ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 5019/1121/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

на ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.10.2017

(суддя - Політика Н.А.)

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017

(колегія суддів: Бучинська Г.Б. - головуючий, Олексюк Г.Є., Петухов М.Г.)

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен"

до: 1) Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ"

2) Державного комунального підприємства "Луцьктепло"

про стягнення 28 209 851,77 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Рішенням господарського суду Рівненської області від 04 вересня 2012 року у справі № 5019/1121/12 задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" (далі в тексті - Позивач), вирішено стягнути солідарно з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (далі в тексті - Відповідач 1) та Малого приватного підприємства "Виробничо-комерційна фірма "Інвест-VEZ" (далі в тексті - Відповідач 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Тепелен" 28 209 851 грн. 77 коп. заборгованості та 64 380 грн. 00 коп. судових витрат.

2. 22 жовтня 2012 року судом на виконання вищезазначеного рішення видано наказ.

3. 18 вересня 2017 року від Державного комунального підприємства "Луцьктепло" до господарського суду Рівненської області надійшла заява від 11.09.2017 року № 4210/08 про розстрочення виконання рішення суду, в якій останній просить розстрочити виконання рішення господарського суду Рівненської області № 5019/1121/12 від 04 вересня 2012 року строком на 60 місяців згідно зазначеного в заяві графіку. В подальшому до даної заяви подано уточнення, в яких заявник просить суд розстрочити виконання рішення від 04.09.2012 у справі № 5019/1121/12 строком на 55 місяців згідно зазначеного в даних уточненнях графіку.

Короткий зміст заяви про розстрочення виконання судового рішення та рішень судів першої і апеляційної інстанції прийнятих за результатами розгляду зазначеної заяви

4. В обґрунтування заяви про відстрочку виконання рішення Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" посилається на важке фінансово-економічне становище. Зазначає, що держава несвоєчасно виконує свої зобов'язання перед підприємством про відшкодування пільг, субсидій, а відтак існує заборгованість Державного бюджету перед ДКП "Луцьктепло" по відшкодуванню пільг, субсидій на загальну суму понад 139 млн.грн. наголошує, що ДКП "Луцьктепло" є комунальним підприємством, яке створене і функціонує з метою задоволення потреб у його послугах та реалізації на основі отриманого прибутку інтересів територіальної громади міста Луцька, яка є власником майна підприємства. Також зазначає, що ДКП "Луцьктепло" має істотну заборгованість перед позивачем та іншими контрагентами, ризикує утворенням заборгованості перед бюджетом податків та зборів, заробітної плати, у зв'язку із чим стягнення всієї суми боргу на користь Позивача на тлі браку коштів негативно вплине на законні майнові інтереси Відповідача і, як наслідок, погіршить його фінансове становище.

5. Ухвалою господарського суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року у задоволенні заяви Державного комунального підприємства "Луцьктепло" про розстрочення виконання рішення суду у справі № 5019/1121/12 відмовлено.

6. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.12.2017 ухвалу господарського суду Рівненської області від 02 жовтня 2017 року у справі №5019/1121/12 залишено без змін.

7. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані наступним:

7.1. Суди попередніх інстанцій в оскаржуваних рішеннях дійшли до висновку, що обставини, якими Відповідач мотивує подану заяву, не є виключними та не свідчать про неможливість чи ускладнення виконання рішення господарського суду у даній справі.

7.2. Також в оскаржуваних рішеннях зазначено висновок, що наявність зобов'язань ДКП "Луцьктепло" перед іншими контрагентами та наявність інших боргових зобов'язань, не звільняє Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" від виконання рішення суду, та не є виключною підставою для відстрочки його виконання.

7.3. Разом з тим, суди встановили, що як вбачається із матеріалів справи, звернення Позивача із позовом до суду за захистом порушеного Відповідачем права та охоронюваного законом інтересу мало місце ще в липні 2012 року, а постановлене рішення суду, після його оскарження, набрало законної сили 09.10.2012 року.

7.4. Зважаючи на вищезазначене, а також приймаючи до уваги той факт, що з моменту набрання рішенням у справі № 5019/1121/12 законної сили, Відповідач мав понад чотири роки на виконання зазначеного рішення.

7.5. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові встановив, що розмір збитків від інфляційних процесів за період виконанням рішення перевищує суму боргу, присуджену до стягнення. Зокрема, сума боргу за рішенням суду складає 28 209 851 грн 77 коп., за період з 01.11.2012 по 01.11.2017 сума, на яку збільшилася сума боргу у зв'язку з інфляційними процесами, складає 35 436 213,95 грн.

