РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/22479/17
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., за участю секретаря судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Відкритого недержавного пенсійного фонду "Причетність" (84313, Донецька область, м. Краматорськ, вул. Олекси Тихого, буд.10)

до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (040533, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, код 34047020)

про стягнення 6 139 524,67 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Олійник О.С., Сабліна Є.В. - за дов.

від відповідача: Шевченко Ю.А. - за дов.

від третьої особи: Ковалик В.В. за дов.

ВСТАНОВИВ:

Відкритий недержавний пенсійний фонд "Причетність" звернувся до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом, посилаючись на безпідставність утримання Фондом гарантування вкладів фізичних осіб пенсійних активів, належних позивачу у розмірі 154 224,30 дол. США, що еквівалентно 3 262 352,89 грн., та які підлягають поверненню банком відповідно до вимог п.2.6 договору № Д-2016255/01/1708 від 10.12.2013, а також нараховує 242 129,15 грн. 3% річних, 2 485 912,90 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період неповернення суми вкладу, 56 309,24 грн. заборгованості з повернення нарахування відсотків, 42 907,64 грн. інфляційних втрат, 4179,23 грн. 3% річних, нарахованих за період неповернення відсотків.

Ухвалою суду від 14.12.2017 порушено провадження у справі № 910/22479/17, залучено до участі у справі за клопотанням позивача третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (01133, м. Київ, вул. Щорса, буд. 36-Б, код 34047020), розгляд справи призначено на 16.01.2018.

12.01.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує.

Ухвалою суду від 16.01.2018 у зв'язку з набранням нової редакції з 15.12.2017 Господарського процесуального кодексу України, судом вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі; підготовче засідання у справі призначено на 06.02.2018.

02.02.2018 до суду від ПАТ «Дельта Банк» надійшли пояснення.

05.02.2018 до суду від позивача надійшли додаткові матеріали по справі, відповідь на відзив.

06.02.2018 до суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить виключити із заявленого позову підстави, викладені у абзацах 8, 9, 10, розміщених на 5 сторінці позовної заяви від 11.12.2017 та доповнити підстави заявленого позову нормами міжнародного та національного права, зокрема ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, статтями 1, 46 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення".

За результатом розгляду вказаної заяви позивача про зміну підстав позову, суд прийняв її до розгляду відповідно до ст.46 ГПК України, подальший розгляд справи здійснювався з урахуванням цієї заяви.

06.02.2018 оголошено перерву до 27.02.2018, ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження у справі.

08.02.2018 до суду надійшла заява позивача про зміну підстав позову, відповідно до якої позивач просить виключити із заявленого позову підстави, викладені у абзацах 8, 9, 10, розміщених на 5 сторінці та абзаці 7, розміщеному на восьмій сторінці позовної заяви від 11.12.2017 та доповнити підстави заявленого позову нормами міжнародного та національного права, зокрема ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, статтями 1, 46 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", ст. 34 Закону України "Про ситему гарантуваня вкладів фізичних осіб".

За результатом розгляду вказаної заяви позивача про зміну підстав позову, суд прийняв її до розгляду відповідно до ст.46 ГПК України, подальший розгляд справи здійснюється з урахуванням цієї заяви.

27.02.2018 до суду від позивача надійшла заява про врегулювання спору за участю судді, яка судом не задоволена, оскільки відсутнє погодження іншої сторони.

У судовому засіданні 27.02.2018 оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 27.03.2018.

26.03.2018 до суду від позивача надійшли додаткові матеріали по справі.

27.03.2018 до суду від позивача надійшла заява про стягнення із відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 265 581,00 грн.

У судовому засіданні 27.03.2018 оголошено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 24.04.2018.

24.04.2018 через канцелярію суду позивачем подано окремі тези майбутнього виступу сторони позивача в судових дебатах по справі, клопотання про відкладення розгляду справи до якого додано клопотання про витребування доказів та клопотання про долучення судової практики.

Ухвалою від 24.04.2018 відмовлено з задоволенні клопотання позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2018.

22.05.2018 до суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів, яке судом не задоволено, оскільки ухвалою суду від 24.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

Представник позивача в судовому засіданні 22.05.2018 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, представник відповідача заперечив.

У судовому засіданні 22.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

10.12.2013 між Відкритим недержавним пенсійним фондом «Причетність» (далі - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - відповідач) укладено договір банківського вкладу «Класичний» № Д-2016255/01/1708 (далі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, банк відкриває вкладнику вкладний рахунок № 6255, а вкладник вносить на рахунок грошові кошти в розмірі 110 315,22 дол. США, на умовах та в порядку визначеним цим договором.

Вклад залучається на строк з моменту зарахування коштів на рахунок по 09.12.2014 включно (п. 1.3. договору).

Відповідно до п. 2.1. договору, процентна ставка за вкладом становить 9,0% річних.

