ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/481/18

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань ОСОБА_1

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_2 за довіреністю №51 від 11.01.2018р.;

Від відповідача: ОСОБА_3 за довіреністю №30 від 27.12.2017р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті про стягнення 44 892,99 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство „Морський торговельний порт „Чорноморськ (далі по тексту ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ) звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті (далі по тексту ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті) про стягнення заборгованості у загальному розмірі 44 892,99 грн., яка складається із суми основного боргу у розмірі 32 901,36 грн., пені у розмірі 4 734,99 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1290,24 грн. та збитків від інфляції у розмірі 5966,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом неналежного виконання відповідачем зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №294-О від 15.08.2014р. в частині внесення плати за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення.

Відповідач повністю заперечував проти позову, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Зокрема, ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті було наголошено, що відповідно до підписаного 12.09.2017р. між сторонами акту приймання-передачі орендованого майна, обєкт оренди вважається повернутим 31.12.2016р. Окрім того, відповідачем було наголошено, що позивачем в установленому законом порядку не було отримано ліценції на надання комунальних послуг, у звязку з чим, у задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

07.11.2013р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець) та ДУ „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №3/18, відповідно до п. 1.1 якого Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, що обліковується на балансі державного підприємства „Іллічівський морський торговельний порт, а саме: нежитлові приміщення площею 3369,30 кв. м., нежитлові приміщення площею 729,00 кв. м., нежитлові приміщення площею 624,30 кв. м., автомобільну дорогу площею 3530,00 кв. м., які розташовані за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 37; нежитлові приміщення другого поверху будівлі ТП 4003 площею 10,70 кв. м. за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4.

Відповідно до п. п. 2.1, 10.1 договору оренди №3/18 від 07.11.2013р. Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний у договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі майна. Цей договір укладено строком на 1 рік, що діє з 07.11.2013р. по 07.11.2014р. включно. Шляхом підписання додаткових угод до договору оренди сторонами було продовжено строк дії договору оренди до 07.11.2018р.

15.08.2014р. між державним підприємством „Іллічівський морський торговельний порт, найменування якого було змінено на ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, (Балансоутримувач) та ДУ „Лабораторний центр Держсанепідслужби України на Водному транспорті, найменування якого було змінено на ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті, (Споживач) було укладеного договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю №294-О, відповідно до п. п. 1.1, 1.2 якого Балансоутримувач виконує обслуговування та експлуатацію державного нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення другого поверху будівлі ТП 4003, площею 10,70 кв. м., за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4, а Орендар бере участь у витратах Балансоутримувача на виконання вказаних робіт пропорційно до займаної ним площі у цьому приміщенні, якщо інше не випливає із характеру послуг, наданих Балансоутримувачем за цим договором. Сума договору на 2014р. складає 10 826,50 грн.

Відповідно до п. п. 2.1.1, 2.1.2 договору №294-О від 15.08.2014р. Балансоутримувач зобовязується забезпечити виконання всього комплексу робіт, повязаних із обслуговуванням та утриманням приміщення та створення необхідних умов для здійснення господарської діяльності, у тому числі Орендарю і його співробітникам згідно з вимогами чинного законодавства; надання Орендарю всього комплексу послуг за діючими розцінками та тарифами.

Згідно з п. 2.2.3 договору №294-О від 15.08.2014р. Орендар зобовязується не пізніше 12 числа місяця наступного за звітним, вносити плату на рахунок Балансоутримувача за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення згідно з додатками №1, 2, які є невідємною частинною цього договору.

Положеннями п. п. 6.1, 6.4 3 договору №294-О від 15.08.2014р. передбачено, що даний договір набуває чинності від дня його підписання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №3/18 від 07.11.2013р. Сторони досягли згоди, що умови договору відповідно до ст. 631 ЦК України застосовуються до відносин сторін, які виникли з 07.11.2013р., тобто з дати укладання договору оренди нерухомого майна №3/18 від 07.11.2013р. Чинність цього договору припиняється внаслідок: закінчення строку оренди нерухомого майна №3/18 від 07.11.2013р.; загибелі орендованого майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; в інших випадках, передбачених чинним законодавством України.

