ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/146/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого Величко Т.А.
суддів Аленіна О.Ю., Поліщук Л.В.

секретар судового засідання Колбасова О.Ф.

за участю представників учасників справи:
від Військової частини НОМЕР_1 - Гогоман О.В., довіреність № 350/304/14/2028/пс від 10.07.2017, Сірошенко Н.В., довіреність № 350/304/14/3609/пс від 28.12.2017;
від ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» - Чернохатній Д.А., паспорт серія НОМЕР_2 . дата видачі 11.03.2009;
від Міністерства Оборони України - Дубчак Д.В., довіреність № 220/359/д від 20.11.2017;
від Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси - Федорченко Л.В., довіреність № 1635 від 02.05.2018;
від Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України - Стеценко О.О., № 047394, дата видачі 11.07.2017;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ»
на рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 року
у справі №916/146/15-г
за позовом Військової частини НОМЕР_1
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ»
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача за первісним позовом:
1.Міністерства оборони України
2.Квартирно-експлуатаційний відділ м. Одеси
за участю: Військової прокуратури Одеського гарнізону Південного регіону України
про розірвання Договору оренди нерухомого військового майна, розташованого на території військового містечка № НОМЕР_3 Військової частини НОМЕР_1 за адресою: м. Одеса, 6-й км Овідіопольської дороги, та про повернення будівлі за генпланом № 7 (гараж 306,54 кв.м.)
та за зустрічним позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ»
до відповідача: Військової частини НОМЕР_1
про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 74 956,17 грн.

склад суду першої інстанції: головуючий суддя Цісельський О.В., судді Волков Р.В., Смелянець Г.Є.
дата винесення рішення: 05.12.2017р.
повний текст рішення складено: 11.12.2017р.

Сторони повідомлені належним чином про час, дату та місце проведення судового засідання.

В судовому засіданні 24.05.2018 року згідно ст. 238 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» про:
стягнення заборгованості за договором оренди № 42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в сумі 56998,20грн.;
розірвання договору оренди від 07 травня 2003 року № 42-с/2003/ГоловКЕУ, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ»;
зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» повернути передане в оренду нерухоме військове майно, згідно договору № 42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов договору щодо сплати орендних платежів, використанням об`єкту оренди не за призначенням, знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та самочинним будівництвом нових об`єктів нерухомості без погодження з орендодавцем.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 31.03.2015р. у справі №916/146/15-г (суддя Рога Н.В.) позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по орендній платі у сумі 41013,86 грн., пеню у сумі 7621,82 грн., інфляційні втрати у сумі 8362,52 грн.; розірвано договір; зобов`язано відповідача повернути позивачу передане в оренду нерухоме військове майно - будівлю за генпланом № 7 (гараж - 306,54 кв.м) на умовах, передбачених договором; в решті позову - відмовлено.
Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. у справі № 916/146/15-г (колегія суддів: головуючий суддя Таран С.В., судді Будішевська Л.О., Мишкіна М.А.) рішення Господарського суду Одеської області від 31.03.2015 р. у справі № 916/146/15-г скасовано повністю та прийнято в цій частині нове рішення, яким в позові відмовлено.
Постановою Вищого господарського суду України від 10.02.2016р. рішення Господарського суду Одеської області від 13.03.2015р. та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 16.06.2015р. скасовано в частині позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 про розірвання договору та повернення будівлі за генпланом № 7 (гараж 306,54 кв.м.), розташованої за адресою: м. Одеса, 6 км Овідіопольської дороги, що знаходиться на балансі Військової частини НОМЕР_1 та в цій частині справу передано на новий розгляд до Господарського суду Одеської області.
Скасовуючи судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів, суд касаційної інстанції зазначив, що у позовній заяві та письмових поясненнях, крім несплати орендних платежів, позивач посилався також на інші істотні порушення умов договору, а саме використання об`єкту оренди не за призначенням, знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та невиконання відповідачем умов договору в частині компенсації частини податку на землю пропорційно площі землі, яку займає орендоване нерухоме майно. Проте, з цих підстав позов не розглядався ні судом апеляційної інстанції, ні судом першої інстанції, хоча встановлення зазначених обставин має суттєве значення для правильного вирішення господарського спору.
