ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2018 р. Справа № 920/1081/16

Харківський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Шутенко І.А., суддя Здоровко Л.М., суддя Плахов О.В.

при секретарі судового засідання Міракові Г.А.

та за участю:

від позивача - Поліщук Д.О. (ордер ХС № 71114 від 25.04.2018 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія НОМЕР_1);

від відповідача - не прибув, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТ-ТРАНС-АВТО" (вх. №563 С/2) на рішення ухвалене Господарським судом Сумської області о 10 годині 42 хвилини 28.02.2018 суддею Резніченко О.Ю. у приміщенні Господарського суду Сумської області (повний текст складено та підписано 07.03.2018) у справі № 920/1081/16

за позовом ТОВ "Транслойд" (вул. 9 Січня, буд. 19, флігель Б, м. Херсон, 73003)

до ТОВ "Сот-Транс-Авто" (вул. Полтавська, 16, м. Ромни, Сумська обл., 42004)

про стягнення 275975,10 грн.

та за зустрічним позовом ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО"

до ТОВ "Транслойд"

про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ "Транслойд" подав позовну заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача 275975 грн. 10 коп. збитків, завданих у зв'язку з втратою вантажу, на підставі укладеного між сторонами 06.04.2016 договору перевезення вантажу № 0604931-2.

Відповідач ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" подав зустрічну позовну заяву № 25 від 15.11.2016, в якій просить суд визнати недійсним договір № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016, укладений між сторонами.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 28.02.2018 первісний позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТ-ТРАНС-АВТО" (вул. Полтавська, буд. 16, м. Ромни, Сумська область, 42004, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Транслойд" (вул. 9 Січня, буд. 19, флигель Б, м. Херсон, 73003, ) 275975 грн. 10 коп. збитків, завданих у зв'язку з втратою вантажу, 4139 грн. 63 коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

В рішенні зазначено, що оскільки матеріалами справи підтверджується факт вчинення відповідачем дій на виконання договору перевезення вантажу № 0604931-2 від 06.04.2016, заявки на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016, факт здійснення перевезення за товарно-транспортною накладною № 15604 від 06.04.2016 саме відповідачем, факт недостачі вантажу при розвантаженні товару на суму 275975 грн. 10 коп., факт відшкодування позивачем вказаної вартості вантажу ТОВ "Ставангер", при цьому, за умовами п. 5.2. договору перевезення вантажу № 0604931-2 від 06.04.2016 та п. 11 заявки на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016, у разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу перевізник компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу, суд задовольняє первісні позовні вимоги про стягнення з відповідача 275975 грн. 10 коп. збитків, завданих у зв'язку з втратою вантажу та відмовляє у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016.

ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" не погодився з прийнятим у справі рішенням та звернувся з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення ухвалене при неповному з'ясуванні обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить суд : скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 28.02.2018 у справі № 920/1081/16 повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити. Визнати недійсним Договір № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016, укладений між ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" та ТОВ "Транслойд".

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 04.04.2018 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в судовому засіданні 03.05.2018.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 03.05.2018 задоволено клопотання позивача про надання додаткового строку для подання відзиву. Оголошено про перерву в судовому засіданні до 23.05.2018.

Від позивача надійшов відзив (вх. 3716 від 18.05.2018) на апеляційну скаргу. У відзиві не погоджується з доводами, викладеними у апеляційній скарзі, та наводить свої заперечення на їх спростування.

В судове засідання 23.05.2018 відповідач уповноваженого представника не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення 10.05.2018 (а.с. 218 т. 2).

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності представника відповідача за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце розгляду справи, те, що явку відповідача не визнано обов'язковою, апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами за відсутності представника відповідача, який завчасно повідомлений про розгляд справи належним чином.

В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги та навів доводи в обґрунтування своєї позиції у справі. Заслухавши пояснення позивача, переглянувши справу та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 11.01.2016 між ТОВ "Транслойд" та ТОВ "Ставангер" (замовник) укладено договір транспортного експедирування № 110116, відповідно до п. 1.1 якого Замовник від власного імені, за дорученням клієнта (первинний замовник (вантажовідправник) доручає організувати перевезення вантажів, а виконавець зобов'язується забезпечити доставку наданих замовником вантажів до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, а замовник зобов'язується вчасно оплатити експедиційні послуги".