Відповідно до умов Депозитного договору відповідачем перераховано суму у розмірі 110 315,22 грн. дол. США, що підтверджується випискою по особовому рахунку № 7500 за 12.12.2013.

По закінченню вкладу кошти не були повернені позивачу.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.03.2015 року № 51 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", згідно з яким з 03.03.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" строком на три місяці з 03.03.2015 по 02.06.2015 включно.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 147 від 03.08.2015 до 02.10.2015 включно продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" та продовження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 02.10.2015 № 664 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 02.10.2015 № 181 "Про початок процедури ліквідації АТ "Дельта Банк" та делегування повноважень ліквідатора банку" розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора АТ "Дельта Банк", визначені статтями 37, 38, 51, частинами першою та другою статті 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Кадирову Владиславу Володимировичу на два роки з 05.10.2015 по 04.10.2017 включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення від 20 лютого 2017 р. № 619 відповідно до якого продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «ДЕЛЬТА БАНК» на два роки до 04 жовтня 2019 року. Відповідно до даного рішення продовжено повноваження ліквідатора АТ «ДЕЛЬТА «БАНК» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту управління активам Кадирова В.В. на два роки до 04 жовтня 2019 року

Згідно з частиною четвертою статті 110 Цивільного кодексу України особливості ліквідації банків встановлюються Законом України «Про банки і банківську діяльність».

Так, відповідно до статті 77 Закону «Про банку і банківську діяльність», Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку, набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» №4452-УІ від 23.02.2012, який набрав чинності 21.09.2012 (далі - Закон). Даний Закон є спеціальним законом, який має пріоритет перед іншими нормами законодавства під час тимчасової адміністрації та ліквідації банків та в питаннях регулювання правовідносин у сфері гарантування вкладів фізичних осіб.

Вказана інформація розміщена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у мережі Інтернет (www.fg.gov.ua) та є загальновідомою.

З матеріалів справи вбачається, що залишок коштів по рахунках позивача станом на день оголошення про ліквідацію АТ "Дельта Банк" становив депозит в сумі 154 224,30 дол. США, відсотки по депозиту в сумі 2 623,93 дол. США, що не заперечується та підтверджується поясненнями представників сторін та Банку, а також банківською випискою по особовому рахунку Позивача.

Позивач посилаючись на ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, статтями 1, 46 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, ст. 48 Закону України "Про недержавне пенсійне забезпечення", ст. 34 Закону України "Про ситему гарантуваня вкладів фізичних осіб" вважає, спірна сума вкладу разом з нарахованими на нього відсотками, інфляційними та 3% річними, підлягає поверненню Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, оскільки ці кошти є пенсійними активами, які належать фізичним особам - учасникам Позивача, а тому підпадають під гарантовану суму відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Договір банківського вкладу може бути укладений фізичною або юридичною особою на користь третьої особи. Ця особа набуває права вкладника з моменту пред'явлення нею до банку першої вимоги, що випливає з прав вкладника, або вираження нею іншим способом наміру скористатися такими правами (частина 1 статті 1063 ЦК України).

При укладенні такого договору визначення імені фізичної особи (стаття 28 цього Кодексу), на користь якої зроблений вклад, є істотною умовою договору банківського вкладу (абзац третій частини 1 статті 1063 ЦК України).

Однак, як вбачається зі змісту договору банківського вкладу «Класичний» № Д-2016255/01/1708 від 10.12.2013, у ньому відсутні жодні посилання на імена фізичних осіб у інтересах яких, як стверджує Позивач, було зроблено вклад, а тому, суд не може розглядати договір, як договір який укладено на користь третіх осіб, і отже вкладником за змістом даного договору є саме Позивач, як юридична особа.

Таким чином, між ПАТ «Дельта Банк» та ВНПФ «Причетність», від імені та в інтересах якого виступило ТОВ «Всеукраїнська управляюча компанія» (надалі за текстом ТОВ «ВУК») укладено Договір банківського вкладу «Класичний» № Д-2016255/01/1708 від 10.12.2013 р. На підставі п. 1.1. договору, Банк відкриває Вкладнику вкладний рахунок, а Вкладник вносить на рахунок грошові кошти, на умовах та в порядку, визначених цим Договором. В силу п. 3.1. Банк має право використовувати кошти Вкладника протягом строку, визначеного цим Договором. Враховуючи вищезазначене, ПАТ «Дельта Банк» здійснено залучення коштів як вклад саме від юридичної особи - ВНПФ «Причетність».

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Саме зазначений Закон є спеціальним законом, який регулює підстави та процедуру покладання державою на Відповідача обов'язку щодо виплати гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 26 наведеного Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

У розумінні цього Закону під терміном "вкладник" розуміється фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (пункт 4 статті 2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Як було встановлено вище судом, договір банківського вкладу «Класичний» № Д-2016255/01/1708 від 10.12.2013 не можна вважати таким, що укладений на користь фізичних осіб.

