ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/2983/17

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши скаргу Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 щодо винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 у справі за позовом: Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Маслівське", Селянського (фермерського) господарства "Обрій" про стягнення 348605,85 грн

за участю представників сторін:

від позивача (стягувача): Хуторянець О.В. - довіреність № 232/17 від 27.06.2017;

від відповідачів (боржників): не прибули;

від органу ДВС: не прибув

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 господарським судом Київської області було прийнято рішення у справі №911/2983/17 про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Маслівське" та Селянського (фермерського) господарства "Обрій" про стягнення 348605,85 грн боргу, що виник на підставі договору про надання овердрафту № 015/322904/0305303 від 22.03.2016.

Згідно з рішенням суду, стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Маслівське" (08850, Київська обл., Миронівський район, с. Маслівка, вул. Борисенка Петра, буд. 51А, ) та Селянського (фермерського) господарства "Обрій" (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, Кіровський район, вул. Велика Перспективна, буд. 35/54, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ): 300000 (триста тисяч гривень) 00 коп основного боргу по кредиту, 46741 (сорок шість тисяч сімсот сорок одна гривня) 34 коп відсотків за користування кредитом та 1864 (одна тисяча вісімсот шістдесят чотири гривні) 48 коп пені.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Сільськогосподарське підприємство "Маслівське" (08850, Київська обл., Миронівський район, с. Маслівка, вул. Борисенка Петра, буд. 51А, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ) 2614 (дві тисячі шістсот чотирнадцять гривень) 54 коп судового збору.

Стягнуто з Селянського (фермерського) господарства "Обрій" (25006, Кіровоградська обл., м. Кропивницький, Кіровський район, вул. Велика Перспективна, буд. 35/54, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ) 2614 (дві тисячі шістсот чотирнадцять гривень) 54 коп судового збору.

На виконання рішення господарського суду Київської області від 14.12.2017, яке набрало законної сили 03.01.2018, було видано накази за №911/2983/17 від 18.01.2018 та від 06.02.2018.

18.04.2018 на адресу господарського суду засобами поштового зв'язку надійшла скарга Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, згідно з якою скаржник просить:

- визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018;

- скасувати постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєвим Сергієм Вікторовичем у зведеному виконавчому провадженні № 55888453.

Ухвалою від 20.04.2018 господарський суд призначив розгляд скарги від 16.04.2018 вих. № 16/04 на 02.05.2018.

Ухвалою від 02.05.2018 господарський суд відклав розгляд скарги на 21.05.2018.

До початку судового засідання до суду від приватного виконавця надійшло клопотання від 10.05.2018 про розгляд скарги та її вирішення без його участі.

Відповідно до надісланого суду листа від 26.04.2018, приватний виконавець вимоги скарги вважає безпідставними та просить постановити рішення про відмову у їх задоволенні.

На день розгляду скарги боржники та орган ДВС повноважних представників в судове засідання не направили, хоча про час і місце її розгляду були повідомлені вчасно та належним чином.

Представники боржників правом подачі відзиву на скаргу боржника від 16.04.2018 вих. № 16/04 не скористалися.

Представник стягувача в судовому засіданні проти задоволення скарги на дії органу ДВС заперечив з підстав, викладених у відзиві на скаргу від 15.05.2018 вих. № 140/8/720.

Зокрема представник стягувача вважає, що оскільки 20.04.2018 постановою приватного виконавця Ніколаєва С.В. було повернуто виконавчий лист стягувачу, припинено арешти та скасовано інші заходи примусового виконання рішення господарського суду Київської області від 14.12.2017, у тому числі повернуто описане рухоме та нерухоме майно боржнику, отже відсутні підстави для подальшого розгляду скарги боржника, так як жодних його прав не порушено.

По суті скарги представник стягувача зазначив, що в оскаржуваній постанові приватним виконавцем було відображено усю інформацію про майно, відомості про яке наявне у відповідних державних реєстрах та на підставі відомостей реєструючих органів. Посилання боржника на незазначення у постанові від 06.04.2018 інформації про вид пального транспортних засобів, пробігу, комплектації та інше, представник стягувача вважає наслідком неправомірних дій боржника під час проведення опису майна, так як останній фізично обмежував доступ виконавця до майна та відмовився передати ключі від техніки, про що вказано у самій постанові.