Під час нового розгляду справи, ухвалою від 10.05.2016 місцевим господарським судом спільно до розгляду з первісним позовом прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 74 956,17 грн.
В обґрунтування вимог зустрічного позову Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» посилається на факт припинення договору оренди нерухомого військового майна № 42-с/2003/ГоловКЕУ від 07.05.2003 р. внаслідок знищення об`єкту оренди. Відповідні обставини встановлені рішенням Господарського суду Одеської області від 21.04.2009 р. у справі № 30/11-09-266, яким з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» на користь Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування вартості знищених об`єктів стягнуто збитки в сумі 31 090 грн.; за Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» визнано право власності нанежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , як на новозбудовані об`єкти нерухомого майна.
За вказаних обставин, оскільки з 2009 року договір оренди в силу п. 4 ч. 2 ст. 291 ЦК України припинив свою дію, грошові кошти, перераховані на користь Військової частини НОМЕР_1 за період з 2009 по 2015 роки підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.
Ухвалою від 10.05.2016 р. господарським судом в порядку ст. 27 ГПК України до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено Міністерство оборони України та Квартирно-експлуатаційни відділ м. Одеси.
Ухвалою від 20.09.2016 місцевим господарським судом за клопотанням позивача за первісним позовом призначено судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручити судовим експертам Товариства з обмеженою відповідальністю «Одеський регіональний центр незалежних експертиз» Ковальчуку Олегу Ульяновичу та Чорній Юлії Петрівні.
На вирішенням експертам поставлені наступні питання:
- які об`єкти нерухомості фактично розташовані за адресою: м. Одеса, 6-й км. Овідіопольської дороги / вул. Аеропортівська, 33-а, на території військового містечка № 203?
- чи є в наявності за адресою: м. Одеса, 6-й км. Овідіопольської дороги / вул. Аеропортівська, 33-а, на території військового містечка № 203 об`єкт нерухомості № 7 (гараж 306,54 кв.м.) переданий у користування за Договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/Голов КЕУ?
- чи є об`єкт нерухомості нежитлова будівля гаражу вказана у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2009 № 24965595 та у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.10.2010 № 27709219, тотожнім об`єкту нерухомості № 7 (гараж 306,54 кв.м.) переданому у користування за Договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/Голов КЕУ?
- який рік побудови (реконструкції, капітального ремонту) гаражу вказаного у Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.12.2009 № 24965595 та у Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 20.10.2010 № 27709219 і об`єкту нерухомості № 7 (гараж 306,54 кв.м.), переданого у користування за Договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/Голов КЕУ (зазначити окремо у разі відсутності тотожності вказаних об`єктів нерухомості)?
Провадження у справі згідно п. 1 ч. 2 ст. 79 ГПК України зупинено ухвалою суду від 20.09.2016.
Ухвалою від 11.10.2017 р. провадження у справі на підставі ч. 3 ст. 79 ГПК України поновлено.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.12.2017 р. первісний позов Військової частини НОМЕР_1 задоволено: договір оренди нерухомого військового майна від 07 травня 2003 року №42-с/2003/ГоловКЕУ розташованого на території військового містечка №203 за адресою: м. Одеса, вул. 6-й км., Овідіопольської дороги, укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» розірвано; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» повернути передане в оренду нерухоме військове містечко, згідно договору №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07 травня 2003 року в належному стані, не гіршому ніж на час передачі його в оренду; в задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» відмовлено; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду від 05.12.2017 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати як таке, що прийняте з порушення норм матеріального та процесуального права, із прийняттям нового рішення суду про відмову в задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» вказало, що поза увагою суду залишились обставини щодо знищення об`єктів оренди, встановлені судовими рішеннями у справах № 16/517-06-13598 та № 30/11-09-266, які згідно вимог ст. 75 ГПК України мають преюдиційне значення для вирішення даної справи. Крім того, судом упущено посилання Товариства на докази, як свідчать про знищення ще до 2009 року спірної будівлі гаражу, а саме:
акти інвентаризації об`єктів оренди, які є додатками до договору оренди;
висновок про технічний стан основних несучих та огороджувальних конструкцій та можливість подальшої експлуатації нежилих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 33-а, складеного ПП «Проектно-будівельна компанія «Будекспертгруп»;
листа Військової частини № 2171 від 19.03.2013 про відсутність на її балансі гаражу площею 306,54 кв.м.
