ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа № 914/2068/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Т.Б. Бонк,

суддів: О.І. Матущак

ОСОБА_1,

за участю секретаря судового засідання Борщ І.О.

та представників учасників процесу:

від відповідача 1 ОСОБА_2 (представник за довіреністю);

від відповідача 2 ОСОБА_3В (адвокат)

прокурор Рогожнікова Н.Б.,

розглянувши апеляційну скаргу прокуратури Львівської області від 18.12.2017

на рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 (головуючий суддя Синчук М.), повний текст складено 08.12.2017,

у справі № 914/2068/17

за позовом: Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави, м. Львів,

до відповідача 1: Львівської міської ради, м. Львів,

до відповідача 2: Приватного акціонерного товариства Квіти Львова, м. Львів,

про визнання недійсним рішень органу місцевого самоврядування, договору та повернення земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року Заступник керівника Львівської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Львівської області з позовом до Львівської міської ради (відповідач-1) та ПрАТ Квіти Львова (відповідач-2) про визнання недійсними ухвали Львівської міської ради Про надання ПрАТ Квіти Львова дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 18.09.2014 № 3881; ухвали Про затвердження ПрАТ Квіти Львова проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 19.03.2015 № 4443; ухвали Про надання ПрАТ Квіти Львова дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 26.05.2016 № 591; ухвали Про затвердження ПрАТ Квіти Львова технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 25.05.2017 № 2009; про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

У позовній заяві прокурор обґрунтовує наявність підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді, посилаючись на ч. 2 ст. 23 Закону України Про прокуратуру.

Підставою звернення до суду прокурор вважає необхідність захисту інтересів територіальної громади м. Львова, як законного власника спірної земельної ділянки, яка була надана в оренду відповідачу-2. Прокурор зазначає, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у даних правовідносинах відсутній, отже керівник Львівської місцевої прокуратури №1 звертається до суду за захистом державних інтересів і набуває статус позивача.

В обґрунтування позовних вимог прокурор, посилається зокрема на те, що рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та укладення договору без проведення земельних торгів (аукціону) порушує вимоги ч. 2 ст. 124 та ч. 1 ст. 134 ЗК України.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 в задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено.

Вказане рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні будь-які відомості щодо зареєстрованих прав на будинок за територіальною громадою міста ОСОБА_4, тобто не підтверджено перебування такого у комунальній власності. В той час, як право власності на будинок гуртожитка на вул. Стрийській 127 у м. Львові зареєстроване за ПрАТ Квіти Львова, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 19.12.1997 та листом Обласного комунального підприємства БТІ та експертної оцінки від 19.03.2012.

Крім того, суд також виходив з того, що оскаржувані позивачем рішення органу місцевого самоврядування є ненормативними актами індивідуальної дії, які вичерпали свою дію їх виконанням, в даному випадку шляхом укладення відповідного договору оренди.

Не погодившись з вказаним рішенням місцевого господарського суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки приписам ст. 26 ЗУ Про власність та ст. 128 ЦК Української РСР, оскільки право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Враховуючи, що правовідносини з права власності на майно виникли до січня 2004 року, то право власності на будівлю гуртожитку у Львівської міської ради виникло з моменту передачі такої речі за актом приймання-передачі (25.09.2001), а у ВАТ Квіти Львова таке право припинилось.

Отже відповідач-2 не мав права на отримання земельної ділянки поза конкурсом.

Звертає увагу, що місцевим господарським судом не досліджувалось питання наявності в переліку статутного фонду нерухомого майна, яке передане у власність ВАТ Квіти Львова обєкта нерухомості будинку, що знаходиться в м. Львові, вул. Стрийська 127.

У відзиві на апеляційну скаргу Львівська міська рада (відповідач-1) з урахуванням наявності належних доказів права власності, зареєстрованим за відповідачем-2 на житловий будинок по вул. Стрийській 127, зазначає про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення місцевого господарського суду, просить залишити його без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

2 лютого 2018 року від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає доводи прокуратури безпідставними. Зазначає, що прокурором наводиться інша редакція ст. 26 ЗУ Про власність, яка регулювала підстави набуття, виникнення права власності на майно за договором. В той час, як матеріали справи не містять жодних договорів, якими б відчужувався будинок на вул. Стрийській, 127 у м. Львові.

