ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа № 920/735/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Фоміна В. О. , суддя Шевель О. В.

за участю секретаря судового засідання Курченко В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Сумиобленерго” (вх. № 789 С/2) на рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 (ухвалене колегією суддів у складі: головуючий суддя Резніченко О.Ю., суддя Спиридонова Н.О., суддя Заєць С.В. у приміщенні господарського суду Сумської області, повний текст складено 22.03.2018) у справі №920/735/17

за позовом Публічного акціонерного товариства “Сумиобленерго” в особі філії “Конотопський район електричних мереж” ПАТ “Сумиобленерго”, м. Конотоп

до Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірма “Соснівська”, с. Соснівка

про внесення змін до договору,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 ПАТ “Сумиобленерго” звернулося до господарського суду з позовною заявою, в якій просило внести зміни до договору №198 від 11.07.2000 шляхом визнання укладеною додаткової угоди № 2 від 05.07.2017 до вказаного договору в редакції ПАТ “Сумиобленерго”.

Рішенням господарського суду Сумської області від 19.03.2018 у справі №920/735/17 (колегія суддів у складі: головуючий суддя Резніченко О.Ю., суддя Спиридонова Н.О., суддя Заєць С.В.) у задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, зокрема, зазначив, що додаткова угода № 2 від 05.07.2017 до договору у редакції позивача є фактично новою редакцією договору. Позивачем не доведено законодавчих підстав для внесення змін у кожний із пунктів договору та не надано доказів, що саме проект законодавчо обґрунтованих конкретних змін до договору направлявся на адресу відповідача.

ПАТ “Сумиобленерго” з рішенням господарського суду не погодилося та звернулося до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 у справі № 920/735/17 та прийняти нове рішення, яким визнати укладеною додаткову угоду №2 до договору №198 від 21.07.2000, укладеного між ПАТ “Сумиобленерго” та Приватним сільськогосподарським підприємством агрофірма “Соснівська”.

В обгрунтування апеляційної скарги позивач зазначав таке.

Після укладання договору №198 від 21.07.2000 було внесено ряд змін до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 02.08.1996 за №417/1442. Так, НКРЕ постановою від 17.10.2005 № 910 “Про внесення змін до Правил користування електричною енергією” (далі – Правила) внесла зміни до Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996, виклавши їх у новій редакції.

За вказаними Правилами, умови договору про постачання електричної енергії зазначені в додатку 3 та пунктах 5.5 - 5.7 цих Правил є істотними та обов’язковими для сторін під час укладання договору про постачання електричної енергії. Однак, у договорі від 21.07.2000 відсутні істотні умови передбачені Правилами від 2005 року.

Позивач зазначає, що відповідач відмовляється від внесення змін в діючий договір, що і стало підставою для звернення до суду.

В свою чергу суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, не застосував положення ст. 188 ГПК України та ч. 2 ст. 227 ГК України, п. п. 1.3.,1.6, 5.1, 5.2 Правил користування електричною енергією.

На думку позивача, саме такий спосіб захисту (як внесення змін до договору) є ефективним для регулювання договірних відносин. Тому, як зазначає ПАТ “Сумиобленерго”, предметом даного спору є вимога про внесення змін у договір, шляхом визнання укладеною додаткової угоди до договору в редакції позивача, а підставою позову є невідповідність умов договору діючим правилам та відмова відповідача у досудовому порядку укласти саме таку додаткову угоду.

Також, заявник апеляційної скарги посилається на безпідставність висновку суду першої інстанції щодо недоведеності законодавчих підстав для внесення змін у кожен із пунктів договору. Так, п. 1.6 Правил передбачено,що договір про постачання електричної енергії на основі типового договору укладається постачальником електричної енергії за регульованим тарифом з усіма споживачами та субспоживачами (крім населення), об’єкти яких розташовані на території здійснення ліцензованої діяльності постачальником електричної енергії за регульованим тарифом. Позивач зазначає, що договір №198 від 21.07.2000 не містить розділів та пунктів, які передбачені типовим договором, що не відповідає Правилам. А тому в апеляційній скарзі ПАТ “Сумиобленерго” по окремим розділам та пунктам уточнено мотивування викладення вказаної додаткової угоди в редакції позивача.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 02.05.2018 поновлено ПАТ “Сумиобленерго” строк на подання апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПАТ “Сумиобленерго” на рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 у справі №920/735/17, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - 5 днів з дня вручення даної ухвали, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги ПАТ “Сумиобленерго” відбудеться 24.05.2018.

18.05.2018 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що позивачем не доведено наявності сукупності умов, передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України для внесення змін до спірного договору, не доведено істотної зміни обставин, якими сторони керувались при укладенні договору чи істотного порушення відповідачем умов договору, які спричинили необхідність внесення змін. У зв’язку з цим відповідач просив рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (вх.№3747).

У судовому засіданні представник ПАТ “Сумиобленерго” підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник ПСП АФ “Соснівська” проти вимог апеляційної скарги заперечував (з підстав викладених у відзиві) та просив рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 у справі №920/735/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила таке.

11.07.2000 між ВАТ «Сумиобленерго» (постачальник) та ПСП АФ “Соснівська” (споживач) укладено договір №198 на користування електричною енергією, який регулює взаємовідносини обох сторін з постачання та споживання електричної енергії та потужності. При виконанні умов цього договору, а також вирішені всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов’язуються керуватися діючими Правилами користування електричною енергією та нормами чинного законодавства (п. 1.3 договору). Відповідно до п. 7.9 договір набирає чинності з дня його підписання.

