ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 30/5005/9937/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, суддів: Дроботової Т.Б., Краснова Є.В.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 (суддя Євстигнеєва Н.М.) та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 (Вечірко І.О. - головуючий, судді: Антонік С.Г., Орєшкіна Е.В.) у справі

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області

у справі №30/5005/9937/2012

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс", зареєстроване у регістрі підприємств Латвійської Республіки за Єдиним реєстраційним номером 4

до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Товариства з обмеженою відповідальністю "Лемтранс"

про стягнення 967 523,51 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" (далі - ПАТ "Українська залізниця", боржник) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області зі скаргою на дії державного виконавця, у якій просило: 1)визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - ВДВС) стосовно винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54947390; 2) визнати недійсною постанову заступника начальника ВДВС Міхіної О.І. від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54947390; 3)визнати незаконними дії ВДВС щодо винесення постанови від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження №54947390; 4) визнати недійсною постанову заступника начальника ВДВС Міхіної О.І. від 19.10.2017 про накладення арешту на майно боржника в рамках виконавчого провадження №54947390; 5) визнати незаконними дії ВДВС стосовно винесення постанови від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 54947390; 6) визнати недійсною постанову заступника начальника ВДВС Міхіної О.І. від 23.10.2017 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження №54947390.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, відповідач зазначив, що державний виконавець при винесенні постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження по виконанню наказу суду від 26.07.2017, за яким з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 570203,41 доларів США, визначивши суму боргу в еквіваленті до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на день відкриття виконавчого провадження у розмірі 15067853,19 грн., вийшов за межі своїх повноважень, порушив вимоги законодавства, змінивши при цьому спосіб та порядок виконання рішення, оскільки на момент винесення рішення (20.04.2017), відповідно до даних НБУ курс гривні до долара становив 26,787 грн. за 1 долар, у зв'язку з чим, сума до стягнення мала становити 15274038,74 грн. Також 19.10.2017 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, що склала 16574638,51 грн., а 23.10.2017 постанову про арешт коштів боржника. Таким чином, на думку скаржника, Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми, згідно якої державний виконавець при примусовому виконанні рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення у іноземній валюті перераховувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні, тим більше, встановленого на момент прийняття рішення у справі, а не на момент фактичного виконання, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2018, відмовлено у задоволенні скарги боржника повністю.