Враховуючи те, що неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду (ч. 2 ст. 342 ГПК України), а надання письмового відзиву на скаргу є правом, а не обов'язком учасника процесу, господарський суд вважає, що неявка боржників та представника органу ДВС в судове засідання не перешкоджає розгляду скарги за наявними у справі матеріалами.

Врахувавши пояснення представника стягувача, дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку, що скарга Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 щодо незаконного винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 у справі №911/2983/13 підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.

У відповідності до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження", який є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій державної виконавчої служби.

Цим Законом регламентовано порядок та особливості проведення кожної стадії (дії) виконавчого провадження і відповідних дій державних виконавців.

За умовами ч. 1 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно зі ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

З аналізу вищевказаних норм випливає, що учасник виконавчого провадження має право звернутися до господарського суду з відповідною скаргою тільки на дії чи бездіяльність виконавців, вчинені ними під час, у зв'язку та щодо примусового виконання останніми відповідних рішень господарських судів.

Як вбачається з матеріалів справи, скаржник (Селянське (фермерське) господарство "Обрій") звернувся до господарського суду Київської області зі скаргою, в порядку ст. 339 ГПК України, предметом якої є оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 щодо незаконного винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 у справі №911/2983/13.

Обґрунтовуючи скаргу про визнання протиправною постанову органу ДВС про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, скаржник посилається на порушення його прав як сторони виконавчого провадження, передбачених ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження", яке полягає у тому, що опис та арешт майна, належного боржнику, було проведено приватним виконавцем всупереч вимогам чинного законодавства, а саме заочно без виїзду на місце розташування об'єкту, а лише за даними наведеними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у відповідях на запити, отриманих від Регіонального сервісного центру МВС в Київській області та Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів.

Як вказує боржник у скарзі, оскаржувана постанова, в порушення ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", не містить відомостей про об'єкт опису - загальну площу, кількість приміщень, їх площу та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення, інформацію про підсобні приміщення та споруди. Також у постанові відсутні дані про об'єм двигуна, вид пального, пробігу, комплектації, потреби у ремонті, кольору тощо.

За твердженнями боржника, в постанові від 06.04.2018 відсутні будь-які відомості про опис майна, що належить позивачу за даними бухгалтерського обліку.

Окрім іншого, скаржник вважає безпідставними дії приватного виконавця щодо опису та накладення арешту на майнові права боржника щодо права оренди земельних ділянок, з огляду на те, що вони не є власністю боржника, отже на них не може бути звернуто стягнення.

Ще однією підставою, на яку звертає увагу скаржник як таку, що свідчить про порушення приватним виконавцем вимог закону при проведенні опису та арешту його майна, є передача останнього на зберігання не боржнику, а третій особі без достатніх на те підстав та без зазначення у постанові від 06.04.2018 причин, що цьому сприяли.

Розглянувши скаргу Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця з приводу незаконного винесення ним постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 у справі №911/2983/13, господарський суд встановив, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича на примусовому виконанні перебували накази господарського суду Київської області № 911/2983/17 від 18.01.2018 (ВП 55888020), № 911/2983/17 від 06.02.2018 (ВП № 55888122) та № 911/2834/17 від 09.01.2018 (ВП 55887904).

В подальшому на підставі постанови приватного виконавця від 26.02.2018 вищезазначені виконавчі провадження були приєднані до зведеного виконавчого провадження № 55888453.

Як вбачається із пояснень приватного виконавця, в ході проведення виконавчих дій по зведеному виконавчому провадженню постановами приватного виконавця було вчинено дії по розшуку майна боржника, накладено арешт на кошти на рахунках боржника. Частково борг по виконавчих документах було погашено за рахунок коштів, які були списані з розрахункового рахунку боржника та перераховані стягувачу, однак наступні платіжні вимоги, які виставлялися банку, були повернуті ним без виконання у зв'язку з відсутністю коштів на рахунках боржника.

Згідно з листа стягувача від 28.02.218, інформації, наданої Державною службою України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у листі від 05.03.2018 вих. № 603-17-12/3390, Регіональним сервісним центром МВС в Київській області у листі від 12.03.2018 вих. № 31/10-1119, та згідно з даних Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 26.02.2018 № 115402419, приватному виконавцю стало відомо, що за боржником значиться як рухоме, так і нерухоме майно, а також майнові права (право оренди земельної ділянки).