Відповідно до п. 2.1. "Перевезення виконуються відповідно до Статуту автомобільного транспорту, Цивільного Кодексу України, Законів України "Про транспорт", "Про транспортно -експедиторську діяльність" та інших діючих нормативних актів України. На кожне перевезення оформлюється заявка, яка складається в письмовій формі, підписується уповноваженою особою замовника і передається виконавцю за допомогою факсимільного зв'язку, електронним переказом (за допомогою мережі "Інтернет") та є невід'ємною частиною Договору.

Пунктом 3.4 Договору сторони узгодили, що виконавець має право передати свої повноваження по перевезенню вантажів третім особам.

Умовами договору (п.5.2.) та заявки до нього (п.12) виконавець несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до організації перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу виконавець компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

06.04.2016 ТОВ "Транслойд" отримав від ТОВ "Ставангер" заявку на організацію перевезення вантажу № 060416/931/1 за маршрутом м. Кіровоград - Новоселівка (Харківська область) вантажу - насіння в кількості 20 тон загальною вартістю 5065662,97 грн.

На виконання умов договору та заявки до нього ТОВ "Транслойд" залучено перевізника.

06.04.2016 між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю "Сот-Транс-Авто" - перевізником, укладений договір перевезення вантажу № 0604931-2, згідно умов якого замовник - ТОВ "Транслойд" за оплату доручає перевезення вантажу, а перевізник ТОВ "Сот- Транс-Авто" зобов'язаний в цілісності доставити їх вантажоодержувачу. (Договір-2)

Відповідно до пункту 1.1. Договору-2 замовник доручає перевезення вантажів, а перевізник зобов'язується доставити надані замовником вантажі до пункту призначення в обумовлений сторонами строк та видати їх уповноваженій на одержання вантажу особі - вантажоодержувачу, замовник зобов'язується вчасно оплатитипослуги перевезення.

Відповідно до п. 5.2 "перевізник несе повну матеріальну відповідальність за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу перевізник компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

На підставі Договору - 2 укладено заявка на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016. Перевезення вантажу виконувалось водієм ОСОБА_2 згідно ТТН № 15604 від 06.04.2016. Для перевезення використовувався транспортний засіб - автомобіль марки DAF реєстраційний номер НОМЕР_2.

07.04.2016 на дорозі Кіровоград-Дніпропетровськ - Харків, с. Пятихатки невідомими особами сталось викрадення насіння в кількості 135 пакетів на загальну суму 275975,10 грн, про що у місці розвантаження складено акт недостачі посівного матеріалу від 07.04.2016 та претензійної вимоги ТОВ "Ставангер".

Після виявлення нестачі вантажу, водій ОСОБА_2 подав заяву про злочин до відділу поліції Перещепинського ПВП Дніпропетровської області.

ТОВ "Транслойд" як матеріально-відповідальною особою за вантаж перед ТОВ "Ставангер" також подано заяву про вчинення злочину до Новомосковського ВП ГУ Дніпропетровської області.

Відповідно до витягу з кримінального провадження № 0002115 розпочато досудове розслідування з приводу вказаних обставин.

Після зазначених обставин ТОВ "Сот-Транс-Авто" направило на адресу ТОВ "Транслойд" лист-повідомлення № 5 від 07.04.2016.

ТОВ "Транслойд" отримано від ТОВ "Ставангер" (замовника за договором-1) претензію від 27.04.2016 про оплату збитків від втрати вантажу, яка уточнена претензією від 22.07.2016 на загальну суму 275975,10 грн (розмір вартості втраченого вантажу).

ТОВ "Ставангер" в свою чергу також отримано претензію від замовника ПП"Бізон-Тех2006" на суму 275975,10 грн, з яким у нього наявні договірні відносини за Договором перевезення небезпечного вантажу та транспорто-експедиційного обслуговування № 150216/БТ від 15.02.2016 (Договір-3).

Враховуючи те, що ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" не здійснило в добровільному порядку перерахування збитків за втрачений вантаж у розмірі 275975,10 грн, позивач звернувся з позовом до суду про стягнення зазначеної заборгованості в примусовому порядку.