Ухвала та постанова мотивовані приписами статей 524, 533 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 18, 26, 27, 48, 49, 56 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі - Закон №1404-VІІІ), пунктів 5.1, 5.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі - Положення №216), пункту 1 Інструкції про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.12.2002 №502 (далі - Інструкція №502), статей 326, 339, 343 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК) в редакції, чинній з 15.12.2017, з урахуванням яких суди дійшли висновку про відсутність у діях державного виконавця порушень чинного законодавства при винесенні оскаржуваних боржником постанов органу ДВС.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, ПАТ "Українська залізниця" звернулося з касаційною скаргою, у якій просить зазначені судові акти скасувати, а скаргу боржника на дії державного виконавця задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування наведеної ним позиції скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій статей 18, 27, 48, 49 Закону № 1404-VІІІ, статті 115 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, статей 326, 327 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, наголошуючи на тому, що: 1) судами не надано правової оцінки твердженням боржника щодо самостійного добровільного виконання ним рішення суду та неправомірності стягнення державним виконавцем виконавчого збору, зокрема, щодо самостійного та добровільного перерахування грошових коштів, які становили суму основної заборгованості, 10% витрат виконавчого провадження, 10% виконавчого збору на виконання рішення суду на зазначений відділом ДВС рахунок ГТУ № 0157 у Державній казначейській службі України 31.10.2017 та повідомив про це державного виконавця листами від 31.10.2017 № НЮВ-4/1373, НЮВ-4/1381, тому не було підстав для стягнення з відповідача виконавчого збору, обчисленого із суми 15067853,19 грн. При цьому відповідач зазначає, що підставою для стягнення виконавчого збору є здійснення державним виконавцем дій з фактичного примусового стягнення з боржника на користь стягувача сум, присуджених за виконавчим документом, тоді як державним виконавцем за платіжною вимогою №54947390/В11 від 14.11.2017 стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" лише 232106,97 грн.; 2) судами не взято до уваги доводи відповідача про зміну державним виконавцем способу виконання рішення суду, так як рішенням від 20.04.2017 з відповідача на користь позивача стягнено 570203,41 доларів США, про що 26.07.2017 видано наказ, а 19.10.2017 державним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження визначено грошовий еквівалент вказаної суми у національній валюті - у розмірі 15067853,19 грн., у зв`язку з чим, державним виконавцем безпідставно розраховано суму з урахуванням курсу НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки чинним законодавством державного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, а підстави для перерахунку суми заборгованості, розрахованої та визначеної у рішенні суду, відсутні; 3) Закон України "Про виконавче провадження" не містить норми, згідно якої державний виконавець при примусовому виконані рішення суду в іноземній валюті повинен суму стягнення перерахувати в еквіваленті до офіційного курсу гривні, тим більше, встановленого на момент прийняття рішення у справі, а не на момент фактичного виконання; 4) судом першої інстанції безпідставно прийняті до уваги доводи ВДВС щодо відсутності у нього права на здійснення валютних операцій, оскільки в матеріалах справи міститься довідка обслуговуючого банку про відкриття ВДВС рахунку в іноземній валюті 03.11.2017, тобто вже після перерахування коштів боржником.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивач і ВДВС відзивів на касаційну скаргу не подали.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши наявні матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню зважаючи на таке.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 20.04.2017, залишеним без змін постановою Вищого господарського суду України від 11.10.2017, позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РВ Транс" (далі - ТОВ "РВ Транс", SIA RV TRANS, Товариство) задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Придніпровська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" на користь ТОВ "РВ Транс" 570203,41 доларів США збитків. В решті позовних вимог відмовлено.

26.07.2017 на виконання зазначеного судового рішення видано наказ №30/5005/9937/2012.

19.10.2017 ВДВС прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №54947390 з виконання наказу Господарського суду Дніпропетровської області від 26.07.2017 у справі №30/5005/9937/2012 про стягнення з ПАТ "Українська залізниця" на користь ТОВ "РВ Транс" 570203,41 доларів США, що на момент відкриття виконавчого провадження складає 15067853,19 грн. згідно даних НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют.

Також 19.10.2017 державним виконавцем прийнято постанову про арешт майна боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів у розмірі 16574638,51 грн., а 23.10.2017 прийнято постанову про арешт коштів боржника.

23.10.2017 листом №НЮв-4/1322/2 відповідач звернувся до ВДВС з проханням з метою уникнення дестабілізації роботи залізничного транспорту у регіоні, утриматись від проведення заходів примусового виконання рішення суду та надати можливість Регіональній філії "Придніпровська залізниця" добровільного виконання рішення суду, а 24.10.2017 листом №НЮв-4/1337 відповідач просив надати реквізити для перерахування заборгованості.

31.10.2017 листом № НЮв-4/1373 відповідач повідомив ВДВС про добровільне виконання рішення суду та надав копії платіжних доручень: №474934 від 31.10.2017 на суму 15067853,19 грн.; №474980 від 31.10.2017 на суму 1506785,32 грн.; №767 від 31.10.2017 на суму 111 грн.; а також у цьому листі просив зняти арешт з майна боржника та закінчити виконавче провадження у зв'язку з добровільним виконанням.

Листом від 01.11.2017 № НЮв-4/1381 відповідач повторно повідомив ВДВС про виконання рішення суду.

02.11.2017 відповідачем до ВДВС подана заяву №НЮв-4/1383, в якій запропоновано ВДВС накласти арешт на рахунок №3788, відкритий у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України", з метою зняття арештів з інших рахунків відповідача, накладених згідно постанови від 23.10.2017.

