплату орендних платежів в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов'язання належним чином, а тому вимога позивача про стягнення заборгованості по орендній платі у розмірі 5 333,33 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню;

- оскільки Договір було укладено сторонами строком на 36 місяців з дати підписання, приймаючи до уваги відмову позивача від Договору, у зв'язку з порушенням відповідачем умов договору в частині внесення орендної плати, укладений між сторонами Договір припинив свою дію, починаючи з 29.10.2017.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі №910/21408/17 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийнято невірне по суті заявлених вимог рішення. Зокрема, відповідач звертав увагу суду апеляційної інстанції на наступне:

- між сторонами було укладено додаткову угоду №1 від 03.10.2016 до Договору найму, в якій сторони дійшли згоди внести зміни до п.2.1 Договору та визначили його строк - 120 місяців. Наведеним спростовується висновок місцевого господарського суду про те, що укладений між сторонами договір діяв 36 місяців та закінчився 29.10.2017;

- передумовою обов'язку орендаря для здійснення оплати є наявність рахунку, який повинен бути узгоджений з орендарем;

- в грудні 2016 року відповідач отримав лист, виконаний на бланку позивача, №17-4 від 23.12.2016, в якому орендодавець повідомив орендаря про необхідність зупинення орендарем сплати коштів на рахунок №8 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805. З моменту отримання вказаного листа до грудня 2017 року відповідач не отримував від позивача рахунків на оплату за Договором, що унеможливлювало визначення суми орендної плати та здійснення її оплати;

- рахунки про оплату за оренду майна за 2016 рік були направлені позивачем лише 29.11.2017, а за оренду майна за 2017 рік - лише 01.12.2017;

- в листі №8 від 25.07.2017 позивач вимагає у відповідача розірвати Договір у зв'язку з несплатою рахунків, які сам позивач так і не направив для узгодження на адресу відповідача;

- строки, які встановлені ст. 782 Цивільного кодексу України, а саме право наймодавця відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд починається лише з моменту отримання відповідачем відповідних рахунків, тобто з 05.12.2017;

- 05.12.2017 відповідач отримав від позивача лист від 15.11.2017 №13 та рахунки за 2016 рік, які були надіслані згідно опису вкладення та фіскального чеку від 29.11.2017, а також лист від 30.11.2017 №26 та рахунок за 2017 рік, які були надіслані згідно опису вкладення та фіскального чеку від 01.12.2017, у зв'язку з чим відповідно до п.3.1 Договору відповідач направив на адресу позивача: листи-узгодження вказаних в рахунках сум та сплатив заборгованість з орендної плати у загальній сумі 5 333,33 грн.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.02.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача, роз'яснено позивачу право подати відзив у встановлений судом строк, а також роз'яснено сторонам, що відповідно до ч.13 ст. 8, ч.10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України розгляд вищезгаданої апеляційної скарги буде здійснюватися у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

14.03.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначав про необґрунтованість доводів скарги, зокрема, звертаючи увагу колегії суддів на наступному:

- позивачем заперечується факт укладення з відповідачем додаткової угоди №1 від 03.10.2016, на яку посилається відповідач в своїй апеляційній скарзі;

- посилання відповідача на лист №17-4 від 23.12.2013 є безпідставним, оскільки вказаний лист містить підпис директора товариства позивача ОСОБА_6, проте на дату складання цього листа директором товариства позивача був ОСОБА_7;

- доводи відповідача про відсутність правових підстав для звернення позивача до суду із позовом, який розглядається у даній справі, є необґрунтованими, оскільки в даному випадку мало місце прострочення виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем, починаючи з 01.04.2016, тоді як позивач звернувся до суду у листопаді 2017 року;

- посилання відповідача на відсутність узгоджених сторонами рахунків на оплату не повинно братися судом до уваги, оскільки умовами укладеного між сторонами договору, зокрема, в п.3.1, передбачено обов'язок відповідача, як наймача, здійснювати оплату щомісячно, не пізніше 10-го числа місяця, наступного за звітним;

- в даному випадку відсутнє прострочення позивача, як кредитора;