З огляду на викладене, постановами приватного виконавця від 01.03.2018, від 20.03.2018 було накладено арешти на грошові кошти та майно боржника, в т. ч. майнові права, а постановами від 21.03.2018 оголошено розшук рухомого майна боржника.

Представники стягувача, боржника та приватний виконавець вищевказане підтвердили, а тому враховуючи положення ч. 1 ст. 75 ГПК України, факт приєднання виконавчих проваджень ВП 55888020, ВП № 55888122, ВП 55887904 до зведеного виконавчого провадження № 55888453 та накладення арештів на рахунки та майно боржника визнаються судом встановленими обставинами.

З пояснень приватного виконавця вбачається, що з метою забезпечення виконання в повному обсязі виконавчих документів по зведеному виконавчому провадженню, у відповідності до ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", 06.04.2018 ним було здійснено виїзд за місцезнаходженням майна боржника. Для забезпечення публічної безпеки і порядку при проведенні приватним виконавцем виконавчих дій, запланованих на вказану дату, постановою останнього від 03.04.2018 було залучено до заходів працівників Миронівського відділу поліції ГУНП в Київській області та працівників ГУНП в Київській області.

Того ж дня приватним виконавцем було проведено виконавчі дії по опису та арешту майна боржника, а саме цілісного майнового комплексу, який включає рухоме та нерухоме майно та майнові права С(Ф)Г "Обрій", про що було винесено постанову від 06.04.2018. Необхідність арешту і опису всього майна боржника в сукупності як єдиного цілісного майнового комплексу, приватний виконавець обгрунтував з посиланням на те, що це підвищує вартість цього майна і унеможливлює його знецінення.

Вищезазначеною постановою було встановлено обмеження права користування описаним майном, а саме заборонено відчужувати, розпоряджатися та користуватися ним.

Відповідальним зберігачем описаного майна було призначено громадянина ОСОБА_4 та попереджено його про кримінальну відповідальність.

Постанову було підписано понятими, особою-зберігачем майна та приватним виконавцем. Боржник від підпису відмовився, про що зазначено у постанові.

В подальшому постановою приватного виконавця від 13.04.2018 у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 було призначенои суб'єкта оціночної діяльності-суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні.

20.04.2018 стягувач направив приватному виконавцю листа вих. № 140/8/681, згідно з яким просив повернути без виконання накази господарського суду Київської області № 911/2983/17 від 18.01.2018, № 911/2983/17 від 06.02.2018 та № 911/2834/17 від 09.01.2018.

Постановами від 20.04.2018 приватний виконавець вивів виконавчі провадження за номерами 55888020, 55888122, 55887904 із зведеного виконавчого провадження № 55888453 та на підставі ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернув вищевказані виконавчі документи стягувачу, припинивши чинність арешту майна боржника та скасувавши інші заходи примусового виконання рішення.

Тобто суд встановив, що станом на час розгляду скарги боржника на дії органу ДВС в суді, вимога про скасування постанови приватного виконавця від 06.04.2018, згідно з якої було арештовано майно боржника, вже втратила свою актуальність.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" від 26.12.2003 року № 14 та п. 9.9 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики виконання рішень, ухвал, постанов господарських судів України" №9 від 17.10.2012 передбачено, що у вирішенні питань, які виникають у розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб Державної виконавчої служби, до заяв учасників виконавчого провадження (заявників) мають застосовуватися положення ГПК, якими врегульовано аналогічні питання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України унормовано, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з розгляду скарги в частині вимоги про скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, винесену приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєвим Сергієм Вікторовичем у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, оскільки на дату судового засідання предмет її розгляду відсутній.

Щодо вимоги скаржника про визнання неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, то суд вбачає підстави для її часткового задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Порядок звернення стягнення на майно боржника встановлено Розділом VII Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частин 1, 2, 5, 8 ст. 48 вищевказаного Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-ти денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Приписами ч. 5, 6 ст. 52 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі відсутності у боржника - юридичної особи коштів в обсязі, необхідному для покриття заборгованості, стягнення звертається на інше майно, належне такому боржникові або закріплене за ним, у тому числі на майно, що обліковується на окремому балансі філії, представництва та іншого відокремленого підрозділу боржника - юридичної особи (крім майна, вилученого з цивільного обороту, або обмежено оборотоздатного майна, майна, на яке не може бути звернено стягнення), незалежно від того, хто фактично використовує таке майно.