Звертає увагу, що на момент підписання акту приймання-передачі житлового фонду в комунальну власність від 25.09.2001 законодавством також був встановлений обовязок проведення державної реєстрації права власності; документи, на які посилається прокурор, як на підставу перебування будинку в комунальній власності є неналежними доказами по справі, оскільки в таких відсутні записи щодо передачі безпосередньо будинку; ухвала міської ради про Прийняття у власність територіальної громади м. Львова відомчого житлового фонду від ВАТ Квіти Львова не є правовстановлюючим документом, на підставі якого могла здійснюватись реєстрація права власності та є невиконаною по даний час. Додатково зазначає, що прокурором не підтверджено підстав для представництва держави у даній справі.

Отже відповідач -2 просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Прокурор з посиланням на постанови ВСУ від 02.11.2016 у справі № 6-2161цс16, від 16.12.2015 у справі № 6-2510цс15 подав суду обґрунтування щодо представництва інтересів держави в даній справі. Вказує, що Львівською міською радою порушено вимоги законодавства при прийнятті оскаржуваних рішень та укладенні договору оренди землі, що свідчить про неналежне здійснення захисту інтересів територіальної громади.

В дане судове засідання зявився прокурор та підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити.

Відповідачі проти доводів апеляційної скарги заперечили, просили рішення місцевого господарського суду залишити без змін, скаргу без задоволення.

Розглянувши наявні в справі матеріали, давши оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі та у відзиві на апеляційну скаргу, заслухавши пояснення учасників справи в судових засіданнях, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення рішення Господарського суду Львівської області від 04.12.2017 у справі № 914/2068/17 без змін, апеляційної скарги прокурора без задоволення, з огляду на наступне.

Судами встановлено, що Приватне акціонерне товариство Квіти Львова засноване згідно з наказом РВ ФДМ України по Львівській області № 570 від 19.03.1997 та Порядку перетворення в процесі приватизації державних підприємств у відкриті акціонерні товариства, затвердженого постановою КМУ № 688 від 07.12.1992 шляхом перетворення ДКА Квіти Львова у відкрите акціонерне товариство.

Згідно з п. 1.6 Статуту Приватне акціонерне товариство Квіти Львова є правонаступником ВАТ Квіти Львова, створеного в процесі приватизації.

Як встановлено місцевим господарським судом, відповідач-2 є власником будинку гуртожитка на вул. Стрийській, 127 (кол. №195) у м. Львові, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 19.12.1997 Серія КММ №004285, а також листом Обласного комунального підприємств Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 19.03.2012 № 1402.

В п. 1 ухвали Львівської міської ради від 27.01.2000 № 466 зазначено: У відповідності до погодженої технічної документації №599а, залишити Відкритому акціонерному товариству Квіти Львова в постійному користуванні земельну ділянку площею 19143 кв.м. для обслуговування будинку гуртожитка на вул. Стрийській, 195 у м. Львові за рахунок раніше наданої земельної ділянки.

З листа Обласного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 19.03.2013 № 1402 вбачається, що номер будинку на вул. Стрийській 195 був змінений на номер 127.

Пунктом 2 вказаної вище ухвали відповідача-2 зобовязано зареєструвати Державний акт на право постійного користування землею.

Докази реєстрації за відповідачам-2 державного акта на право постійного користування земельною ділянкою на вул. Стрийській, 127 у м. Львові матеріали справи не містять.

Матеріалами справи встановлено, що наказом Департаменту житлового господарства Львівської міської ради від 21.07.2001 № 215-Д гуртожитку на вул. Стрийській 127 надано статус житлового будинку.

Головою Сихівської райадміністрації затверджено акт приймання-передачі житлового фонду у комунальну власність від 25.09.2001, з якого вбачається, що комісією, створеною відповідно до розпорядження Сихівської районної адміністрації проведено обстеження будинку за адресою м. Львів, вул. Стрийська, 127, що належить ВАТ Квіти Львова та встановлено його показники. Вказано, що підприємство, установа чи організація, в повному господарському віданні або в оперативному управлінні якої перебував будинок передала, а виконком ради прийняв таку документацію: технічний паспорт на будинок, плани поверхів, схеми надвірних прибудинкових мереж та внутрішніх технічних засобів, домові книги, робочий проект на будівництво 5-ти поверхового гуртожитку, наказ про зміну статусу гуртожитку, проектні пропозиції переобладнання гуртожитку по вул. Стрийській 127 під житловий будинок.

При цьому, слід зазначити, що житловий будинок по вул. Стрийській 127 не перебував в повному господарському віданні або в оперативному управлінні ПрАТ Квіти Львова, а є власністю товариства.