- постановою Київського апеляційного господарського суду від 20.02.2018 у справі №910/18827/17 визнано правомірність вимог позивача про зобов'язання відповідача повернути майно у подібних правовідносинах, але за іншим договором.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2018 призначено апеляційну скаргу до розгляду у судовому засіданні на 29.03.2018. Запропоновано позивачу надати письмове обґрунтування неможливості надання місцевому господарському суду доданих до відзиву на апеляційну скаргу документів, а відповідачу - письмове обґрунтування неможливості надання місцевому господарському суду доданих до апеляційної скарги документів, зокрема, додаткової угоди №1 від 03.10.2016 до договору №19654/10/14 від 29.10.2014 та листа позивача вих.№17-4 від 23.12.2016.

27.03.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшли письмові пояснення по справі.

У зв'язку із надходженням повідомлення про замінування будівлі, в приміщенні якої знаходиться Київський апеляційний господарський суд, учасники судового процесу не змогли прийняти участь в судовому засіданні 29.03.2018, оскільки було проведено евакуацію громадян із зазначеної будівлі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 розгляд справи було відкладено на 12.04.2018.

В судовому засіданні 12.04.2018 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, просив суд скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі №910/21408/17 повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні 12.04.2018 представники позивача заперечували проти апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу та додаткових письмових поясненнях, просили суд залишити скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - без змін як таке, що було ухвалено з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мали значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні 12.04.2018 було оголошено перерву до 26.04.2018.

26.04.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні 26.04.2018 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з урахуванням додаткових письмових пояснень.

В судовому засіданні 26.04.2018 представники позивача також підтримали раніше надані заперечення на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 26.04.2018 було оголошено перерву до 17.05.2018.

В судовому засіданні 17.05.2018 представник відповідача надав суду для огляду копію рішення Господарського суду міста Києва від 03.05.2018 у справі №910/21406/17 між тими ж сторонами у подібних правовідносинах та просив врахувати вказане рішення під час розгляду справи №910/21408/17.

В судовому засіданні 17.05.2018 представники відповідача заперечували проти врахування судом наданого представником відповідача рішення, зазначаючи про те, що останнє не набрало законної сили.

В судовому засіданні 17.05.2018 було оголошено перерву до 24.05.2018.

У зв'язку із перебуванням судді Алданової С.О., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відряджені з 24.05.2018, розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1284/18 від 23.05.2018 було призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/21408/17, за результатами якого для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів у складі головуючого судді: Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О. (Протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.05.2018).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.05.2018 апеляційну скаргу відповідача було прийнято до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді - Зубець Л.П., суддів: Мартюк А.І., Зеленіна В.О. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 24.05.2018.

24.05.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про призначення у справі судової фізико-хімічної експертизи (експертизи давності документів), на вирішення якої поставити питання про те, у який період часу виготовлено додаткову угоду №1 від 03.10.2016 до договору найму (оренди) транспортного засобу №19654/10/14 від 29.10.2014 та зупинити провадження у справі на час проведення експертизи.

В судовому засіданні 24.05.2018 представники позивача підтримали клопотання та просили суд його задовольнити, зазначаючи про те, що відповідач надав додаткову угоду №1 від 03.10.2016 лише до суду апеляційної інстанції і позивачем заперечується факт укладення названої угоди.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.05.2018 залишив вирішення клопотання позивача на розсуд суду.

Колегія суддів вирішила відмовити в задоволенні клопотання позивача, оскільки позивачем не обґрунтовано неможливість вирішення справи за наявними у ній документами та поясненнями сторін, а також не наведено передумов для доцільності призначення у справі судової експертизи.

В судовому засіданні 24.05.2018 представник відповідача підтримав пояснення, надані у попередньому судовому засіданні, просив суд задовольнити апеляційну скаргу.

В судовому засіданні 24.05.2018 представники позивача також підтримали раніше надані пояснення, просили суд залишити апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні 24.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

29.10.2014 між позивачем, як наймодавцем, та відповідачем, як наймачем, було укладено договір №19654/10/14 найму (оренди) транспортного засобу (далі - Договір найму) (том справи - 1, аркуші справи - 18-19).