На виконання умов договору №294-О від 15.08.2014р. ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ протягом періоду з грудня 2015р. по грудень 2017р. надсилались на адресу ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті акти здачі-приймання наданих послуг та рахунки на оплату, які з боку відповідача не були підписані та оплачені.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2017р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Одеській області (Орендодавець), ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті (Орендар) та ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ (Балансоутримувач) було укладено договір про внесення змін до договору оренди від 07.11.2013р., відповідно до умов якого сторонами було погоджено викласти п. 1.1 договору у новій редакції, відповідно до якої Орендодавець передає, а Орендар приймає у строкове платне користування державне нерухоме майно, що обліковується на балансі ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, а саме: нежитлові приміщення площею 3369,30 кв. м., нежитлові приміщення площею 729,00 кв. м., нежитлові приміщення площею 624,30 кв. м., автомобільну дорогу площею 3530,00 кв. м., які розташовані за адресою: Одеська область, м. Іллічівськ, вул. Транспортна, 37.

Окрім того, сторонами договору від 12.09.2017р. було складено акт приймання-передачі (повернення) майна до договору оренди від 07.11.2013р., з якого вбачається що Орендарем було передано, а Балансоутримувачем прийнято у подальше господарське відання державне нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення другого поверху будівлі ТП 4003 площею 10,70 кв. м. за адресою: м. Іллічівськ, с. Бурлача Балка, вул. Північна, 4. При цьому сторонами у акті приймання-передачі від 12.09.2017р. було погоджено, що майно фактично використовувалось до 31.12.2016р. та вважається повернутим 31.12.2016р.

Неналежне виконання ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору №294-О від 15.08.2014р. протягом періоду з грудня 2015р. по грудень 2017р., стало підставою для звернення ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ до відповідача із численними претензіями протягом періоду з 10.02.2016р. по 06.06.2017р. Проте, оскільки претензії не були задоволені відповідачем у добровільному порядку, ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ з метою захисту порушеного права звернулось до господарського суду із даними позовними вимогами.

Вирішуючи питання про обґрунтованість заявлених в межах даної справи позовних вимог, господарський суд виходить з наступного.

Статтею 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, у тому числі і з договорів. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Зобовязання, в свою чергу, згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 179 Господарського кодексу України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Згідно ч.1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В силу положень ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Статтями 610, 612 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як зазначалось вище по тексту рішення, п. 6.1 договору №294-О від 15.08.2014р. сторонами було передбачено, що договір набуває чинності від дня його підписання сторонами та діє протягом строку дії договору оренди нерухомого майна №3/18 від 07.11.2013р., строк дії якого встановлений з урахуванням додаткових угод до 07.11.2018р.

Разом з тим, з огляду на укладення 12.09.2017р. договору про внесення змін до договору оренди, яким передбачено, зокрема, виключення із переліку орендованого майна нежитлові приміщення другого поверху будівлі ТП 4003 площею 10,70 кв. м., та підписання акту повернення вказаного майна у господарське відання позивача, суд зауважує наступне.

Внесення змін до договору оренди нерухомого майна №3/18 від 07.11.2013р., а також повернення відповідачем позивачеві нежитлових приміщень другого поверху будівлі ТП 4003 площею 10,70 кв. м., що фактично мало наслідком припинення права відповідача на користування таким приміщенням, свідчить про відсутність підстав для покладення на відповідача обовязку сплачувати витрати на утримання нерухомого майна, яке він не використовує починаючи з 31.12.2016р., тобто дати, яка відповідно до акту приймання-передачі (повернення) майна від 12.09.2017р., підписаного за участю позивача вважається датою звільнення приміщення.

Поряд з цим, господарський суд визнає обґрунтованими доводи позивача щодо неналежного виконання відповідачем зобовязань, прийнятих на себе за умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг №294-О від 15.08.2014р. в частині внесення плати за обслуговування прибудинкової території та утримання приміщення протягом періоду з грудня 2015р. по грудень 2016р.

З огляду на вище викладене, господарський суд доходить висновку про обґрунтованість заявлених ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми основного боргу у розмірі 20 075,47 грн. протягом періоду з грудня 2015р. по грудень 2016р., що має наслідком необхідність часткового задоволенні позову у названій частині .

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У звязку із порушенням відповідачем прийнятих на себе грошових зобовязань за договором №294-О від 15.08.2014р. позивачем в порядку ст. 625 ЦК України було нараховано ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті до сплати 3% річних в сумі 1290,24 грн., розрахованих позивачем на суму основного боргу протягом періоду з 13.01.2016р. по 05.03.2018р.