Рішенням Львівської міської ради від 05.10.2001 № 479 затверджено даний акт щодо приймання-передачі будинку № 127 на вул. Стрийській від відповідача-2.

Надалі ухвалою Львівської міської ради від 12.12.2002 № 163 вирішено прийняти у власність територіальної громади м. Львова відомчий житловий будинок на вул. Стрийській, 127 від ВАТ Квіти Львова та зобовязано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити у встановленому порядку прийом-передачу житлового будинку, а Львівське обласне державне комунальне бюро технічної документації та експертної оцінки внести відповідні зміни в інвентаризаційну справу відповідно до даної ухвали.

Однак доказів фактичної передачі у власність територіальної громади м. Львова житлового будинку на вул. Стрийській, 127 від ВАТ Квіти Львова та виконання ухвали міської ради від 12.12.2002 суду не надано. Також відсутні в матеріалах справи докази реєстрації права власності на житловий будинок по вул. Стрийській, 127 за територіальною громадою м. Львова.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації від 26.12.2002 № 929 зобовязано ВАТ Квіти Львова передати, а ЛКП Бондарівка прийняти у встановленому порядку (за актом приймання-передачі) на утримання та обслуговування житловий будинок № 127 на вул. Стрийській терміном до 30.01.2003.

Докази виконання вказаного розпорядження матеріали справи теж не містять.

Ухвалою Львівської міської ради від 18.09.2014 №3881 вирішено надати ПАТ Квіти Львова дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,9311 га на вул. Стрийській 127 для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва за рахунок земель житлової та громадської забудови.

19.03.2015 Львівською міською радою було прийнято ухвалу №4443 Про затвердження ПрАТ Квіти Львова проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській 127.

На підставі ухвали №4443 Львівської міської ради від 19.03.2015 Про затвердження ПрАТ Квіти Львова проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській 127 Львівською міською радою (відповідач 1) та Приватним акціонерним товариством Квіти Львова (відповідач 2) було укладено договір оренди землі від 5 червня 2015 року № С-3036 загальною площею 1,9311 га для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва, строком на 10 років до 19 березня 2025 року.

Ухвалою Львівської міської ради № 591 від 26.05.2016 Про надання ПрАТ Квіти Львова дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 ПрАТ ОСОБА_4 надано дозвіл на поділ земельної ділянки площею 1,9311 га на вул. Стрийській, 127 у м. Львові для обслуговування гуртожитку та багатоповерхового житлового будівництва, на земельній ділянці площею 0,7862 га та площею 1,1449 га.

Ухвалою Львівської міської ради №2009 від 25.05.2017 Про затвердження ПрАТ Квіти Львова технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 відповідачу-2 вирішено:

1. Затвердити технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянка загальною площею 1,9311 га на вул. Стрийській, 127 у м. Львові на земельні ділянки площею 0,7862 га для багатоповерхового житлового будівництва та площею 1,1449 га для обслуговування гуртожитку.

2. Вилучити за згодою з користування ПрАТ Квіти Львова земельну ділянку площею 1, 1449 га на вул. Стрийській, 124.

3. Розірвати договір оренди землі від 05.06.2015.

4. Залишити ПрАТ Квіти Львова в оренді терміном до 19.03.2025 земельну ділянку площею 0, 7862 га на вул. Стрийській (біля будинку № 127) для будівництва та обслуговування багатоквартирного житлового будинку.

5. ПрАТ Квіти Львова у тримісячний термін укласти з Львівською міською радою договір оренди землі, договір про відшкодування недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою.

Предметом позову є вимога про визнання недійсними ухвали Львівської міської ради Про надання ПрАТ Квіти Львова дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 18.09.2014 № 3881; ухвали Про затвердження ПрАТ Квіти Львова проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 19.03.2015 № 4443; ухвали Про надання ПрАТ Квіти Львова дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 26.05.2016 № 591; ухвали Про затвердження ПрАТ Квіти Львова технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки на вул. Стрийській, 127 від 25.05.2017 № 2009; про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та її повернення територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради.

Положеннями ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб від 09.06.1998 № 121 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов'язковою для власників, незалежно від форми власності.

Згідно з п. 1.5 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно від 07.02.2002 № 7/5 обов'язковій реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно фізичних та юридичних осіб, у тому числі іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а також територіальних громад в особі органів місцевого самоврядування.

Однак матеріали справи не містять доказів реєстрації права власності на будинок по вул. Стрийській, 127 у м. Львові за територіальною громадою міста, що спростовує доводи прокурора про перебування будинку в комунальній власності.