02.11.2017 заступником начальника ВДВС Міхіною О.І. прийнято постанову про зняття арешту з коштів, якою знято арешт з усіх грошових коштів відповідача, окрім коштів на рахунку №3788, відкритому у Дніпропетровському обласному управлінні ПАТ "Державний ощадний банк України" в межах суми 285135,92 грн. Вказану постанову обґрунтовано недостатністю коштів, перерахованих боржником на виконання рішення суду, з урахуванням курсової різниці валют на момент виконання рішення, та залишком заборгованості за рішенням суду в сумі 285135,92 грн.

03.11.2017 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області відкритий валютний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується довідкою №08.7.0.0.0/21 від 06.11.2017, оскільки рахунки ВДВС відкрито у Державній казначейській службі України, банк якої не має права на здійснення валютних операцій.

06.11.2017 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області за платіжним дорученням №1893 перераховано у ПАТ КБ "Приватбанк" грошові кошти для здійснення закупівлі валюти для подальшого виконання наказу від 26.07.2017.

08.11.2017 ВДВС оформлено заявку на купівлю іноземної валюти або банківських металів №1, відповідно до якої виконавець доручив банку купити 570203,41 доларів США для виконання наказу по справі №30/5005/9937/2012 від 26.07.2017 у межах виконавчого провадження 54947390/В11, а 13.11.2017 вказану суму грошових коштів перераховано стягувачу - ТОВ "РВ Транс" на рахунок, зазначений Товариством у заяві від 13.11.2017.

14.11.2017 ВДВС за платіжною вимогою №54947390/В11 стягнуто з відповідача 232106,97 грн.

15.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017, яка обґрунтована тим, що при відкритті виконавчого провадження була зазначена сума заборгованості в гривневому еквіваленті та становила розмір 15067853,19 грн. (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на 19.10.2017 - 26,425466), а виконавчий збір, який становить 10% від суми стягнення, становить 1506785,32 грн.; 01.11.2017 на депозитний рахунок відділу примусового виконання рішень надійшли кошти у загальному розмірі 16574749,51 грн., але, враховуючи, що сума боргу збільшилась через необхідність стягнення коштів у іноземній валюті, з урахуванням різниці курсу валют на момент виконання зазначеного рішення суду (08.11.2017 згідно даних НБУ щодо офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,751287) відносно того, що існував на момент відкриття виконавчого провадження, отже, фактично сума боргу, яка перерахована на користь стягувача складає 15253 675,07 грн.

20.11.2017 постановою заступника начальника ВДВС Міхіної О.І. закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №30/5005/9937/2012 від 26.07.2017 в зв'язку з повним виконанням, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення, накладені постановою державного виконавця від 19.10.2017.

В основу оскаржуваних судових актів покладено висновки судів про те, що виконуючи рішення господарського суду у гривнях та конвертуючи грошові кошти у долари США, державний виконавець діяв у межах повноважень, передбачених статтею 49 Законом №1404-VІІІ, Положенням №216, Інструкцією №502, Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5; зазначення у постанові про відкриття виконавчого провадження гривневого еквіваленту суми заборгованості обумовлено відсутністю у банка, обслуговуючого ВДВС, права на здійснення валютних операцій та особливості застосування системи АСВП, якою користуються державні виконавці; заявником не наведено обґрунтування незаконності дій державного виконавця з накладення арешту на рухоме майно і кошти боржника, визнання недійсними постанов ВДВС від 19.10.2017 і 23.10.2017; зміну способу і порядку виконання рішення не слід ототожнювати з визначенням грошового еквіваленту в національній валюті щодо суми заборгованості, стягнутої судом в іноземній валюті.

Колегія суддів погоджується з цими висновками судів з огляду на таке.

Згідно з частиною 1 статті 326 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього заяви або повідомлення, передбачених частиною першою цієї статті, отримує в Єдиному державному реєстрі виконавчих документів електронну копію виконавчого документа та виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до частин 1, 2 статті 192 та статті 524 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошовим визнається зобов'язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Разом з тим, частина 2 статті 533 ЦК допускає, що сторони можуть визначити в зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті та такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, в тому числі при виконанні судових рішень.