Вищевказані докази, на думку скаржника, вказують на неможливість ототожнення належного позивачу за зустрічним позовом гаражу площею 307,8кв.м. та гаражу, зруйнованого у 2009 році, належного Військовій частині НОМЕР_1 .
Що стосується висновків місцевого господарського суду в частині вимог зустрічного позову, то апелянт вказував на їх помилковість з огляду на наведені вище обставини знищення орендованого майна та, як наслідок, припинення договору оренди, а відтак і неправильним застосуванням судом першої інстанції норм ст. 1212 ЦК України.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року (у складі колегії суддів: головуючий Богатир К.В., судді Аленін О.Ю., Лашин В.В.) відкрито апеляційне провадження у справі № 916/146/15-г.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 року (у складі колегії суддів: головуючий Богатир К.В., судді Аленін О.Ю., Лашин В.В.) призначено справу № 916/146/15-г до розгляду на 12 лютого 2018 року об 11:00 год.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018р., сформовано новий склад колегії: головуючий суддя Богатир К.В., судді: Лашин В.В., Поліщук Л.В.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. (у складі колегії суддів: головуючий Богатир К.В., судді Лашин В.В., Поліщук Л.В.) прийнято апеляційну скаргу до провадження з призначеним розглядом на 12.02.2018р. о 11:00год.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 12.02.2018р. заяву головуючого судді Богатиря К.В. про самовідвід задоволено. Відповідно до Положення про автоматизовану систему документообігу господарських судів та приписів ст. 32 ГПК України матеріали справи № 916/146/15-г передано для повторного автоматичного розподілу.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2018р. у зв`язку із задоволенням самовідводу головуючого судді Богатиря К.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/146/15-г, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Лашин В.В., Поліщук Л.В.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 15.02.2018р. прийнято справу №916/146/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» на рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 року до провадження у новому складі колегії суддів. Призначено розгляд справи на 20 березня 2018р. о 14:00.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2018р. повідомлено Військову прокуратуру Одеського гарнізону Південного регіону України про те, що розгляд справи №916/146/15-г відбудеться 10.04.2018р. об 11:00 год.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.04.2018р. у зв`язку із перебуванням у відпустці судді Лашина В.В. та Поліщук Л.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/146/15-г, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Лавриненко Л.В., Філінюк І.Г.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018р. у зв`язку із перебуванням у відрядженні судді Філінюка І.Г. проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/146/15-г, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Аленін О.Ю., Лавриненко Л.В.
10.04.2018р. засідання не відбулось у зв`язку із перебуванням судді учасника колегії по справі Філінюка І.Г. з 10.04.2018 р. по 12.04.2018 р. у відрядженні, що підтверджується довідкою.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2018р. прийнято справу №916/146/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» на рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 року до провадження у новому складі колегії суддів, призначено розгляд справи на 10 травня 2018р. о 12:30.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2018р. у зв`язку із перебуванням у відпустціі судді Лавриненко Л.В. проведено повторний автоматичний розподіл справи №916/146/15-г, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Аленін О.Ю., Поліщук Л.В.
Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.05.2018р. прийнято справу №916/146/15-г за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» на рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 року до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя Величко Т.А., судді Аленін О.Ю., Поліщук Л.В. Призначено розгляд справи на 10 травня 2018р. о 12:30.
У судовому засіданні 10.05.2018р. оголошено перерву до 24.05.2018р., 12:30 год.
Військова частина НОМЕР_1 згідно поданого відзиву на апеляційну скаргу, просила оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» без задоволення, з огляду на її безпідставність та недоведеність обставин щодо розібрання будівель № 6, 7, які є предметом спірного договору оренди нерухомого військового майна.
Крім того, відповідно до сформованого у прохальній частині відзиву клопотання, Військова частина НОМЕР_1 . просила призначити будівельно-технічну експертизу, оскільки відповідна експертиза не була проведена під час розгляду справи в суді першої інстанції.
19.03.2018 р. від скаржника через канцелярію суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, у відповідності до якого останній зазначав, що на його замовлення атестованим судовим експертом Долгих М.Є., складено висновок № 02-03/18 будівельно-технічної експертизи, згідно якого встановлено відсутність на території за адресою: м. Одеса, вул. Аеропортівська, 33/ 6-й кілометр Овідіопольської дороги об`єкту нерухомості, який є гаражем. Додатково також повідомив, що кримінальне провадження № 0000176, відкрите за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, закрите постановою від 12.03.2018 з підстав встановлення відсутності у діяннях Товариства складу кримінального правопорушення. При цьому, органами досудового розслідування у вказаній постанові встановлені та підтверджені факти розібрання (знищення) всіх об`єктів нерухомості, які передавались в оренду за договором оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/ГоловКЕУ.
23.03.2018 р. Військовою частиною НОМЕР_1 через канцелярію суду подане клопотання про проведення судової будівельно-технічної експертизи, яке мотивоване тим, що відповідач за первісним позовом неодноразово не забезпечував доступ до об`єктів судової будівельно-технічної експертизи, яка була призначена ухвалою 20.09.2016 р., що стало перешкодою у її проведенні.
Крім того, Військовою частиною НОМЕР_1 також надано додаткові пояснення по справі, згідно яких позивач вказував на недоведеність відповідачем своїх речових прав на майно, а також на обставини проведених представниками військової частини оглядів території військового містечка № 203, за результатами яких виявлені факти самовільного знищення відповідачем об`єктів нерухомого військового майна та спорудження на їх місці нових об`єктів без дотримання встановленої процедури погодження. Додатково позивач за первісним позовом також зауважував, що відповідач після 2009 року неодноразово визнав факт чинності договору оренди від 07.05.2003 № 42-с/2003/ГоловКЕУ, про що свідчать судові рішення у справах № 5017/245/2012, № 5017/1871/2012, № 5017/590/2012, № 916/3259/13, № 916/2898/14, лист відповідача № 21 від 26.03.2013, а також факт страхування спірного майна на користь військової частини НОМЕР_1 .
07.05.2018 р. Військовою частиною НОМЕР_1 через канцелярію суду подане клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів які стосуються прийняття Одеською міською радою рішення про надання дозволу на розробку технічної документації з землеустрою щодо інвентаризації земель державної форми власності, які належать до земель оборони, у м. Одесі, у тому числі щодо військового містечка № НОМЕР_3 . Крім того, заявник також зауважив, що скасовуючи та направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції вказував на необхідність дослідження обставин істотного порушення орендарем умов договору щодо використання об`єктів оренди не за цільовим призначенням та невиконання ним умов в частині компенсації земельної ділянки.
Перевіривши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційних скарг, надавши оцінку всім обставинам справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Місцевим господарським судом правильно встановлено та підтверджено в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, що 07.05.2003 між військовою частиною НОМЕР_1 («орендодавець») та товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» («орендар») було укладено договір оренди №42-с/2003 Голов КЕУ (далі договір №42-с/2003 від 07.05.2003), за умовами якого орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини-будівлі за генпланом №1 (технічний будинок -200,15 кв.м); №5 (будинок ПЕС -177,55 кв.м); №6 (казарма-штаб-487,2 кв.м); №7 (гараж -306,54 кв.м), загальною площею 1171,44 кв.м військового містечка № НОМЕР_3 , за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, що знаходиться на балансі військової частини НОМЕР_1 , та обліковується в КЕЧ Одеського району, вартість якого визначена згідно з актом оцінки і становить за експертною оцінкою 420347 грн.; майно передається орендареві для використання під сховище та автостоянку (том І а.с.10-13, 84-87).
Сторонами у пункті 10.1 вказаного договору узгоджено, що він укладений строком на 15 років.
За актами приймання-передачі від 10.08.2003, від 14.08.2003 та від 10.11.2003 позивач передав відповідачеві орендоване майно (том І а.с.89-91).
Відповідно до пункту 5.2 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Пунктом 3.1 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 передбачено, що орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (лютий 2003р.) 3502,89 грн; нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку визначеному чинним законодавством; орендна плата за перший місяць визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за період з базового до першого місяця оренди.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598 (том І а.с.41-46) внесено зміни до договору №42-с/2003 від 07.05.2003, а саме: викладено пункт 1.1 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 у наступній редакції: «Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини будівлі за генпланом №6 (казарма штаб 487,2 кв.м); №7 (гараж 306,54 кв.м.), загальною площею 793,74 кв.м військового містечка №203, що розташоване за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, що знаходяться на балансі військової частини та пункт 3.1 в наступній редакції: «Орендна плата визначається на підставі Методики розрахунку орендної плати, затвердженої Кабінетом Міністрів України і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку (лютий 2007р.) 2373, 29 грн.».
Згідно з пунктами 3.3, 3.4, 3.5 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 орендна плата у розмірі 100% перераховується орендарем до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок орендодавця в територіальному органі Державного казначейства щомісячно не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним; розмір орендної плати може бути переглянуто на вимогу однієї із сторін в разі зміни методики розрахунку, змін централізованих цін і тарифів та в інших випадках передбачених чинним законодавством України; орендна плата, перерахована несвоєчасно або не у повному обсязі, підлягає індексації і стягується до держбюджету відповідно до чинного законодавства України за весь період заборгованості з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості, з урахуванням індексації, за кожний день прострочення, включаючи день оплати.
За умовами пункту 10.8 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 сторони погодили, що договір може бути достроково розірваний на вимогу орендодавця якщо орендар, використовує майно не відповідно до умов договору; не вніс плати протягом 3-х місяців з дня закінчення строку платежу; не робить капітальний, поточний та інші види ремонтів орендованого майна згідно з умовами договору; передає орендоване майно (його частину) у суборенду без письмового дозволу орендодавця; не застрахував орендоване майно згідно з пункту 5.3 цього договору; не переглядає орендну плату у разі внесення змін до Методики, яка передбачає збільшення розміру орендної плати.
У пункті 10.9 договору №42-с/2003 від 07.05.2003 передбачено, що чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації орендованого майна орендарем; загибелі орендованого майна; банкрутства орендаря; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням господарського суду; банкрутства орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
У разі припинення або розірвання договору повернути орендодавцеві орендоване майно у належному стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу; збитки, нанесені орендованому майну з вини орендаря (у випадку пожежі або погіршення стану орендованого майна), підлягають відшкодування орендарем, згідно з актом, складеним відповідною комісією МО України, за цінами діючими на момент відшкодування (пункт 5.8 договору №42-с/2003 від 07.05.2003).
За змістом первісного позову, позивач вказує на обставини нецільового використання відповідачем об`єкта оренди (гаражу), що істотним порушенням його умов, Крім того, відповідачем в порушення положень нормативно-правових актів, що регулюють правовий режим використання військового майна, здійснив знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 .
В свою чергу, ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ», звертаючись до суду з зустрічним позовом вказувало на припинення оспорюваного договору оренди, що за його переконанням виключає можливість задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 , заявлених в первісному позові.
При цьому, ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» також зазначає, що внаслідок юридичної неграмотності керівника підприємства, останнє продовжувало помилково сплачувати на рахунки позивача за первісним позовом грошові кошти із призначенням платежів «оренда плата за договором №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07.05.2003р.». Враховуючи, що з моменту припинення дії договору припиняються всі зобов`язання сторін, в тому числі і щодо сплати орендних платежів, - перераховані на користь Військової частини НОМЕР_1 грошові кошти за фактично неіснуючим договором є безпідставно набутим майном, що за правилами ст.1212 Цивільного кодексу України підлягає поверненню, що і стало підставою для ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» звернутись до суду із даним зустрічним позовом.