Після звернення ТОВ "Транслойд" з позовом про стягнення збитків за втрачений вантаж, ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" заявив у даній справі зустрічний позов про визнання Договору № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016, укладеного між ТОВ "Транслойд" та ТОВ "СОТ-Транс-Авто" недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що договір підписано не директором товариства, а невідомою особою, що є підставою для визнання цього недійсним.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції призначена почеркознавча експертиза.

Згідно з висновком експерта № 19/119/6-6/104е від 26.12.2017 у призначеній судом почеркознавчій експертизі підписи від імені ОСОБА_4 в графах "від імені Перевізника" та "Директор ОСОБА_4" у договорі № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016, у заявці на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016 виконані не ОСОБА_4, а іншою особою, відповідно до зразків наданих на дослідження; підпис від імені ОСОБА_4 в графі "Директор Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТ-ТРАНС-АВТО" в акті про надання послуг № 181 від 07.04.2016 виконаний не ОСОБА_4, а іншою особою, відповідно до зразків наданих на дослідження.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий господарський суд зазначив, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Судом першої інстанції зазначено та наведено обставини з посиланням на докази в їх підтвердження, що відповідачем вчинені дії, які свідчать про наявність між сторонами ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" та ТОВ "Транслойд" договірних відносин щодо перевезення спірного вантажу. З урахуванням таких доказів судом відхилено висновок експерта.

Враховуючи наявність належних доказів, які на думку суду, підтверджують факт перевезення та втрати під час такого перевезення водієм ТОВ "СОТ-ТРАНС-АВТО" частини вантажу у розмірі 275975,10 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та підставність первісного позову про стягнення збитків у розмірі вартості частини втраченого вантажу 275975,10 грн.

Апелянт, не погоджуючись із прийнятим у справі рішенням, посилається на те, що судом не прийнято до уваги факт підписання договору неуповноваженою особою, що підтверджено висновком експерта.

Апелянт зазначає, що оскільки договір підписано неуповноваженою особою, він є недійсним, а тому, підстави для задоволення первісного позову відсутні, оскільки його вимоги ґрунтуються саме на договорі перевезення № 0604931-2.

Дослідивши зазначені доводи апелянта, апеляційним господарським судом встановлено таке.

В силу ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини між юридичними особами належить вчиняти у письмовій формі.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 ЦК України , до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 ГК України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

За приписом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України , а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Приписами статті 241 ЦК України визначено, що правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим, зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Отже, наступне схвалення юридичною особою правочину, вчиненого від її імені представником, з перевищенням повноважень, унеможливлює визнання такого правочину недійсним. У свою чергу настання передбачених ст. 241 ЦК України наслідків ставиться в залежність від того, чи було в подальшому схвалено правочин особою, від імені якої його вчинено. Наведене стосується й тих випадків, коли правочин вчинений не представником юридичної особи з перевищенням повноважень, а особою, яка взагалі не мала повноважень щодо вчинення даного правочину.

Із змісту норми частини першої ст. 241 ЦК України випливає, що наступним схваленням правочину законодавець не вважає винятково прийняття юридичного рішення про схвалення правочину. Схвалення може відбутися також і в формі мовчазної згоди, і у вигляді певних поведінкових актів (так званих конклюдентних дій) особи - сторони правочину (наприклад, прийняття оплати за товар за договором купівлі-продажу).

Вказана правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 19.08.2014 р. у справі №3-59гс14.

Відповідач стверджує, що підтверджено вищенаведеним висновком експерта, підпис на спірному договорі вчинено не директором ТОВ "СОТ - ТРАНС - АВТО", а іншою невідомою особою.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, підпис на договорі № 0604931-2 перевезення вантажу від 06.04.2016 та заявці на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016, акті про надання послуг № 181 від 07.04.2016 засвідчений печаткою ТОВ "Сот-Транс-Авто".

Відповідальність та контроль за дотриманням порядку зберігання печаток і штампів, а також законністю користування ними покладається на керівників підприємств.

Відтиском печатки засвідчується, серед іншого, також справжність підпису її власника. Порядок використання печатки встановлюється її власником самостійно, власник на свій розсуд розпоряджається печаткою, а також самостійно відповідає за її збереження.

Незважаючи на те, що підпис від імені ОСОБА_4 виконаний не ним, а іншою особою, матеріали справи не містять доказів протиправності використання своєї печатки чи доказів її викрадення, так само як і доказів звернення до правоохоронних органів у зв'язку з викраденням чи втратою печатки, у зв'язку з чим відсутні правові підстави вважати, що печатка Товариства з обмеженою відповідальністю "Сот-Транс-Авто" використовувалась не на розсуд відповідача чи всупереч його волі.