Відповідно до частин 1, 2 статті 48 Закону №1404-VІІІ звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 49 Закону №1404-VІІІ у разі якщо кошти боржника в іноземній валюті розміщені на рахунках, внесках або на зберіганні у банку чи іншій фінансовій установі, які мають право на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов'язує їх продати протягом семи робочих днів іноземну валюту в сумі, необхідній для погашення боргу. У разі якщо такі кошти розміщені в банку або іншій фінансовій установі, які не мають права на продаж іноземної валюти на внутрішньому валютному ринку, виконавець зобов'язує їх перерахувати протягом семи робочих днів такі кошти до банку або іншої фінансової установи за вибором виконавця, що має таке право, для їх реалізації відповідно до частини першої цієї статті. У разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Відтак, апеляційний суд дійшов вірного висновку про те, що за змістом статті 99 Конституції України, статей 192, 524, 533 ЦК і статей 48, 49 Закону №1404-VІІІ, в ході виконавчого провадження державний виконавець, на свій розсуд, може звертати стягнення як на кошти боржника у гривнях, так і в іноземній валюті, чим спростовується твердження скаржника про обов'язок державного виконавця звернути стягнення на кошти боржника в іноземній валюті, визначені рішенням суду, виключно на валютний рахунок органу державної виконавчої служби для їх подальшого перерахування стягувачу без їх конвертації у національну валюту.

Адже, хоча судове рішення не може змінювати зміст договірного зобов'язання, що існувало між сторонами, тобто воно залишається грошовим зобов'язанням в іноземній валюті, але сума, яка підлягає стягненню за наказом і обчислюється в іноземній валюті, конвертується в національну валюту на день здійснення платежу (наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.11.2017 у справі № 697/307/15-ц).

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, визначено, що органи державної виконавчої служби мають відповідні рахунки в органах Державної казначейської служби України для обліку депозитних сум і зарахування стягнутих з боржників коштів на їх виплати стягувачам у національній валюті, а також відповідні рахунки для обліку аналогічних операцій в іноземній валюті в банках.

Пунктами 5.1, 5.2, 5.4 Положення №216 передбачено, що платіжна вимога на списання оформляється, приймається, надсилається для виконання до уповноваженого банку, виконується, повертається та відкликається відповідно до порядку, визначеного нормативно-правовими актами Національного банку з питань здійснення безготівкових розрахунків у національній валюті в Україні, з урахуванням особливостей, викладених у цьому Положенні. Платіжна вимога на списання подається органом державної виконавчої служби безпосередньо до уповноваженого банку, у якому відкрито рахунок клієнта-боржника / коррахунок банку-боржника [така платіжна вимога обов'язково має містити підпис відповідального виконавця уповноваженого банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування державних коштів (далі - орган казначейства), що обслуговує орган державної виконавчої служби, та відбиток штампа уповноваженого банку або органу казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби], або через уповноважений банк чи орган казначейства, що обслуговує орган державної виконавчої служби. Уповноважений банк виконує платіжну вимогу на списання коштів у визначеному в ній виді іноземної валюти (з конвертацією в інший вид іноземної валюти, визначений у призначенні платежу) або платіжну вимогу на списання національної валюти для купівлі за її рахунок відповідного виду іноземної валюти (визначений у призначенні платежу), у якій обов'язково зазначено: номер рахунку клієнта-боржника/коррахунку банку-боржника (в іноземній або національній валюті), з якого здійснюватиметься списання; номер рахунку в іноземній валюті органу державної виконавчої служби/приватного виконавця; сума та назва національної/іноземної валюти, що підлягає списанню для купівлі/конвертації. У призначенні платежу зазначається, що іноземна валюта, яка списується, підлягає конвертації на МВРУ в іншу іноземну валюту (її назва) або те, що за національну валюту, що списується, купується іноземна валюта (її назва) з посиланням на статтю 49 Закону №1404-VІІІ та назва, номер (якщо він є) і дата видачі виконавчого документа.