У разі якщо на зазначене у частині п'ятій цієї статті майно накладається арешт, воно реалізовується в такій черговості:

1) майно, що безпосередньо не використовується у виробництві (предмети інтер'єру офісів, готова продукція та товари тощо);

2) об'єкти нерухомого майна, верстати, обладнання, інші основні засоби, а також сировина і матеріали, призначені для використання у виробництві.

Згідно з ч. ч. 2, 5 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

У постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника обов'язково зазначаються, зокрема, якщо опису підлягає будівля, споруда, приміщення, квартира - загальна площа, кількість кімнат (приміщень), їх площа та призначення, матеріали стін, кількість поверхів, поверх або поверхи, на яких розташоване приміщення (квартира), інформація про підсобні приміщення та споруди; якщо опису підлягає транспортний засіб - марка, модель, рік випуску, об'єм двигуна, вид пального, пробіг, комплектація, потреба у ремонті, колір тощо.

Вказане відповідає п. 10 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, яким передбачено, що у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинна бути вказана назва кожного внесеного в постанову предмета і його відмінні ознаки (вага, метраж, розмір, форма, вид, колір, товарний знак, проби, виробнича марка, дата випуску, ступінь зносу тощо).

Окрім іншого, у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника повинні бути вказані прізвище, ім'я та по батькові особи, якій передано майно на зберігання, а якщо майно передано на зберігання не боржнику, а іншій особі, - паспортні дані, її місце проживання.

Постанова про опис та арешт майна (коштів) підписується виконавцем, понятими, зберігачем майна, боржником та стягувачем, їх представниками, а також іншими особами, які були присутні при проведенні опису майна (коштів). У разі відмови від підпису осіб, що були присутні при виконанні, про це робиться відмітка в постанові.

Судом встановлено, що в порушення положень вищенаведених правових норм, засад виконавчого провадження, встановлених ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження", оскаржувана постанова не містить обов'язкових відомостей щодо індивідуальних ознак описаного та арештованого нерухомого майна (цілісного майнового комплексу, належного боржнику на праві власності), як-то його загальної площі, кількості приміщень, матеріалів стін, кількості поверхів у приміщеннях, інформації про підсобні приміщення та споруди, а також інших відмінних ознак об'єкта.

Окрім того, у постанові від 06.04.2018 відсутня інформація щодо строку обмеження права користування майном, яке було тимчасово вилучено у боржника.

Також суд вважає слушними доводи скаржника, що під час проведення опису майна боржника - юридичної особи та накладення арешту на нього виконавець має, окрім іншого, використовувати відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку, що всупереч п. 9 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" приватним виконавцем здійснено не було.

Обов'язок виконавця перевіряти наявність майна боржника за даними балансу передбачений у п. 2 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень. При чому, в цьому пункті Інструкції вказано, що копію балансу виконавець може отримати безпосередньо у боржника або у відповідних державних органах.

В той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що приватний виконавець звертався до боржника чи інших державних органів із запитом про надання йому копії балансу боржника, в якому містилася б інформація щодо його майнового стану, яка могла би бути використана виконавцем при накладенні арешту та проведенні опису майна боржника при здійсненні виконавчих дій в межах зведеного виконавчого провадження № 55888453.

Отже ще однією обставиною, яка свідчить про незаконність винесеної приватним виконавцем постанови від 06.04.2018 є відсутність у ній відомостей щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку, тобто неповне включення майна в постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018.

Суд вказує, що в матеріалах господарської справи та зведеного виконавчого провадження наразі відсутні докази того, що приватним виконавцем при прийнятті рішення про винесення оскаржуваної постанови від 06.04.2018 було дотримано вимоги Закону України "Про виконавче провадження" в частині належного опису майна боржника, який, в свою чергу, не може грунтуватися лише на даних, одержаних виконавцем з державних реєстрів чи на підставі відомостей реєструючих органів, оскільки передбачає обов'язок приватного виконавця використовувати відомості щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку та здійснити натурне обстеження об'єкту за станом на момент його опису та арешту з метою можливого виявлення змін у ньому.