Натомість, матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про вчинення відповідачем дій, які підтверджують про його обізнаність щодо наявності договору перевезення № 060416/931-2 від 06.04.2016, факт укладення якого він заперечує, та дій на його виконання, що свідчить про схвалення договору.

Так, вантаж прийнятий до перевезення відповідачем. З ТТН № 15604 від 06.04.2016 вантаж вагою у 19 тон у пункті навантаження (Кіровоградський район, Кіровоградська область) прийнятий до перевезення водієм ОСОБА_2, який працював на посаді водія у ТОВ "Сот-Транс-Авто", що підтверджується трудовою книжкою НОМЕР_3 ОСОБА_2, наказом ТОВ "Сот-Транс-Авто" № 39 від 16.07.2015 про прийняття ОСОБА_2 водієм вантажного автомобіля. Також в матеріалах справи наявні характеристика на водія ОСОБА_2, видана ТОВ "Сот-Транс-Авто" за підписом директора товариства, що засвідчений печаткою.

За даними ТТН № 15604 від 06.04.2016 перевезення здійснювалось автомобілем марки ДАФ, державний № тягача НОМЕР_2, державний № напівпричепа НОМЕР_4, який згідно з наявними в матеріалах справи доказами, а саме свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу, договорами найму (оренди) транспортного засобу від 12.06.2013, укладеними між ОСОБА_4 та ТОВ "Сот-Транс-Авто", актами приймання-передачі транспортного засобу від 12.06.2013, належить ОСОБА_4 та переданий у тимчасове платне користування ТОВ "Сот-Транс-Авто".

Під час здійснення перевезення ТОВ "Сот-Транс-Авто" надавався звіт по зупинкам автомобіля за період з 06.04.2016 по 07.04.2016, що засвідчений печаткою товариства.

Згідно з листом - повідомленням № 5 від 07.04.2016 відповідач повідомив позивача про викрадення насіння під час перевезення при виконанні умов договору перевезення вантажу № 0604931-2 від 06.04.2016 та заявки на перевезення вантажу № 060416/931-2 від 06.04.2016. Вказаний лист підписаний директором ТОВ "Сот-Транс-Авто", засвідчений печаткою товариства.

На оплату послуг перевезення за маршрутом м. Кіровоград - с. Новоселівка за договором перевезення вантажу № 0604931-2 від 06.04.2016 відповідач виставив позивачу рахунок № 191 від 07.04.2016. Рахунок також засвідчений печаткою товариства.

Враховуючи викладене, судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо недослідженості місцевим господарським судом підстав недійсності договору перевезення та вважає, що вказані обставини та докази на їх підтвердження були належним чином досліджені судом першої інстанції, що призвело до об'єктивного, правомірного та обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Щодо доводів апелянта про те, що в полі автомобільного перевізника в ТТН зазначено ТОВ "Ставангер", судова колегія зазначає наступне.

15.02.2016 між ПП "Бізон-Тех 2006" (замовником перевезення за ТТН) та ТОВ "Ставангер" укладено договір № 150216/БТ перевезення небезпечного вантажу та транспортно-експедиційного обслуговування, за умовами якого ТОВ "Ставангер" зобов'язується доставити довірений йому вантаж до пункту призначення та видати його уповноваженій особі замовника. Окрім безпосереднього здійснення перевезення ТОВ "Ставангер" бере на себе зобов'язання надати замовнику пов'язані з перевезенням вантажу послуги транспортного експедирування, а саме: організація безпеки доставки та цілісності вантажу. Пунктом 3.2.1. вказаного договору ТОВ "Ставангер" надано право виконувати взяті на себе зобов'язання з перевезення вантажів, як самостійно (як безпосередній перевізник) так і з залученням третіх осіб (як експедитор).

06.04.2016 відповідно до договору № 110116 від 11.01.2016, укладеного між ТОВ "Ставангер" та позивачем, останніми оформлено заявку на перевезення вантажу № 060416/931/1 на таких умовах: маршрут перевезення - м. Кіровоград/ с. Новоселівка; найменування, тип вантажу - насіннєвий матеріал; габаритні та вагові характеристики вантажу - 20т/86м3; вимоги до транспорту - крита, заднє завантаження; адреса завантаження - м. Кіровоград; дата завантаження - 06.04.2016; адреса. Водієм вказано ОСОБА_2, автомобіль марки ДАФ, державний № тягача НОМЕР_2, державний № напівпричепа НОМЕР_4.