Таким чином, у разі виявлення коштів боржника в фінансовій установі у гривнях державний виконавець дає доручення цій фінансовій установі про купівлю відповідної іноземної валюти. За відсутності у цієї установи права на купівлю валюти державний виконавець зобов'язує її перерахувати стягнуту суму у гривнях до фінансової установи, яка має таке право.

Оскільки рахунки ВДВС відкрито у Державній казначейській службі України та у банку ВДВС відсутнє право на здійснення валютних операцій, державний виконавець зобов'язаний у постанові про відкриття виконавчого провадження стягувану суму боргу в іноземній валюті зазначити в еквіваленті до гривні. При цьому неможливість незазначення заборгованості у національній валюті - гривні, пов'язана також з особливостями Автоматичної системи виконавчого провадження (АСВП), про що було зазначено державним виконавцем у поясненнях в суді першої інстанції.

Під час здійснення виконавчих дій, державним виконавцем не виявлено у відповідача грошових коштів у валюті зобов`язання, проте, знайдено гривневі рахунки, що підтверджується відповіддю державної фіскальної служби на запит виконавця (а.с.115 т.15).

01.11.2017 на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти від боржника у загальному розмірі 16574749,51 грн., яких було недостатньо для закупівлі валюти на виконання рішення про стягнення 570203,41 доларів США, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

03.11.2017 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області для виконання рішення у цій справі відкритий валютний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується довідкою №08.7.0.0.0/21 від 06.11.2017.

15.11.2017 державним виконавцем прийнято постанову про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2017 року, в якій з урахуванням коливання курсу гривні до долару США визначено, що при відкритті виконавчого провадження була зазначена сума заборгованості на момент відкриття, яка становила 15067853,19 грн. (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,425466), а виконавчий збір складав 10% від суми стягнення, тобто, 1506785,32 грн., але на момент виконання рішення - 08.11.2017 року сума боргу збільшилась (дані НБУ до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют - 26,751287), та фактично сума боргу, яка перерахована на користь стягувача складає 15253675,07 грн., отже, і виконавчий збір має становити 1525367,51 грн. (частина 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що під зміною способу і порядку виконання рішення слід розуміти прийняття господарським судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у порядку і способом, раніше встановленими. Наприклад, зміна способу виконання рішення можлива шляхом видозмінення зазначеної у рішенні форми (грошової чи майнової) виконання, тобто, за відсутності у боржника присудженого позивачеві майна в натурі або грошових коштів, достатніх для покриття заборгованості.

Положеннями статті 34 вичерпно роз'яснено, в якій саме частині може бути зупинено виконавче провадження, однак судовий збір у розмірі 18 445,39 грн., примусове стягнення якого передбачено згідно із судовим наказом, не належить до наведеного у цій статті переліку, а тому виконавче провадження не може бути зупинено в цій частині.

Зважаючи на те, що державним виконавцем помилково винесено постанову від 14.07.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій в межах ВП № 49842055 в частині зупинення виконання по судовому збору, 22.08.2017 ним правомірно винесена постанова про виправлення помилки в межах повноважень, передбачених положеннями частини 3 статті 74 Закону №1404-VІІІ.

Колегія суддів погоджується з висновками судів про те, що, відкриваючи виконавче провадження з виконання наказу господарського суду в постанові про відкриття виконавчого провадження (з урахуванням постанови про внесення змін від 15.11.2017) державним виконавцем зазначено гривневий еквівалент суми 570203,41 дол. США, що складає 15253675,07 грн. та суми виконавчого збору - 1525367,51 грн., що не заборонено жодним законодавчим актом; рішення виконано у валюті зобов'язання і стягувачем отримано 570203,41 доларів США, що не заперечується останнім.