Не врахування приватним виконавцем при вчиненні виконавчих дій з приводу прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови вищевказаних приписів Закону України "Про виконавче провадження", призвело до порушення прав боржника у виконавчому провадженні та стало підставою для оскарження дій приватного виконавця, пов'язаних з описом та арештом майна боржника у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, у судовому порядку.

У зв'язку з вказаним суд вважає достатніми підстави для визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 неправомірними.

З приводу тверджень скаржника про відсутність приватного виконавця за місцезнаходженням описаного майна під час складення постанови від 06.04.2018, то такі доводи боржника є непідтвердженими документально, тому суд не приймає їх до уваги під час розгляду скарги щодо неправомірних дій виконавця з приводу винесення ним оскаржуваної постанови.

Разом з тим, суд критично оцінює доводи скаржника з приводу того, що приватний виконавець порушив приписи Закону України "Про виконавче провадження" та Інструкції з організації примусового виконання рішень, призначивши зберігачем описаного і арештованого майна згідно з оскаржуваної постанови від 06.04.2018 не боржника, а третю особу, а також не зазначив у постанові даних про об'єм двигуна, вид пального, пробігу, комплектації, потреби у ремонті, кольору та інших індивідуальних ознак арештованого рухомого майна боржника.

По-перше, суд вказує, що під час здійснення опису майна боржника за місцем його знаходження, останнім було обмежено доступ до техніки, яка підлягала огляду та опису (про що зазначено у постанові від 06.04.2018), що, в свою чергу, унеможливило визначення відмінних ознак вказаного майна, визначених в Законі.

По-друге, суд звертає увагу скаржника на приписи ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження", якими передбачено, що виконавець наділений правом вибору на призначення зберігачем арештованого майна як боржника, так і інших відмінних від нього осіб.

Виключення із даного правила міститься в ч. 1 ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" та стосується випадків, коли опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову. В такому разі у виконавця виникає обов'язок передати арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання). Положення аналогічного змісту міститься в п. 11 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень.

За таких обставин, твердження скаржника про протиправність визначення приватним виконавцем у оскаржуваній постанові від 06.04.2018 зберігачем арештованого майна не боржника, а третю особу, суд вважає безпідставними.

Що стосується інших заперечень скаржника з приводу відсутності у приватного виконавця права щодо накладення арешту на майнові права (права оренди земельними ділянками), належні боржнику, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про виконавче провадження" одним із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

За ч. 1 ст. 48 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

У статті 190 ЦК України визначено, що майном, як особливим об'єктом, є окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

Позиція Європейського суду з прав людини тлумачить поняття "майно" в широкому сенсі слова, маючи на увазі не тільки володіння матеріальними цінностями, грошима та цінними паперами, але і володіння нематеріальними активами, тобто майновими правами.

Отже під поняттям "майно боржника" слід розуміти як окремі речі та їх сукупність, так і всі майнові права боржника, що на момент вчинення виконавчого провадження є у нього.

За нормами ЦК України визначено, що майнові права є неспоживною річчю і визнаються речовими правами.

Слід зазначити, що речові права це права, що забезпечують задоволення інтересів власника шляхом безпосереднього впливу на річ, яка перебуває у сфері його господарювання.

ЦК України до речових прав, крім права власності, відносить і речові права на чуже майно (статті 395- 417), тобто права, похідні і залежні від права власності, які виникають як за волею власника, так і відповідно до закону.

Статтею 395 ЦК України визначається, що речовими правами на чуже майно є: право володіння; право користування (сервітут); право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис); право забудови земельної ділянки (суперфіцій). Також вказується, що законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Так, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у ст. 4 встановлено, що державній реєстрації прав підлягають речові права, похідні від права власності, зокрема, але не виключно, право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Отже, як вбачається зі змісту наведеної норми, право оренди земельної ділянки віднесено Законом до категорії речових прав.

Ще однією ознакою права оренди земельної ділянки як речового права є право слідування, яке знайшло своє законодавче закріплення у ч. 1 ст. 770 ЦК України, відповідно до якої у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Зазначене право слідування має речовий, а не зобов'язально-правовий характер, оскільки наймач не приймає участі у правовідносинах між наймодавцем та новим власником, які виникають з приводу переходу права власності на предмет найму, а його право на найняту річ слідує за правом власності на нього як певне обтяження.

З огляду на вищевикладене слід дійти висновку, що право оренди є одним із видів речового права на чуже майно, вид якого передбачений в законі, а тому під час здійснення виконавчого провадження у виконавця виникає право звернути стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту на належне останньому таке майнове право як право оренди земельної ділянки.

Щодо тверджень скаржника, які зазначені у скарзі, з приводу того, що право оренди не є абсолютним, а є зобов'язальним, в той час як речові права є абсолютними і діють стосовно всіх і кожного, та будь-яка третя особа зобов'язана утримуватися від порушення речового права, суд вказує на таке.

Правовідносини найму (оренди) є виключно зобов'язальними, вони пов'язують виключно наймача та наймодавця. Абсолютними ж речовими є правовідносини наймача як титульного володільця орендованого майна та усіх інших третіх осіб, які зобов'язані утримуватися від порушення його прав на це майно.

У тому разі, якщо порушником права наймача на найняту річ є наймодавець застосовуються зобов'язальні (договірні) способи захисту його права. Якщо ж порушником права наймача є третя особа - відповідно застосовуються абсолютні (речові) способи захисту порушеного права.

Оскільки вищезазначена сутність відносин (зобов'язальних чи речових) визначає, перш за все, способи захисту порушеного права наймача у відносинах з наймодавцем та третіми особами, тому, на переконання суду, вказане не може бути критерієм оцінки при визначенні об'єкта стосовно якого у виконавця виникає право звернути на нього стягнення шляхом накладення арешту в процесі здійснення ним виконавчих дій в межах відкритого виконавчого провадження.

Таким чином, доводи скаржника щодо неможливості звернення стягнення на майнові права боржника, з підстав ним зазначених у скарзі, відхиляються судом.

У відповідності до ст. 343 ГПК України передбачено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Оцінинивши доводи скаржника на предмет відповідності дій приватного виконавця вимогам Закону України "Про виконавче провадження" при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, суд встановив, що останні є частково обгрунтовані.

З врахуванням викладеного, суд вбачає наявними підстави для часткового задоволення скарги Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 щодо примусового виконання наказів господарського суду Київської області № 911/2983/17 від 18.01.2018 та № 911/2983/17 від 06.02.2018 у справі № 911/2983/17 в частині відсутності зазначення у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, визначеної Законом України "Про виконавче провадження" загальної площі, кількості приміщень, матеріалів стін, кількості поверхів у приміщеннях, інформації про підсобні приміщення та споруди, а також інших відмінних ознак цілісного майнового комплексу, належного боржнику, а також інформації щодо строку обмеження права користування майном, яке було тимчасово вилучено у боржника та відомостей щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

В частині вимоги про скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєвим Сергієм Вікторовичем у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, господарський суд провадження закриває на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись положеннями Закону України України "Про виконавче провадження", ст. ст. 1-3, 18, 74, 123, 126, п. 2 ч. 1 ст. 231, 339 - 345 ГПК України, господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Селянського (фермерського) господарства "Обрій" від 16.04.2018 вих. № 16/04 на дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича у зведеному виконавчому провадженні № 55888453 у справі № 911/2983/17 задовольнити частково.

2. Визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Ніколаєва Сергія Вікторовича з винесення постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018 в частині відсутності зазначення у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, визначеної Законом України "Про виконавче провадження" інформації про загальну площу, кількость приміщень, матеріалів стін, кількості поверхів у приміщеннях, про підсобні приміщення та споруди, а також інших відмінних ознак цілісного майнового комплексу, належного боржнику, а також інформації щодо строку обмеження права користування майном, яке було тимчасово вилучено у боржника, та відомостей щодо належного боржнику майна за даними бухгалтерського обліку.

3. У іншій частині скарги відмовити.

4. У частині вимоги про скасування постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 06.04.2018, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Ніколаєвим Сергієм Вікторовичем у зведеному виконавчому провадженні № 55888453, провадження у скарзі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до апеляційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. ст. 256, 257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://court.gov.ua/fair/.

Повний текст ухвали складено: 25.05.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в справу

2 - стягувачеві - рек. з повід. про вруч.

3,4 - боржникам - рек. з повід. про вруч.

5 - приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Ніколаєву Сергію Вікторовичу (07401, АДРЕСА_1) - рек. з повід. про вруч.