За умовами Договору найму (п.п.1.1, 1.2) наймодавець передає, а наймач приймає в тимчасове платне користування (в найм/оренду) автомобіль: вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, котрий має реєстраційний номер 19654 КА, зареєстрований за наймодавцем у Центрі ДАІ 8009, 29.10.2014 року. Автомобіль, що передається в найм (оренду), належить наймодавцеві на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХХ № 601590, виданого Центр ДАІ 8009, 29.10.2014. За домовленістю сторін автомобіль, що наймається, буде використовуватися наймачем за його призначенням для здійснення наймачем статутної діяльності. У цих межах відповідно до ст. 800 Цивільного кодексу України використання транспортного засобу здійснюється наймачем у його діяльності самостійно.

В п.2.1 Договору найму передбачено, що останній укладається сторонами строком на 36 місяців з дати підписання даного договору сторонами. Сторони погоджуються з тим, що при користуванні наймачем автомобілем, переданим за цим договором, протягом одного місяця після закінчення строку договору найму (оренди) без заперечень з боку наймодавця договір є поновленим на строк, який був раніше встановлений у цьому правочині.

Порядок здійснення оплати визначений сторонами у розділі 3 Договору найму, відповідно до п.3.1 якого плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених між сторонами рахунків оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Підписання цього договору сторонами розцінюється як передання автомобіля. Повернення майна після закінчення строку дії договору найму (оренди) наймачем здійснюється на першу вимогу наймодавця (з урахуванням вимог п.2.1 цього договору), заявлену у письмовій формі, що оформлюється актом, скріпленим підписами учасників правочину. Повернення автомобіля може бути здійснено до закінчення строку дії договору, якщо сторони взаємно домовляться про це (розділ 4 Договору найму).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав про те, що у період з 01.04.2016 по 31.07.2017 відповідач неналежним чином виконував свої грошові зобов'язання перед позивачем, що призвело до виникнення заборгованості у загальній сумі 5 333,33 грн.

Окрім того,позивач направив відповідачу лист №1 від 25.07.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 23-24), в якому зазначав про наявність у відповідача заборгованості з оплати орендних платежів за використання орендованого майна, а також повідомляв про односторонню відмову від Договору найму, у зв'язку з чим просив протягом п'яти робочих днів повернути об'єкт оренди (найму).

Відповідач у листі №33 від 04.08.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 25-26) повідомив про те, що він не надає згоди на розірвання Договору найму та зазначив, що умовами вказаного договору не передбачено можливість його розірвання в односторонньому порядку.

Позивач повторно направив відповідачу лист №13 від 15.11.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 27-29), в якому просив погасити існуючий борг за Договором найму.

Однак лист позивача був залишений відповідачем без належного реагування.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку здійснити розрахунок з позивачем, останній, окрім вимог про стягнення 5 333,33 грн. основного боргу, просив суд стягнути з відповідача 2 838,68 грн. неустойки. Також позивач просив суд зобов'язати відповідача повернути об'єкт оренди (найму) позивачу.

Місцевий господарський суд позов задовольнив частково, визнавши вимоги позивача обґрунтованими лише в частині стягнення з відповідача 5 333,33 грн. заборгованості, 903,22 грн. неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна та зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди (найму), а саме: транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, реєстраційний номер 19654 КА за актом приймання-передачі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, вважає його обґрунтованим та таким, що відповідає як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Зазначене також кореспондується зі ст. 526 Цивільного кодексу України, де встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За користування майном з наймодавця справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (ст. 762 Цивільного кодексу України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 286 Господарського кодексу України орендна плата сплачується орендарем незалежно від результатів його господарської діяльності.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України).

На виконання умов Договору найму позивач передав, а відповідач прийняв у платне строкове користування майно (транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, реєстраційний номер 19654 КА).