Відповідно до статті 343 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З урахуванням викладеного, судами правомірно залишено без задоволення скаргу боржника про визнання незаконними дій ВДВС щодо винесення постанови від 19.10.2017 про відкриття виконавчого провадження в рамках виконавчого провадження №54947390 та визнання недійсною цієї постанови.

Отже, з'ясувавши факт наявності грошових коштів на рахунках боржника у гривнях, державний виконавець за правилами, встановленими частинами 1, 2 статті 49 Закону №1404-VІІІ, правомірно та в межах своїх повноважень 08.11.2017 надав доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби та, в подальшому, переказав належну суму стягувачу на рахунок, зазначений у заяві ТОВ "РВ Транс".

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідно до постанови про арешт майна боржника від 19.10.2017, Витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №53754711, об'єктом обтяження є все рухоме майно в межах стягнення за виконавчим документом у сумі 570203,41 дол. США, а постановою від 23.10.2017 накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на банківських рахунках боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору - 16574749,51 грн.

З огляду на те, що відповідно до частини 1 статті 300 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимогкасаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, а відповідачем не наведено жодних заперечень проти оскаржуваних судових рішень в частині законності дій ВДВС щодо винесення постанов від 19.10.2017 і від 23.10.2017 про накладення арешту на майно та кошти боржника в рамках виконавчого провадження №54947390, то колегією суддів законність і обґрунтованість зазначених рішень у цій частині не перевіряється.

За наведених обставин оскаржувані ухвала та постанова є такими, що ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування немає.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Касаційна інстанція не погоджується з твердженням скаржника про те, що судами не взято до уваги доводи відповідача про зміну державним виконавцем способу виконання рішення суду, так як рішенням від 20.04.2017 з відповідача на користь позивача стягнено 570203,41 доларів США, про що 26.07.2017 видано наказ, а 19.10.2017 державним виконавцем під час відкриття виконавчого провадження визначено грошовий еквівалент вказаної суми у національній валюті - у розмірі 15067853,19 грн., у зв`язку з чим, державним виконавцем безпідставно розраховано суму з урахуванням курсу НБУ станом на момент відкриття виконавчого провадження, що свідчить про незаконність дій органу державної виконавчої служби, оскільки такі доводи ґрунтуються на помилковому ототожненні зміни способу і порядку виконання рішення з визначенням державним виконавцем грошового еквіваленту в національній валюті щодо суми заборгованості, стягнутої судом в іноземній валюті. Крім того, нормами чинного цивільного законодавства та статей 48, 49 Закону №1404-VІІІ передбачено як вираження і виконання зобов'язання (стягнення заборгованості) як у національній грошовій одиниці України - гривні, так і у іншій валюті за домовленістю сторін. При цьому, виконуючи зобов'язання за виконавчим документом у національній валюті, повинен братися до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто день зарахування коштів на рахунок стягувача). Таким чином, зміни способу виконання рішення шляхом зазначення виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження із зазначенням еквіваленту заборгованості у гривні не відбулося та не могло відбутися.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про наявність у нього валютного рахунку та грошових коштів у достатній для виконання судового рішення сумі, що підтверджено останнім наданими суду першої інстанції довідкою про наявність доларів США на валютному поточному рахунку ПАТ "Укрзалізниця" в АТ "Ощадбанк" №61, відповідно до якої станом на 19.10.2017 на рахунку відповідача обліковувались кошти у сумі 3936785,02 доларів США, а станом на 04.11.2017 - 13393001,15 доларів США, довідкою Державного ощадного банку України від 24.11.2015 року №16-13/2-2995, якою підтверджена наявність валютних поточних рахунків ПАТ "Укрзалізниця", зокрема, рахунку в доларах №61 (а.с.182-184, т.15), що, в свою чергу, підтверджує безпідставність стягнення державним виконавцем заборгованості з боржника у гривні та подальшого переведення позивачу у долари США, та позбавило відповідача права виконання рішення у валюті зобов'язання, оскільки вказаними довідками валютний рахунок і кошти на ньому належать ПАТ "Українська залізниця" (ОКПО 40075815), а рішення виконувалось Регіональною філією "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" (ОКПО 40081237). При цьому матеріали справи не містять доказів того, що у філії боржника були в наявності валютні рахунки та грошові кошти на них. Водночас, на запит державного виконавця державною фіскальною службою надано відомості лише про гривневі рахунки філії відповідача.