Крім того, з посиланням на положення ст. 625 ЦК України позивачем було нараховано відповідачу до сплати збитки від інфляції у загальній сумі 5966,40 грн. через порушення останнім власних зобовязань у спірних правовідносинах, розрахованих позивачем протягом періоду з 13.01.2016р. по 05.03.2018р.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох відсотків річних та збитків від інфляції за договором №294-О від 15.08.2014р., господарський суд, враховуючи висновки, наведені по тексту рішення вище, щодо розміру суми основного боргу, яка підлягає стягненню з відповідача, дійшов висновку про необхідність часткового задоволення заявлених у названій частині вимог шляхом присудження до стягнення на користь позивача трьох відсотків річних у розмірі 1031,20 грн. та збитків від інфляції у розмірі 4872,91 грн.

З посиланням на умови п. 4.2 договору №294-О від 15.08.2014р., якими передбачено право Балансоутримувача на стягнення із Споживача пені у розмірі одного відсотка від суми простроченого платежу, позивачем було нараховано ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України за порушення строків сплати платежів, розраховану на суму осиного боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у рази порушення ним зобов'язання. Статтею 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов'язань. Частиною ст. ст. 547, 548 ЦК України встановлено, що правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 вказаного Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з ч. 4 ст. 231 ГК України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

При здійсненні нарахування пені слід мати на увазі приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, згідно з якими нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 1.12 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань (з наступними змінами і доповненнями) огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 ГПК України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи висновки суду про правомірність часткового стягнення суми основного боргу, яка була заявлена до стягнення ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ, господарський суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ у названій частині шляхом присудження до стягнення на користь позивача пені у розмірі 3316,22 грн.

Враховуючи вищевикладене, факт існування заборгованості ДУ „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті перед ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ у загальному розмірі 29 295,80 грн. витікає з умов укладеної між сторонами по справі угоди, положень чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи. Доказів, спростовуючих викладене, відповідачем суду надано не було.

При цьому, господарський суд критично оцінює доводи відповідача щодо необхідності отримання позивачем ліцензії з надання послуг, перелік яких визначений у договорі №294-О від 15.08.2014р., оскільки, по-перше, ДП „Морський торговельний порт „Чорноморськ не виробляє надані відповідачеві послуги, а, отже, укладання договору не потребує отримання позивачем ліцензії; по-друге, при укладання договору №294-О від 15.08.2014р. позивач виступив у якості основного споживача таких послуг, а отже, має право на відшкодування за рахунок відповідача вартості послуг, яка пропорційна площі займаного відповідачем нежитлового приміщення. Більш того, суд зауважує, що чинним законодавством не встановлено заборони на укладання договору про відшкодування витрат балансоутримувача, що, з урахування приписів ст. 204 ЦК України, якою закріплено презумпцію правомірності правочину, свідчить про обовязковість умов такого договору для сторін по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, позов державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ до державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення на користь позивача суми основного боргу у розмірі 20 075,47, пені у розмірі 3316,22 грн., трьох відсотків річних у розмірі 1031,20 грн., збитків від інфляції у розмірі 4872,91 грн. відповідно до ст. ст. 11, 15, 509, 525, 530, 526, 549, 610, 611, 612, 617, 901 Цивільного кодексу України, ст. ст. 179, 193, 231, 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996р. №543/96-ВР. В решті позову необхідно відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви розподіляються відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з державної установи „Лабораторний центр Міністерства охорони здоровя України на водному транспорті /68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Транспортна, буд. 37, ідентифікаційний код 38363663/ на користь державного підприємства Морський торговельний порт Чорноморськ /68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Праці, 6, ідентифікаційний код 01125672/ суму основного боргу у розмірі 20 075,47 грн. /двадцять тисяч сімдесят пять грн. 47 коп./, пеню у розмірі 3316,22 грн. /три тисячі триста шістнадцять грн. 22 коп./, три відсотки річних у розмірі 1031,20 грн. /одна тисяча тридцять одна грн. 20 коп./, збитки від інфляції у розмірі 4872,91 грн. /чотири тисячі вісімсот сімдесят дві грн. 91 коп./, судовий збір у розмірі 1 163,53 грн. /одна тисяча сто шістдесят три грн. 53 коп./.

3. В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 травня 2018 р.

Суддя С.П. Желєзна