Задовольняючи позов Військової частини НОМЕР_1 , місцевий господарський суд зазначив, що Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» використовується об`єкт оренди гараж не за його цільовим призначенням та було здійснено знесення об`єктів оренди без дотримання встановленої чинним законодавством процедури та без дозволу Військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу є порушенням умов договору.
Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду не може погодитись з таким висновком з огляду на наступне.
Виходячи з правової природи укладеного між сторонами договору оренди №42-с/2003/ГоловКЕУ від 07.05.2003р., який у розумінні ст.ст.173, 174 Господарського кодексу України та ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України є належною підставою для виникнення у його сторін кореспондуючих прав і обов`язків, спірні правовідносини регламентуються, насамперед, нормами законодавства про оренду (найм), зокрема, Законом України «Про оренду державного та комунального майна».
Статтею 291 ГК України визначено, що договір оренди припиняється у разі: закінчення строку, на якій його було укладено; викупу (приватизації) об`єкта оренди, ліквідації суб`єкта господарювання-орендаря; загибелі (знищення) об`єкта оренди.
При цьому, Господарський кодекс України не встановлює правових наслідків припинення договору оренди, а відсилає до норм Цивільного кодексу України, що регулюють відносини найму.
Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації об`єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об`єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.
Загибель (знищення) об`єкта оренди, тобто, припинення його існування, безпосередньо пов`язується із об`єктивними причинами (пожежа, землетрус, інше стихійне лихо, прийняття компетентним органом рішення про знесення об`єкта оренди, тощо), які не залежать від волі (умисних дій, бездіяльності) орендаря та які унеможливлюють відновлення об`єкта оренди. Отже, встановлення обставин щодо знесення відповідачем орендованих об`єктів безпосередньо впливає на можливість застосування до спірних правовідносин положень п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 07.03.2007р. у справі №16/517-06-13598, у зв`язку із встановленими обставинами щодо часткового знищення об`єктів оренди, п.1.1 Договору викладено у наступній редакції: «Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно, що не використовується у повсякденній діяльності військової частини будівлі за генпланом №6 (казарма штаб 487,2 кв.м); №7 (гараж 306,54 кв.м.), загальною площею 793,74 кв.м, військового містечка №203, що розташоване за адресою: м. Одеса, 6-й кілометр Овідіопольської дороги, що знаходяться на балансі військової частини.
В подальшому, рішенням господарського суду Одеської області від 21.04.2009р. по справі №30/11-09-266 встановлено, що об`єкт оренди - будівлю за генпланом №6 (казарма штаб 487,2 кв.м) було розібрано Орендарем, що стало підставою для стягнення з останнього збитків у розмірі 31 090 грн.
Крім того, в межах даної справи судом також було розглянуто та задоволено зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» про визнання права власності на нежитлову будівлю складу площею 628,8 кв.м та нежитлову будівлю гаражу площею 307,8 кв.м, що розташовані за адресою: м. Одеса, вул.Аеропортівська, 33-а.
В ході розгляду спору, судом було встановлено, що з метою здійснення господарської діяльності та виконання прийнятих на себе за Договором оренди №42-с/2003/Голов КЕУ від 07.05.2003р. зобов`язань, враховуючи незадовільний технічний стан об`єктів оренди будівлі казарми штабу та гаражу, ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» було вимушено розібрати зазначені об`єкти нерухомості та збудувати на їх місті нові об`єкти: будівлю складу площею 628,8 кв.м, будівлю гаражу площею 307,8 кв.м. Зазначені об`єкти збудовані за кошти ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ», згідно Висновку про технічний стан основних несучих та огороджуючи конструкцій та можливість подальшої експлуатації нежилих будівель, розташованих за адресою: м. Одеса, вул..Аеропортівська,33-а, виготовленого Приватним підприємством «Проектно-будівельна Компанія «БУДЕКСПЕРТГРУП» (держ.ліцензія АВ №369559) об`єкти обстеження знаходяться у доброму технічному стані , відповідають вимогам ДБН В.2.2.9-99 «Громадські будівлі та споруди», СНиП 2.11.01-85* «Складські будівлі», вимогам норм щодо пожежної безпеки ДБН В.1.1-7-2002 та не протирічать санітарно-гігієнічним вимогам.
Отже, в межах даної справи, встановлені обставини знищення переданих в оренду об`єктів №6 (казарма-штаб-487,2 кв.м) та №7 (гараж -306,54 кв.м) та обставини спорудження відповідачем за первісним позовом об`єктів нерухомості, право власності на які визнано за Товариством згідно вказаного судового рішення.
Зазначене рішення набрало законної сили.
В силу приписів частини другої статті 35 Господарського процесуального кодексу України (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Аналогічні за змістом положення містяться й в ст. 75 ГПК України (в редакції з 15.12.2017 р.).
Враховуючи зазначені норми та з огляду на викладене у рішеннях Господарського суду Одеської області від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598, від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266, факт знищення об`єктів оренди не потребує доказування.
При цьому, як зазначає сам позивач за первісним позовом, в поданих суду апеляційної інстанції додаткових поясненнях по справі (вх № 56/18), під час огляду території військового містечка № 203, представниками Військової частини НОМЕР_1 виявлено факти знищення ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» будівлі за генеральним планом № 7 (гараж) площею 306,54 кв.м., та закладення на його місці нового фундаменту для будівництва, про що був складений відповідний акт та здійснена фотофіксація місця події.
Отже, Військовою частиною НОМЕР_1 , підтверджується факт відсутності в натурі будівлі за генеральним планом № 7 (гараж) площею 306,54 кв.м., у зв`язку з чим протилежні доводи позивача щодо наявності об`єктів оренди не можуть бути визнані обґрунтованими.
Наведені обставини також знайшли своє відображення й постанові слідчого Малиновського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 12.03.2018, якою закрите кримінальне провадження № 0000176.
Загибель предметів оренди означає припинення їх існування як об`єктів матеріального світу, а відтак і неможливість їх фактичного використання, що в силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України свідчить про припинення договору оренди.
За наведених обставин, висновки місцевого господарського суду щодо встановлених обставин використання майна не за цільовим призначенням та наявності правових підстав розірвання спірного договору оренди, який припинив свою дію до моменту пред`явлення позову є передчасними та таким, що не узгоджується з наявними в матеріалах справи доказами.
Що стосується висновків місцевого господарського суду в частині розгляду вимог зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ», колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30.06.2006 визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.
Правове регулювання зобов`язань, які виникають у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначається гл. 83 ЦК України.
Згідно зі ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї статті застосовуються до вимог про:
1) повернення виконаного за недійсним правочином;
2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;
3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;
4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави для їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як з дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, з дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за умов набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого) та набуття чи збереження майна відбулося без правової підстави, або підстава, на основі якої майно набувалося, згодом відпала. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1)річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами;2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Суб`єктами в кондикційному зобов`язанні є, з одного боку, власник майна (титульний володілець), який у зобов`язанні має право вимоги та виступає кредитором, а з іншого, - набувач майна, який виступає боржником.
Відповідно до частини 1 статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.
Враховуючи наведені норми, колегія суддів зазначає, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02.03.2016р. у справі №6-3090цс15.
Як зазначалося вище, встановлено судовими рішення від 07.03.2007 у справі №16/517-06-13598, від 21.04.2009 у справі №30/11-09-266, об`єкт оренди припинив своє існування, що в силу приписів п. 4 ч. 2 ст. 291 ГК України має своїм наслідком припинення договору оренди. За вказаних обставин, з 2009 року фактично відсутні підстави надання будь-яких послуг з оренди майна (про що додатково свідчать відсутність підписаних сторонами спору актів приймання-передачі наданих послуг за спірним договором за період з 2009 року і до тепер), так само як підстави для сплати вартості таких послуг. Будь-які інші належні докази факту наявності правової підстави для перерахування орендних платежів відповідачем за первісним позовом на користь позивача в матеріалах справи відсутні.