За послуги, надані у період з 01.04.2016 по 31.07.2017 позивач виставив відповідачу до сплати рахунки №604579 від 30.06.2016 на суму 1 000,00 грн., №606506 від 30.09.2016 на суму 1 000,00 грн., №608578 від 30.12.2016 на суму 1 000,00 грн. та №2 від 01.12.2017 на суму 2 333,33 грн., разом на суму 5 333,33 грн.

Однак у порядку та строки, визначені умовами Договору найму відповідач грошові кошти не перерахував, що призвело до виникнення заборгованості.

В апеляційній скарзі відповідач зазначав про те, що вищевказані рахунки були надіслані позивачем на адресу відповідача лише 29.11.2017 та 01.12.2017, про що свідчать наявні в матеріалах справи описи вкладення у цінні листи та фіскальні чеки (том справи - 1, аркуші справи - 30-31, 79), у зв'язку з чим на дату звернення з позовом до суду у відповідача не виник обов'язок по сплаті названих рахунків.

Окрім того, відповідач в апеляційній скарзі посилався на лист позивача №17-4 від 23.12.2016, в якому позивач (орендодавець) повідомив відповідача (орендаря) про необхідність зупинення орендарем сплати коштів на рахунок №8 в ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» МФО 380805. З моменту отримання вказаного листа до грудня 2017 року відповідач не отримував від позивача рахунків на оплату за Договором найму, що унеможливлювало визначення суми орендної плати та здійснення її оплати.

З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Дійсно в п.3.1 Договору найму передбачено, що плата за користування наймачем об'єктом найму (автомобілем) встановлюється сторонами кожного місяця згідно узгоджених між сторонами рахунків оренди, які наймач зобов'язується оплачувати щомісячно не пізніше 10-го числа місяця, наступного за розрахунковим.

Водночас, згідно з наданими суду поясненнями та доказами, сторони досягли згоди про визначення орендних платежів в актах виконаних робіт, що відповідає положенням ч.1 ст. 651 Цивільного кодексу України, відповідно до якої допускається зміна умов договору за згодою сторін.

Відповідні обставини підтверджуються наданими до матеріалів справи актами виконаних робіт №604123 від 30.06.2016, №605867 від 30.09.2016, які підписані обома сторонами без будь-яких зауважень (том справи - 1, аркуші справи - 33, 35). В названих Актах вказано вартість послуг за Договором найму за період з квітня по червень 2016 року та з липня по вересень 2016 року. Аналогічні суми наведені у рахунках №604579 від 30.06.2016 та №606506 від 30.09.2016 (том справи - 1, аркуші справи - 34, 36).

В матеріалах справи наявний Акт виконаних робіт №607725 від 30.12.2016 за період з жовтня по грудень 2016 року у сумі 1 000,00 грн. (том справи - 1, аркуш справи - 37). Згідно з наданими суду поясненнями позивача, відповідач відмовився від підписання вказаного Акту, у зв'язку з чим позивач повторно направив його відповідачу листом №13 від 15.11.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 27-30).

Посилання відповідача на те, що рахунки за Договором найму підлягали обов'язковому погодженню сторонами не може бути прийняте судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутнє листування сторін, з якого би вбачалося, що відповідні дії (погодження рахунків) здійснювалися сторонами у попередньому періоді, тобто до квітня 2016 року.

Таким чином, відповідач був обізнаний про суми орендної плати, які підлягали сплаті у спірному періоді, оскільки в підписаних сторонами актах виконаних робіт чітко вказано період нарахування орендної плати та її розмір, у зв'язку з чим він міг виконати обов'язок, покладений на нього в п.3.1 Договору найму щодо перерахування орендної плати до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим.

Посилання відповідача на лист позивача №17-4 від 23.12.2016 не може бути прийнято судом до уваги, оскільки, як вірно зазначає позивач у відзиві на апеляційну скаргу, вказаний лист містить підпис директора товариства позивача ОСОБА_6, але на дату складання цього листа директором товариства позивача був ОСОБА_7, на підтвердження чого суду надано протокол загальних зборів товариства позивача №02-12/16-1 від 05.12.2016 і наказ від 06.12.2016 (том справи - 1, аркуші справи - 183-185) та витяг з Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та громадських формувань.