Посилання прокурора на те, що згідно з актом приймання передачі житлового фонду в комунальну власність від 25.09.2001 передано житловий будинок є також безпідставним та спростовується змістом самого акту, з якого вбачається передання не будинку, а документації, зокрема проектних пропозицій щодо переобладнання гуртожитку по вул. Стрийській, 127 під житловий будинок.

Ухвала міської ради від 12.12.2002 також жодним чином не свідчить про прийняття у власність територіальної громади відомчого житлового фонду від відповідача-2, оскільки доказів прийому-передачі житлового будинку матеріали справи не містять. Натомість, зобовязано Сихівську районну адміністрацію Львівської міської ради здійснити у встановленому порядку прийом-передачу житлового будинку, однак доказів виконання вимог ухвали суду не надано.

Отже місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що житловий будинок на вул. Стрийській, 127 у м. Львові є власністю ПрАТ Квіти Львова, що підтверджується чинним реєстраційним посвідченням від 19.12.1997 Серії КММ № 004285, а також листом Обласного комунального підприємства Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 19.03.2012 № 1402. Доказів в спростування цього прокурором не надано.

Верховний Суд України у Постанові від 21.05.2012 (справа № 6-20цс11) вказав, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням ст ст. 55, 124 Конституції та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Основного Закону та конвенції мають найвищу юридичну силу (стст. 8, 9 Конституції), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і в спосіб, який не передбачений законом, зокрема ст.16 ЦК, але є ефективним.

Верховний Суд України в постанові від 16 грудня 2015 року, прийнятій за результатами розгляду справи № 6-2510цс15 на спільному засіданні Судових палат у цивільних, адміністративних та господарських справах Верховного Суду України, сформулював такий правовий висновок:

Із урахуванням висновків Конституційного Суду України в Рішенні від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) та з огляду на положення ст. 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, у зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за ст. 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

В силу положень статей 13, 19 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Львівська міська рада, відповідно до ст. 10 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні, є органом місцевого самоврядування, що представляє територіальну громаду м. Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України.

Згідно з ст. 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні передбачено, що вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин віднесено виключно до компетенції міських рад.

Відповідно до частини 1 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 124 ЗК України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 134 ЗК України встановлено, що не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них, зокрема у разі:

розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Отже з урахуванням того, що на спірній земельній ділянці перебуває житловий будинок, право власності на який зареєстровано за Приватним акціонерним товариством Квіти Львова, земельна ділянка комунальної власності не підлягала передачі на конкурентних засадах.

Вказане вище спростовує доводи прокурора, що рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та укладення договору оренди без проведення земельних торгів (аукціону) порушує вимоги ч. 2 ст. 124 та ч. 1 ст. 134 ЗК України.

Інші доводи скаржника жодним чином не спростовують вищевказаних висновків та не можуть слугувати підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст. 21 ЦК України).

Окрім цього, як свідчить зміст постанови Верховного Суду України №6-78цс13 від 25.12.2013, для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору недостатньо встановити лише факт порушення положень законодавства України укладенням даного договору. Для задоволення вимог також потрібно встановити і факт порушення прав позивача, оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право.

Оскільки під час судового розгляду справи прокурором не було доведено належними та допустимими доказами порушення прав держави, відтак відсутні правові підстави для захисту цього права в судовому порядку та задоволення позову.

З приводу заяви відповідача-2 про застосування строків позовної давності, то слід зазначити, що за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Враховуючи те, що в процесі судового розгляду прокурором належними та допустимими доказами не було доведено обґрунтованості позовних вимог та відмовлено в їх задоволенні у звязку із необґрунтованістю, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заява відповідача-2 про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин задоволенню не підлягає.

Відповідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу вимог ст.ст. 74, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Скаржником не доведено, а судом не встановлено наявності підстав для скасування рішення, визначених ст. 277 ГПК України, та для задоволення апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення належить залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 11, 86, 129, 236, 252, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Львівської області від 04.12.2017 у справі №914/2068/17 залишити без змін.

Апеляційну скаргу Заступника керівника Львівської місцевої прокуратури №1 - залишити без задоволення.

Судовий збір залишити за скаржником.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у строки та в порядку, встановлені ст. 288 та ст. 289 ГПК України.

Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено 29.05.2018.

Головуючий суддя: Т.Б. Бонк

Судді: О.І. Матущак

ОСОБА_1