За умовами вказаної заявки, ТОВ "Транслойд" має право передавати свої повноваження по перевезенню вантажів третім особам за письмового погодження з замовником (п. 5 заявки).

За умовами п. 7 заявки, вантаж вважається прийнятим до перевезення після завантаження його на транспортний засіб. Факт прийняття перевізником вантажу до перевезення підтверджується підписом перевізника водія у відповідній графі товарно-транспортної накладної.

Відповідно до п. 12 заявки, перевізник несе повну майнову відповідальність незалежно від його вини за пошкодження, знищення, викрадення або втрату прийнятого до перевезення вантажу до моменту передачі його вантажоотримувачу. У разі пошкодження, знищення, викрадення або втрати вантажу перевізник компенсує замовнику повну вартість пошкодженого, знищеного, викраденого або втраченого вантажу.

Згідно з Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України від 14 жовтня 1997 р. N 363, вантажовідправник - будь-яка фізична або юридична особа, яка подає перевізнику вантаж для перевезення. Вантажоодержувач - будь-яка фізична або юридична особа, яка здійснює приймання вантажів, оформлення товарно-транспортних документів та розвантаження транспортних засобів у встановленому порядку. Договір про перевезення вантажів - двостороння угода між перевізником, вантажовідправником чи вантажоодержувачем, що є юридичним документом, яким регламентуються обсяг, термін та умови перевезення вантажів, права, обов'язки та відповідальність сторін щодо їх додержання. Експедитор транспортний - працівник, який забезпечує виконання комплексу операцій транспортно-експедиторського обслуговування під час перевезення вантажів. Перевізник - фізична або юридична особа - суб'єкт господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами. Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу юридичний документ, що призначений для списання товарно-матеріальних цінностей, обліку на шляху їх переміщення, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, а також для розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи.

Відповідно до п. 3.1. Правил, договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники).

За приписами п. 11.1. Правил, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

З наявної у товарно-транспортній накладній № 15604 від 06.04.2016 інформації, у графах щодо транспортного засобу, посади, прізвища та підпису водія, вбачається, що перевезення вантажу здійснювалося саме відповідачем.

Отже, з урахуванням того, що ТОВ "Ставангер" в даному перевезенні виступає у якості експедитора, вантажовідправник, на якого покладено обов'язок оформлення товаро-транспортної накладної, зазначено в графі автомобільного перевізника ТОВ "Ставангер", що ні в якому разі не створює будь- яких правових наслідків для учасників перевезення.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що в акті від 07.04.2016 ОСОБА_2 зазначено у якості члена комісії та водія ТОВ "Ставангер".

Розглянувши зазначені доводи, судова колегія зазначає наступне.

Акт від 07.04.2016 складався уповноваженими особами вантажоодержувача на підставі наявних товаро транспортних документів, оскільки в ТТН в графі перевізник вказано ТОВ "Ставангер" то в акті й зазначено водій автотранспортного підприємства ТОВ "Ставангер"

Отже, з огляду на вищевикладене, колегія Харківського апеляційного господарського суду вважає, що висновки, викладені в рішенні Господарського суду Сумської області від 28.02.2018 у справі 920/1081/16, ґрунтуються на чинному законодавстві та зроблені при належному повному та об'єктивному дослідженні обставин справи. Судова колегія не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника спростовуються матеріалами справи, документально не підтверджені та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, а тому не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення місцевого господарського суду.

Враховуючи положення статті 129 ГПК України та зважаючи на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати у вигляді судового збору, який сплачений апелянтом за звернення з апеляційною скаргою, відшкодуванню не підлягають та покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 129, 254, 269, 270, 273, п.1 ч. 1 статті 275, 276, 282-284 ГПК України Харківський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "СОТ-ТРАНС-АВТО" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Сумської області у справі № 920/1081/16 від 28.02.2018 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена до суду касаційної інстанції в порядку та строки, передбачені ст. ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.05.18

Головуючий суддя Шутенко І.А.

Суддя Здоровко Л.М.

Суддя Плахов О.В.