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про протилежне ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Таким чином, на дату вирішення місцевим господарським судом спору у даній справі у відповідача існував борг за Договором найму перед позивачем у загальній сумі 5 333,33 грн., яка складається із заборгованості за рахунками №604579 від 30.06.2016 на суму 1 000,00 грн., №606506 від 30.09.2016 на суму 1 000,00 грн., №608578 від 30.12.2016 на суму 1 000,00 грн. та №2 від 01.12.2017 на суму 2 333,33 грн.

Колегією суддів враховано посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що сума боргу перед позивачем ним уже погашена, але сплата боргу була здійснена відповідачем вже після ухвалення оскаржуваного рішення суду у даній справі. Здійснення оплати заборгованості підтверджується наданими до матеріалів справи виписками по банківському рахунку позивача (том справи - 1, аркуш справи - 174).

При цьому сплата заборгованості розцінюється судом, як дії, що свідчать про визнання відповідачем боргу.

Зважаючи на вищевикладені обставини справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду в частині задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 333,33 грн. заборгованості за Договором найму ухвалено з дотриманням вимог чинного законодавства та із з'ясуванням обставин, які мають значення для справи.

Відносно решти вимог позивача, судом було з'ясовано наступне.

В ст. 782 Цивільного кодексу України визначено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.

Як уже зазначалося вище, позивач звертався до відповідача з листом №1 від 25.07.2017, в якому серед іншого повідомляв про односторонню відмову від Договору найму та просив протягом п'яти робочих днів повернути орендований транспортний засіб.

Згідно зі ст. 188 Господарського кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускається. Якщо інше не передбачено законом або договором.

Умовами укладеного між сторонами Договору найму не передбачено право на розірвання договору в односторонньому порядку. Водночас, Договір найму було укладено сторонами строком на 36 місяців з дати підписання (29.10.2014). З огляду на відмову позивача від подальшої дії договору, у зв'язку з порушенням відповідачем його умов в частині внесення орендної плати, місцевий господарський суд дійшов висновку про те, що Договір найму припинив свою дію, починаючи з 29.10.2017.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечував проти факту припинення дії Договору найму, на підтвердження чого надав суду апеляційної інстанції копію додаткової угоди №1 від 03.10.2016 до Договору найму (том справи - 1, аркуш справи - 138). В названій додатковій угоді зазначено про те, що сторонами погоджено зміни до п.2.1 договору та визначено строк його дії - 120 місяців з дати підписання договору сторонами.

12.04.2018 в судовому засіданні Київського апеляційного господарського суду представник відповідача надав пояснення, в яких зазначив про те, що у вищезгаданій додатковій угоді вказано про її укладення зі сторони відповідача директором товариства ОСОБА_8 Однак фактично ця додаткова угода підписана іншою особою, а саме ОСОБА_9, який є директором товариства відповідача лише з 25.04.2017, тобто через півроку після дати укладення додаткової угоди №1 від 03.10.2016 до Договору найму.

Аналогічні пояснення надав позивач у відзиві на апеляційну скаргу (том справи - 1, аркуші справи - 154-158). При цьому позивачем заперечується факт укладення вищевказаної додаткової угоди.

Позивач звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо виявлення факту внесення невстановленою особою до додаткових угод до договорів найму (оренди) транспортних засобів неправдивих відомостей, а саме підписів директора товариства відповідача ОСОБА_8 Відповідні відомості по названій заяві були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (том справи - 1, аркуш справи - 178).

При цьому колегією суддів враховано, що відповідно до ч.3 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача був присутній у судовому засіданні місцевого господарського суду, в день ухвалення оскаржуваного рішення у даній справі. Окрім того, у справі наявні поштові повідомлення про вручення відповідачу ухвал Господарського суду міста Києва про порушення провадження у справі №910/21408/17 від 04.12.2017 та від 14.12.2017 про відкладення розгляду справи (том справи - 1, аркуші справи - 3, 94). Наведене свідчить про обізнаність відповідача щодо ходу судового розгляду у даній справі у місцевому господарському суді, тому відповідач міг скористатися наданими йому процесуальними правами, зокрема, правом на подання відзиву на позов та доказів на підтвердження своїх заперечень проти доводів позивача, в тому числі і додаткової угоди №1 від 03.10.2016. Однак в матеріалах справи відсутній як відзив на позов, так і будь-які докази, якими відповідач обґрунтовував свої заперечення проти позову.