Таким чином, Позивач не підпадає під категорію осіб, яким, у розумінні Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Відповідач зобов'язаний виплатити гарантовані суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Відповідача.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами не укладалось договору про управління активами пенсійного фонду, згідно ст. 36 Закону «Про недержавне пенсійне забезпечення»; ПАТ «Дельта Банк» не є установою, яка здійснює управління активами недержавних пенсійних фондів, згідно ст. 34 Закону «Про недержавне пенсійне забезпечення»; ПАТ «Дельта Банк» не виступав зберігачем активів Позивача на підставі договору банківського вкладу.

Відповідно до ст. 3 Закону України № 4452-УІ Фонд гарантування є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є установою, що не має на меті отримання прибутку.

Згідно до частини другої статті 50 Закону України № 4452-УІ до ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів (частина перша статті 52 Закону України № 4452-УІ).

Пенсійні активи не включаються до ліквідаційної маси банку оскільки за своєю правовою природою є зобов'язаннями банку, а не його активами. До ліквідаційної маси включається лише те, що може бути реалізоване в процесі ліквідації банку з метою задоволення вимог кредиторів банку. Так само як і пенсійні активи до ліквідаційної маси не включаються жодні зобов'язання банку, у тому числі і фізичних осіб-вкладників та інших кредиторів банку, адже не можливо реалізувати зобов'язання банку. Обов'язок Банку з повернення вкладу Позивачу не є активом цього Банку, а є зобов'язанням останнього перед своїм клієнтом - Позивачем.

Положення частини другої статті 48 Закону України «Про недержавне пенсійне забезпечення» щодо не включення пенсійних активів до ліквідаційної маси банку не встановлюють будь-якого позачергового порядку задоволення кредиторських вимог, а лише конкретизують, що не дивлячись на те, що сам термін містить слово «активи» - пенсійні активи за своєю правовою природою є зобов'язаннями банку, а не його активами. Таким чином, вищенаведені кошти не можуть використовуватися Фондом гарантування в цілях, визначених статтею 20 Закону № 4452-УІ.

Твердженням позивача про те, що Фонд гарантування має грошове зобов'язання перед ВНПФ «Причетність» є безпідставним та необґрунтованим. Позивач наполягає на тому, що належні йому пенсійні активи, знаходяться на особовому рахунку № 7500. Отже, неспростовним є факт, що Фонд гарантування не отримував пенсійні активи ВНПФ "Причетність", у зв'язку із чим не має законних підстав та правового механізму для повернення цих пенсійних активів за рахунок власних коштів. Так само як Фонд не отримував будь-яких коштів від Позивача, так і не зобов'язаний здійснювати відшкодування грошових коштів юридичній особі позивачу за рахунок власних коштів.

За таких обставин, у Фонду гарантування відсутні зобов'язання перед ВНПФ «Причетність» в якому праву ВППФ «Причетність» (кредитора) вимагати від Фонду гарантування (боржник) виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок Фонду гарантування сплатити грошові кошти кредитору.

Отже, єдиним джерелом та способом повернення коштів Позивача є задоволення його вимог у межах процедури ліквідації Банку за рахунок активів останнього.

11 січня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування прийнято рішення про затвердження Реєстру кредиторських вимог АТ «Дельта Банк» (протокол № 005 /16).

Як вбачається зі змісту листа ТОВ «Всеукраїнська управляюча компанія» від 29.02.2016 № 01/36/1, цей лист було підготовлено та подано до уповноваженої особи Фонду вже під час дії ліквідаційної процедури ПАТ «Дельта Банк». У відповіді Уповноваженої особи Фонду від 07.04.2016 № 3183 зазначено, ТОВ «ВУК» не має правових підстав для здійснення управління активами недержавних пенсійних фондів. Відповідно, Банк не може сприймати такий лист як підписаний повноваженою на те особою.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач з окремим листом до Банку не звертався.

Посилання позивача на ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст. 41 Конституції України, статтями 1, 46 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод, безпідставні та спростовуються вищевикладеним.

Стосовно тверджень Позивача про застосування до Відповідача положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», то вони є безпідставні. В преамбулі до цього Закону зазначено, що він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань. Як вже зазначалось вище, між Фондом гарантування та ВНПФ «Причетність» відсутні будь-які договірні правовідносини.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних та 3% річних задоволенню також не підлягають, оскільки підстави для застосування ст. 625 ЦК України, відсутні.

Інші доводи сторін, наведені у наданих суду позові та відзивах, усних та письмових поясненнях, судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні спору не приймаються, з підстав необґрунтованості та не відповідності фактичним обставинам справи.

Проаналізувавши положення чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд не знайшов підстав для задоволення позовних вимог в зв'язку з їх безпідставністю та недоведеністю.

Відповідно до ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237- 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 31.05.2018.

Суддя О.М.Ярмак