Згідно до рішення господарського суду Сумської області від 12.10.2015, яке залишене без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.01.2016 по справі № 920/1306/15, встановлено, що договір вважається укладеним в редакції відповідача. Строк дії Договору – до 21.07.2020 року.

Позивач зазначає, а відповідач не заперечує, що ПАТ «Сумиобленерго» зверталося до відповідача з листом від 30.05.2017 № 74-25/2599 з пропозицією укласти додаткову угоду.

07.06.2017 на адресу позивача від відповідача повернута додаткова угода з листом відповідача № 20 від 02.06.2017, в якому зазначено, що відповідач повертає її, оскільки позивачем не зазначено змін, які, на думку позивача, вносились у діюче законодавство.

07.07.2017 позивач листом, в якому зазначав про зміни в діючому законодавстві в системі електроенергетики, направив на адресу відповідача (с. Соснівка, вул. Бондаря, 36) проект додаткової угоди до договору про постачання електричної енергії №198 від 11.07.2000. Вказаний лист повернувся з відміткою пошти «за відмовою адресата від одержання».

У зв’язку з тим, що відповідач відмовився від підписання додаткової угоди, позивач керуючись ст.ст. 626, 629, 630, 638, 714 Цивільного кодексу України, ст.ст. 188, 275-276 ГК України, п.п. 1.3,5.5-5.6 ПКЕЕ, додатком 3 до ПКЕЕ звернувся до господарського суду з позовом про внесення змін до договору №198 від 11.07.2000 шляхом визнання укладеною додаткової угоди № 2 від 05.07.2017 до вказаного договору в редакції ПАТ “Сумиобленерго”, викладеній у позовній заяві (т.1 а.с.46-88).

19.03.2018 прийнято оскаржуване рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 627, 629 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 630 Цивільного кодексу України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з часу укладення між сторонами договору про постачання електричної енергії №198 від 11.07.2000 істотно змінились обставини, якими сторони керувались під час укладення договору, що обумовлено внесенням НКРЕУ змін до Правил користування електричною енергією від 31.07.1996 № 28. Так, постановою НКРЕУ від 17.10.2005 № 910 “Про внесення змін до Правил користування електричною енергією” внесено зміни до Правил від 31.07.1996, викладено їх у новій редакції та затверджено типовий договір про постачання електричної енергії.

Внесення змін до договору шляхом укладання додаткової угоди обумовлено, як зазначає позивач, необхідністю приведення діючого договору у відповідність до форми типового договору.

Відповідно до ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором. Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду. У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду. Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Згідно ст. 651 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

За положеннями ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв'язку з виконанням цього договору.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

При цьому, колегія суддів зазначає, що передбачені вимогами ч.2 ст.651 та ст.652 ЦК України підстави зміни договору є відмінними, оскільки для них притаманні різні ознаки: в першому випадку достатньою є доведеність істотного порушення умов договору однією із сторін; в другому випадку - одночасна наявність чотирьох передумов, пов'язаних з істотною зміною обставин з незалежних від волі сторін причин (сторони не могли передбачити таку зміну), та винятковість випадку для зміни договору за рішенням суду, а саме, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Однак, жодних з підстав передбачених ст.ст. 651, 652 ЦК України для внесення змін до договору позивачем не доведено.

Колегія суддів зазначає, що істотною зміною обставин не може вважатися прийняття постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910, якою було затверджено типовий договір про постачання електричної енергії, оскільки укладення господарських договорів на основі типового договору повинно здійснюватись з додержанням умов, передбачених ст. 179 ГК України, а не внесенням змін до діючого договору.

Також, позовна заява та апеляційна скарга не містять обґрунтування того, яким чином продовження виконання існуючого договору №198 від 11.07.2000 порушує майнові інтереси позивача саме в аспекті змін суттєвих умов, під якими позивач розуміє прийняття постанови НКРЕ від 17.10.2005 № 910.

Колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції, що додаткова угода №2 до договору №198 (з усіма додатками) спрямована не на зміну умов договору, а на укладення вцілому договору в новій редакції.

Крім того, під зміною господарського договору слід розуміти зміну зобов'язань, які сторони прийняли на себе за договором, відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

Тому у разі подання позову про зміни певних положень (умов) договору, з підстави невідповідності конкретних умов договору новій редакції Правил, позивач повинен обґрунтувати правову підставу позову, а саме, що конкретні умови договору (розділи і пункти, які хоче змінити позивач, як сторона договору) не відповідають Правилам, з зазначенням, які саме пункти необхідно змінити.

Однак, позивачем не доведено та у позовній заяві не зазначено: по-перше, законодавчих підстав для внесення змін у кожний із пунктів договору; по-друге, чим діючі умови договору від 2000 року суперечать умовам типового договору і не відповідають діючим Правилам користування електричною енергією.

Разом з цим в апеляційній скарзі ПАТ “Сумиобленерго” визначені підстави необхідності, на його думку, внесення змін до договору шляхом укладання додаткової угоди по конкретним розділам та пунктам.

Проте, згідно положень ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Враховуючи, що викладені в апеляційній скарзі обґрунтування підстав внесення змін до конкретних положень договору не були предметом розгляду та не заявлялися позивачем в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції також їх не розглядає.

Проте, апеляційний господарський суд вважає за необхідне зазначити, що місцевий господарський суд невірно зробив посилання на ст. 277 ГК України, оскільки остання була виключена на підставі Закону України «Про ринок електричної енергії».

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

За положеннями статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Сумиобленерго” залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Сумської області від 19.03.2018 у справі №920/735/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.05.18

Головуючий суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Фоміна В. О.

Суддя Шевель О. В.