За наведених обставин, колегія суддів не приймає до уваги надану відповідачем копію додаткової угоди №1 від 03.10.2016 до Договору найму.

В ч.1 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Згідно з п.4.2 Договору найму повернення майна після закінчення строку дії договору найму (оренди) наймачем здійснюється на першу вимогу наймодавця (з урахуванням вимог п.2.1 цього договору), заявлену у письмовій формі, що оформлюється актом, скріпленим підписами учасників правочину.

В матеріалах справи наявний лист позивача №26 від 30.11.2017, в якому він вимагав у відповідача повернути транспортний засіб, переданий за Договором найму.

Однак звернення позивача було залишено відповідачем без належного реагування.

Відповідно до ст. 795 Цивільного кодексу України повернення наймачем предмета договору найму, якщо ним є будівля або інша капітальна споруда (їх окрема частина), оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

З урахуванням вимог чинного законодавства та умов Договору найму, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що у разі припинення Договору найму у відповідача виникає обов'язок повернути наймодавцеві майно з оренди, оскільки договір припинив свою дію, внаслідок чого наймач втратив право на користування об'єктом оренди (найму).

Ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів, які б свідчили про повернення відповідачем орендованого транспортного засобу позивачу, у зв'язку з чим колегія суддів вважає обґрунтованою вимогу позивача про зобов'язання відповідача повернути позивачу об'єкт оренди (найму), а саме: транспортний засіб - вантажний сідловий тягач - Е, MERCEDES-BENZ 1840, 2002 року випуску, білого кольору, номер шасі (кузова, рами) WDF9440321B950152, реєстраційний номер 19654 КА.

Позивач просив суд стягнути з відповідача 2 838,68 грн. неустойки, нарахованої за період з 04.08.2017 по 11.12.2017, у зв'язку з тим, що відповідач не повернув орендоване майно за актом приймання-передавання.

З цього приводу судом було з'ясовано наступне.

Згідно зі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

В ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі, якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, неустойка, передбачена ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України, не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою п.1 ч.2 ст. 258 Цивільного кодексу України, оскільки, на відміну від приписів ст. 549 Цивільного кодексу України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (пеня).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив нарахування неустойки відповідачу, починаючи з 04.08.2017, обґрунтовуючи це тим, що Договір найму є розірваним з 03.08.2017, тобто в день отримання відповідачем листа позивача №1 від 25.07.2017 про відмову від цього договору.

Однак, як уже зазначалося вище, умовами Договору найму не передбачено можливість односторонньої відмови від договору. Зважаючи на відсутність у позивача волевиявлення щодо пролонгації Договору найму у зв'язку з порушенням відповідачем його умов, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що Договір найму припинив свою дію, починаючи з 29.10.2017, тобто через 36 місяців після його підписання відповідно до п.2.1 договору.

Судом не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку відсутнє прострочення, наслідком якого може бути застосування норм ст. 782 Цивільного кодексу України. Наявними у справі матеріалами та поясненнями сторін підтверджено систематичне невиконання відповідачем своїх грошових зобов'язань перед позивачем, починаючи з квітня 2016. Окрім того, відповідачем не виконано обов'язку з повернення об'єкту оренди, у зв'язку з чим позивачем і заявлено вимогу про нарахування неустойки.

За наведених обставин, в даному випадку обґрунтованим до стягнення є розмір неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна у сумі 903,22 грн. яка нарахована судом за період з 01.11.2017 по 11.12.2017, а тому в цій частині вимоги позивача підлягають задоволенню. В решті вимоги позивача є необґрунтованими.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 129, 269, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Магістраль-Транс" на рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі №910/21408/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 11.01.2018 у справі №910/21408/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/21408/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

В.О. Зеленін

Повний текст постанови складено 24.05.2018