Крім того, відповідач листами від 23.10.2017 №НЮв-4/1322/2 та від 24.10.2017 №НЮв-4/1337 звернувся до ВДВС з проханням надати можливість Регіональній філії "Придніпровська залізниця" добровільно виконати рішення суду, та, в подальшому, повідомив державного виконавця про виконання рішення, з наданням відповідних доказів (платіжних доручень); при цьому перерахування грошових коштів було здійснено на рахунок, зазначений ВДВС, і жодних заперечень з приводу перерахування грошових коштів на зазначений у листі державного виконавця рахунок відповідачем надано не було, як і не було заперечено валюту виконання зобов'язання.

Необґрунтованими є також твердження скаржника про самостійне добровільне виконання ним судового рішення та неправомірність стягнення державним виконавцем суми виконавчого збору з огляду на наступне.

Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 26 Закону №1404-VІІІ у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Колегія суддів вважає, що за змістом наведених норм Закону №1404-VІІІ обов'язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Крім того, законодавець чітко визначив, що виконавчий збір справляється з фактично стягнутої суми, а розмір виконавчого збору вираховується також з фактично стягнутої суми.

Згідно імперативних приписів частини 9 статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, що у цій справі було оформлено постановою заступника начальника ВДВС Міхіної О.І. від 20.11.2017, правомірність винесення якої не оскаржено боржником та не спростовано у судовому порядку.

Отже, Закон України "Про виконавче провадження" (в редакції від 02.06.2016, чинній з 05.10.2016) допускає можливість добровільного виконання рішення суду лише до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, і тільки в цьому випадку виконавчий збір не стягується. Після відкриття виконавчого провадження починається примусове виконання рішення суду, за яке передбачено стягнення виконавчого збору у визначеному законом розмірі.

Колегія суддів також відхиляє суперечливі аргументи скаржника про безпідставне прийняття судом першої інстанції до уваги доводів ВДВС щодо відсутності у нього права на здійснення валютних операцій з огляду на вміщену в матеріалах справи довідку обслуговуючого банку про відкриття ВДВС рахунку в іноземній валюті 03.11.2017, тобто вже після перерахування коштів боржником, оскільки судами достеменно встановлено, що: під час здійснення виконавчих дій державним виконавцем не виявлено у відповідача грошових коштів у валюті зобов`язання, але знайдено гривневі рахунки, що підтверджується відповіддю державної фіскальної служби на запит державного виконавця; 01.11.2017 на депозитний рахунок ВДВС надійшли кошти від боржника у загальному розмірі 16574749,51 грн., яких було недостатньо для закупівлі валюти на виконання рішення про стягнення 570203,41 доларів США, сплати виконавчого збору та витрат виконавчого провадження; лише 03.11.2017 Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області для виконання рішення у цій справі відкритий валютний рахунок у ПАТ КБ "Приватбанк", що підтверджується довідкою №08.7.0.0.0/21 від 06.11.2017. Вказаними обставинами спростовуються доводи боржника про наявність у органу ДВС валютного рахунку, відкритого в обслуговуючому банку, оскільки останній був відкритий тільки 03.11.2017 саме для виконання рішення у цій справі.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частини 1 статті 300 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що доводи, викладені заявником у касаційній скарзі, не отримали підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновків судів попередніх інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги боржника на дії ВДВС.

З урахуванням положень статей 300, 301, 308, 309 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку, що судами попередніх інстанцій дотримано приписи процесуального закону, тому підстав для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових актів немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, слід покласти на скаржника.

Зважаючи на викладене та керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317, 343 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 27.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 у справі №30/5005/9937/2012 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

Є.В. Краснов