7.6. Надаючи оцінку обставинам, на які Відповідач посилається в заяві, суди попередніх інстанцій зазначають, що останні вказують лише на несприятливість виконання рішення суду для нього у даний час та можливість настання для нього негативних наслідків у зв'язку з цим, а не на обставини, що унеможливлюють або утруднюють виконання рішення суду. Також заявником не надано доказів на підтвердження того, що виконання рішення стане можливим для боржника за умови його розстрочення.

7.7. З підстав того, що Державне комунальне підприємство "Луцьктепло" не довело належними та допустимими доказами наявності правових підстав, з якими закон пов'язує можливість розстрочення виконання прийнятого у даній справі судового рішення, суди дійшли до висновку, що у задоволенні його заяви слід відмовити.

8. Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані приписами статей 32, 33, 43, 115, 121 Господарського процесуального кодексу України (редакція яка була чинна до 15.12.2017).

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

9. До Верховного Суду від Державного комунального підприємства "Луцьктепло" надійшла касаційна скарга у якій Відповідач просить суд ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 5019/1121/12 скасувати та прийняти нову постанову, якою задовольнити заяву ДКП "Луцьктепло" про розстрочення виконання рішення господарського суду Рівненської області від 04.09.2012 у справі № 5019/1121/12.

10. В обґрунтування підстав для скасування оскаржуваних судових рішень та прийняття нового рішення про задоволення заяви про розстрочення виконання рішення господарського суду Рівненської області від 04.09.2012 у справі № 5019/1121/12 Відповідач у касаційній скарзі наводить наступні доводи:

10.1. Суди попередніх інстанцій в порушення принципу співрозмірності і пропорційності забезпечення прав і законних інтересів стягувачів і боржників не звернули увагу на неможливість Відповідачем вчинити будь-яких дій щодо самостійного виконання рішення.

10.2. Судами попередніх інстанцій не враховано здійснення державою монопольної регуляторної політики у сферах теплопостачання.

10.3. Суди попередніх інстанцій врахували інтереси лише стягувача чим порушили положення ст. 4-2 ГПК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі

11. До Верховного Суду від ТОВ "Теплен" надійшов відзив на касаційну скаргу у якому Позивач просить відмовити у задоволенні касаційної скарги.

Позиція Верховного Суду

12. Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2018 ухвалено відстрочити Державному комунальному підприємству "Луцьктепло" сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Державного комунального підприємства "Луцьктепло" на ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі №5019/1121/12 та прийнято до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

13. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та заперечення проти неї, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін виходячи з такого.

14. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

15. Суд касаційної інстанції саме в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

16. Законом України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 № 2147-VIII внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України, викладено його у новій редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017.

17. Оскільки як місцевий господарський суд при постановленні ухвали від 02.10.2017, так і апеляційний господарський суд при прийнятті постанови від 22.11.2017 керувалися нормами Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017 (далі - ГПК України в редакції до 15.12.2017), за таких обставин Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції процесуальних норм, які були чинними на момент прийняття оскаржуваних рішень.

18. Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій в порушення принципу співрозмірності і пропорційності забезпечення прав і законних інтересів стягувачів і боржників не звернули увагу на неможливість Відповідачем вчинити будь-яких дій щодо самостійного виконання рішення, колегія суддів зазначає наступне.

19. Згідно приписів ч. 4 ст. 121 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017), про відстрочку або розстрочку виконання рішення, ухвали, постанови, зміну способу та порядку їх виконання виноситься ухвала, яка може бути оскаржена у встановленому порядку. В необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю чи приватному виконавцю.

20. За наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за заявою сторони виконавчого провадження або за власною ініціативою господарський суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з викликом сторін, прокурора і у виняткових випадках, залежно від обставин справи, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови (ч. 1 ст. 121 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017)).

21. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 121 ГПК України, ця стаття не вимагає, і господарський суд законодавчо не обмежений будь-якими конкретними термінами відстрочки чи розстрочки виконання рішення. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

22. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що розстрочення виконання судового рішення можливе лише з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

23. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові встановив, що впродовж виконання наказу, за заявами Відповідача виконання рішення відстрочувалося п'ять разів (ухвалою від 07.04.14 відстрочено виконання до 31.12.2014, ухвалою від 01.09.2015 відстрочено виконання до 31.12.2015, ухвалою від 16.11.2015 відстрочено виконання до 15.01.2016, ухвалою від 11.01.2016 відстрочено виконання до 25.03.2016, ухвалою від 28.03.2016 відстрочено виконання до 30.06.2016). При цьому боржником не вчинялися дії щодо самостійного виконання рішення.

