ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018м. ДніпроСправа № 904/1526/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Первушин Ю.Ю.

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "СОЗИДАТЕЛЬ", м. Дніпро

про стягнення інфляційних, неустойки та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "НАФТОГАЗ УКРАЇНИ", м. Київ звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Приватного акціонерного товариства "Науково-виробниче об'єднання "СОЗИДАТЕЛЬ", м. Дніпро про стягнення інфляційних, неустойки та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов'язання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконання відповідачем умов договору №1092/15-БО-4 купівлі - продажу природного газу від 26.11.2014 року в частині повного та своєчасного розрахунку внаслідок чого позивачем нараховано інфляційні, неустойку та 3% річних.

Ухвалою господарського суду від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

11.05.2018 року до господарського суду надійшов відзив на позовну заяву, в задоволенні позовних вимог просить відмовити з посиланням на те, що на момент виникнення заборгованості перед позивачем відповідач перебував в скрутному матеріальному становищі, а переведення грошових коштів, сплачених споживачами зі спеціального рахунку відповідача здійснювалось уповноваженим банком в день надходження і жодним чином не залежало від відповідача.

Згідно зі ст. 252 ГПК України, справа розглядається за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд -

ВСТАНОВИВ:

26.11.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі-Позивач) та ПАТ "Науково-виробниче об'єднання "СОЗИДАТЕЛЬ" (далі - Відповідач) укладено договір №1092/15-БО-4 купівлі - продажу природного газу (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, продавець передає покупцеві з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року газ обсягом до 29,5 тис. куб.м.

Пунктом 6.1. договору в редакції додаткової угоди №10 від 22.10.2015 року, оплата за природний газ з урахуванням вартості транспортування територією України проводиться покупцем виключно грошовими коштами відповідно до цін і на умовах, зазначених в пункті 5.2. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок продавця. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

На виконання умов договору позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 150 156,09 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу, які містяться матеріалах справи (а.с.34-40).

Оплату за переданий газ Відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк визначений Договором, чим порушив вимоги пункту 6.1 Договору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Стаття 199 Господарського кодексу України передбачає, що виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 548 ЦК України).

Згідно ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до п. 7.2. Договору, у разі невиконання покупцем умов п. 6.1. Договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем умов п. 6.1. цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Пунктом 9.3. договору сторони погодили, що строк позовної давності для стягнення основного боргу, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних встановлюється тривалістю у 5 років.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивачем було нараховано відповідачу відповідно до п. 7.2. договору пеню за прострочення оплати у розмірі 5582,86рн. за загальний період з 17.02.2015 року по 21.06.2015 року, позовні вимоги в частині стягнення якої підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2617,64грн. за зобов'язаннями січня 2015 року, тобто нараховано інфляційні березень 2015 року та 3% річних у сумі 290,03 грн. за період з 17.02.2015 року по 21.06.2015 року позовні вимоги в частині стягнення яких підлягають задоволенню.

Щодо посилань відповідача на те, що на момент виникнення заборгованості перед позивачем відповідач перебував в скрутному матеріальному становищі, а переведення грошових коштів, сплачених споживачами зі спеціального рахунку відповідача здійснювалось уповноваженим банком в день надходження і жодним чином не залежало від відповідача господарський суд зазначає наступне. .

За загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання через відсутність у нього необхідних коштів, оскільки згадане правило обумовлено замінністю грошей як їх юридичною властивістю. Тому у випадках порушення грошового зобов'язання суди не повинні приймати доводи боржника з посилання на неможливість виконання грошового зобов'язання через відсутність необхідних коштів (стаття 607 ЦК України) або на відсутність вини (статті 614, 617 ЦК України чи стаття 218 ГК України) (пункт 1.10. постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

З урахуванням встановлених обставин, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 129, 191, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Науоково-виробниче об'єднання" Созидатель" (49006, м. Дніпро, вул. Сєрова, 4, ) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія" Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ) пеню в розмірі 5582,86 грн., 3 % річних в розмірі 290,03 грн., інфляційні в розмірі 2617,64 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 грн.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 22.05.2018

Суддя ОСОБА_1