Згідно з довідками АБ «Південний» № 18-5557БТ від 30.01.2015 р. та № 236-2384БТ від 19.01.2016 р. та доданими до них виписками щодо руху грошових коштів за банківським рахунком ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» з контрагентом Військовою частиною НОМЕР_1 за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2015 р. відповідач за первісним позовом сплатив на користь позивача 88 301,48 грн., з яких ТОВ «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» 74956, 17 грн. сплачені за відсутності будь-якої правової підстави (за представленим розрахунком платіж у розмірі 13345,30грн., здійснений 14.04.2014 за платіжним дорученням № 24, до розрахунку ціни позову позивачем не включався, оскільки відповідний платіж був здійснений на виконання рішення суду від 12.03.2014 по справі № 916/3259/13).
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що незалежно від наявності вини в поведінці відповідача, сам факт отримання відповідачем орендної плати за нерухоме майно, яке відсутнє в натурі, свідчить про втрату позивачем майна, яке у спірних правовідносинах підпадає під вказане вище визначення Європейського суду з прав людини «виправдане очікування» щодо отримання можливості ефективного використання права власності При цьому, заявленою до стягнення сума є обґрунтованою та не спростованою відповідачем. Таким чином, такі грошові кошти підлягають стягненню з Військової частини НОМЕР_1 згідно з приписами ст. 1212 ЦК України.
Судовою колегією відхиляються посилання позивача за зустрічним позовом на обставини визнання скаржником факту чинності договору оренди як підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, адже положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність законних підстав для розірвання договору оренди та повернення об`єктів оренди, оскільки господарським судом першої інстанції не було надано належної оцінки наведеним вище обставинам, доводам та запереченням сторін.
Частиною 1 ст. 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 277 ГПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Отже, зважаючи на відсутність в матеріалах справи документальних доказів в розумінні ст. ст. 73, 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про недоведеність позивачем обставин, що мають значення для справи, які місцевим господарським судом визнані встановленими, що зумовлює скасування оскаржуваного рішення суду від 05.12.2017 року з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову у повному обсязі та задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ».
Решта доводів та зауважень сторін судовою колегією до уваги не приймається, оскільки не спростовує викладених в даній постанові висновків.
Подані представником Військової частини № 2171 клопотання про проведення / призначення у справі судової експертизи з огляду на приписи ст. ст. 270, 99 ГПК України відхилені судовою колегією як безпідставні:
-по-перше, вирішення питань щодо призначення судової експертизи з огляду на особливості розгляду справ в суді апеляційної інстанції за змістом ст.ст. 252, 267, 270 ГПК України здійснюється на стадії підготовки справи до розгляду до моменту призначення справи до розгляду в судовому засіданні;
-по-друге, згідно з вимогами ч. 1 ст. 99 ГПК України призначення судом експертизи здійснюється за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
Судові витрати, пов`язані з розглядом даної справи підлягають віднесенню на сторін згідно правил, встановлених ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269 - 271, ст. ст. 275, 277, 282, 288 Господарського процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» задовольнити.
Рішення господарського суду Одеської області від 05.12.2017 року у справі №916/146/15-г скасувати.
Прийняти нове рішення, яким:
В задоволенні позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 відмовити.
Зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» задовольнити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 74 956,17 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 378,00 грн.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІРМА ВЕТЕРАН ЗБРОЙНИХ СИЛ» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 5721,00 грн.
Доручити господарському суду Одеської області видати відповідні накази.
Постанова в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку, передбаченому параграфом 1 глави 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України
Повний текст складено 29.05.2018 р.

Головуючий суддя суддіТ.А. Величко О.Ю. Аленін Л.В. Поліщук