24. Відповідач у касаційній скарзі зазначає, що господарський суд кожний раз задовольняючи заяву про надання відстрочки виконання вважав виключними наведені обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

25. Колегія суддів беручи до уваги встановлені фактичні обставини зазначає, що наявність п'яти судових рішень, які відстрочували виконання рішення наслідком чого стало звернення боржника вшосте з заявою про відстрочення виконання рішення дає підстави дійти до висновку по-перше про неефективність п'яти відстрочень виконання судового рішення у справі № 5019/1121/12, по-друге про порушення принципу пропорційності забезпечення прав і законних інтересів стягувача і боржника, що проявляється у систематичному розстроченню виконання судового рішення без отримання результату повного виконання рішення у справі № 5019/1121/12.

26. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованим довід касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій в порушення принципу співрозмірності і пропорційності забезпечення прав і законних інтересів стягувачів і боржників не звернули увагу на неможливість Відповідачем вчинити будь-яких дій щодо самостійного виконання рішення.

27. Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано здійснення державою монопольної регуляторної політики у сферах теплопостачання, а також про те, що суди попередніх інстанцій врахували інтереси лише стягувача чим порушили положення ст. 4-2 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

28. Як було викладено раніше, розстрочення виконання судового рішення можливе лише з об'єктивними, непереборними, винятковими обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

29. Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

30 Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов'язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

31. Європейський суд з прав людини в рішенні від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

32. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі "Горнсбі проти Греції").

33. У рішенні від 29.06.2004 Європейський суд з прав людини у справі "Півень проти України" дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не можна прийняти аргумент Уряду, що визначає таку відсутність як "виняткові обставини".

34. Суд апеляційної інстанції встановив, що розмір збитків від інфляційних процесів за період виконанням рішення перевищує суму боргу, присуджену до стягнення. Зокрема, сума боргу за рішенням суду складає 28 209 851 грн 77 коп., за період з 01.11.2012 по 01.11.2017 сума, на яку збільшилася сума боргу у зв'язку з інфляційними процесами, складає 35 436 213,95 грн.

35. Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що вказівка на те, що здійснення державою монопольної регуляторної політики у сферах теплопостачання спричиняє несвоєчасній компенсації з боку держави різниці в тарифах є такою яка прямо суперечить позиції Європейського суду з прав людини у справі "Півень проти України" де Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням.

36. Щодо доводу касаційної скарги про те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях виклали лише доводи стягувача, колегія суддів, дослідивши мотивувальні частини ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2017, дійшла до висновку про відсутність порушення приписів ст. 4-2 ГПК України (редакція яка була чинна до 15.12.2017) судами попередніх інстанцій під час прийняття зазначених рішень.

37. За таких обставин є необґрунтованими доводи касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховано здійснення державою монопольної регуляторної політики у сферах теплопостачання, а також про те, що суди попередніх інстанцій врахували інтереси лише стягувача чим порушили положення ст. 4-2 ГПК України.

38. Відповідно до приписів частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

39. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що висновки суду першої та апеляційної інстанції викладені в оскаржуваних рішеннях відповідають встановленим ним обставинам і їм дана належна оцінка з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування ухвали господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 та постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі № 5019/1121/12.

40. Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність відмовити у задоволенні касаційної скарги Державного комунального підприємства "Луцьктепло".

41. Відповідно до приписів ст. 315 ГПК України, постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

42. Ухвалою Верховного Суду від 22.03.2018 відстрочено Державному комунальному підприємству "Луцьктепло" сплату судового збору за подання касаційної скарги до ухвалення судового рішення у справі.

43. Оскільки касаційна скарга Державного комунального підприємства "Луцьктепло" підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, судові витрати у вигляді судового збору за подання касаційної скарги на суму 1 600, 00 грн покладаються на Державне комунальне підприємство "Луцьктепло".

Керуючись ст. ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Державного комунального підприємства "Луцьктепло" залишити без задоволення.

2. Ухвалу господарського суду Рівненської області від 02.10.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 у справі № 5019/1121/12 залишити без змін.

3. Стягнути з Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (, місцезнаходження: 43000, Волинська обл., місто Луцьк, вул. Гулака-Артемовського, будинок 20) до Державного Бюджету України 1 600, 00 грн судового збору.

4. Доручити господарському суду Рівненської області видати відповідний наказ.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко