РІШЕННЯ

Іменем України

23 травня 2018 року

м. Чернігів

справа №927/219/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Шморгуна В. В., розглянувши матеріали справи у порядку спрощеного позовного провадження

Позивач: Державне підприємство «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою»,

, вул. П’ятницька, 11-а, м. Чернігів, 14000

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

, проспект Миру, 14, м. Чернігів, 14000

Предмет спору: про стягнення 11592,00 грн,

ПРЕДСТАВНИКИ СТОРІН:

не викликались,

ВСТАНОВИВ:

Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» подано позов до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, у якому позивач просить суд стягнути з відповідача 11592,00 грн заборгованості за надані послуги.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов’язань за договором на виконання послуг №11 від 02.09.2013.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 27.03.2018 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі та ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно до ч. 5, 7 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п’яти днів з дня отримання відзиву.

Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не надходило.

Також ухвалою від 27.03.2018 встановлено сторонам строк для подання заяв по суті, зокрема, відповідачу - п’ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали для подання до суду та позивачу відзиву на позов з доданими до нього документами.

Відповідно до поштового повідомлення про вручення ухвала суду від 27.03.2018 отримана відповідачем 28.03.2018.

Отже, останнім днем строку для подання відповідачем відзиву є 12.04.2018.

17.04.2018 відповідачем подано суду відзив на позовну заяву, у якому він просить відмовити у задоволенні позовних вимог, у тому числі у зв’язку з пропущенням позивачем строку позовної давності.

Відповідно до ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За загальними принципами здійснення судочинства, що також відображені у ст. 13, 14 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах диспозитивності та змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов’язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов’язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Передбачивши право учасникам спору на подання своїх доводів та підтверджуючих певні обставини доказів, законодавець встановлює й процесуальні обов’язки таких учасників шляхом визначення певного процесуального порядку реалізації відповідних прав (у тому числі з метою уникнення затягування судового процесу), у разі недотримання яких без поважних причин настають відповідні негативні наслідки для такого учасника у вигляді неприйняття судом його аргументів і доказів, оскільки несвоєчасне подання відповідних матеріалів найчастіше пояснюється не дійсно поважними причинами, а лише неналежною підготовкою сторони до розгляду справи.

Як вже зазначалось судом, строк для подання відзиву сплив 12.04.2018, а отже відповідачем відзив подано не у встановлений судом строк.

При цьому, відповідачем не обґрунтовано поважності причин пропуску такого строку.

За наведених обставин, суд долучив поданий відповідачем відзив до матеріалів справи, але справа розглядається без його урахування.

Відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив у встановлений строк суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та перевіривши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, 02.09.2013 між Відділом Держземагентства у Куликівському районі (далі - Замовник) та Державним підприємством «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (далі - Виконавець) було укладено договір №11 на виконання послуг (далі – Договір) (а.с.14-16).

Відповідно до п. 1.1, 1.2 Договору Виконавець зобов’язався у 2013 році надати Замовнику послуги: створення цифрових растрових карт по Куликівському району шляхом перетворення графічних матеріалів технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населених пунктів в цифровий растровий вигляд, а Замовник прийняти та оплатити такі послуги.

Найменування, зміст, обсяг, характеристика та інші вимоги до послуг, визначених у п. 1.2 Договору, визначаються узгодженим Сторонами Технічним завданням (Додаток № 4), що є невід’ємною частиною цього Договору (п. 1.3 Договору).

Етапи та строки виконання послуг визначаються погодженим Сторонами календарним планом на виконання послуг (Додаток № 2) (п. 1.4 Договору).

Згідно з п. 3.1 Договору загальна вартість послуг за цим договором становить 16560,00 грн, у т.ч. ПДВ – 2760,00 грн. Загальна вартість послуг визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни на виконання послуг, що складається на підставі погодженого сторонами кошторису на виконання послуг.

У пункті 3.2 Договору зазначено, що розрахунки проводяться Замовником шляхом перерахування вартості наданих послуг, визначеної в акті наданих послуг, протягом 10 банківських днів з дати підписання Сторонами кожного із зазначених актів, в межах фактичних надходжень на реєстраційний рахунок за бюджетною програмою 2803030 “Проведення земельної реформи” на 2013 рік.

Приймання виконаних послуг за цим договором оформляється актом приймання-передачі послуг (п. 4.1 Договору).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його закріплення печатками Сторін і діє до 31.12.2013 (п. 10.1 Договору).

Вказаний Договір підписано сторонами та скріплено печатками.

Також сторонами підписано додатки 1-4 до Договору: протокол погодження договірної ціни, календарний план на виконання послуг, кошторис №1 на виконання послуг, технічне завдання (а.с. 17-20).

Відповідно до календарного плану вартість І етапу виконання послуг становить 4968,00 грн, ІІ етапу – 9936,00 грн, ІІІ етапу – 1656,00 грн.

20.12.2013 сторонами Договору підписано акт №2 здачі-приймання технічної продукції згідно договору №11 від 02.09.2013, у якому зазначено, що проектна продукція задовольняє умовам Договору і в належному порядку оформлена; виконано робіт згідно договору на суму 11592,00 грн (ІІ, ІІІ етапи – цифрова карта, заповнення формуляру) (а.с. 21).

Відділом Держземагентства у Куликівському районі та ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» підписано акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2016, відповідно до якого заборгованість Відділу Держземагентства у Куликівському районі перед позивачем становить 23148,30 грн (а.с. 27).

За яким договором існує ця заборгованість, у вказаному акті звірки не зазначено.

30.06.2017 між Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області та ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» укладено Додаткову угоду про заміну сторони до Договору №11 від 02.09.2013 (а.с. 25).

Відповідно до цієї Додаткової угоди, у зв’язку з ліквідацією територіальних органів Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області та правонаступництва відповідно до постанови КМУ №5 від 14.01.2015 “Про утворення територіальних органів Держгеокадастру” і постанови КМУ №581 від 31.08.2016 “Про реформування територіальних органів Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру”, Сторони дійшли згоди про внесення змін до договору, а саме: у тексті Договору слова «Відділ Держземагентства у Куликівському районі Чернігівської області» замінити словами «Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області».

Згідно з підписаним ДП «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області актом звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2017 заборгованість відповідача перед позивачем за договором №12 від 02.09.2013 на підставі акту №2 від 20.12.2013 згідно договору №13 від 02.09.2013 становить 11592,00 грн (а.с. 26).

Позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 20.12.2017 №2892, у якій просить перерахувати заборгованість за Договором у розмірі 11592,00 грн (а.с. 22-23).

Відповідачем надано відповідь на претензію від 18.01.2018 №24-25-0.6-484/2-18, у якій він фактично визнав наявність заборгованості у розмірі 11592,00 грн, проте зазначив, що у зв’язку з відсутністю коштів не може її сплатити (а.с. 24).

Доказів сплати заборгованості відповідачем суду не надано.

Надаючи правову оцінку відносинам, що склались між сторонами, суд виходить з такого.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

За приписами ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, на підставі Додаткової угоди від 30.06.2017 Договору відбулась заміна сторони Договору – Замовника на Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов’язки переходять до правонаступників.

Отже, відповідач прийняв на себе зобов’язання зі сплати заборгованості за Договором.

Відповідач взяті на себе зобов’язання не виконав та не сплатив позивачу заборгованість у розмірі 11592,00 грн.

Як вбачається з відповіді на претензію Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 18.01.2018 №24-25-0.6-484/2-18, відповідач фактично визнає наявність у нього заборгованості перед позивачем у розмірі 11592,00 грн.

При цьому, суд вважає, що надані позивачем акти звірки взаємних розрахунків не є належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем саме за договором №11 на виконання послуг від 02.09.2013, оскільки акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2016 взагалі не містить відомостей за яким саме договором (договорами) виникла ця заборгованість, а заявлена сума до стягнення не відповідає сумі, зазначеній у цьому акті. У акті звірки взаємних розрахунків станом на 01.12.2017 зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем за договором №12 від 02.09.2013 на підставі акту №2 від 20.12.2013 згідно договору №13 від 02.09.2013 становить 11592,00 грн, проте позивачем заявлено до стягнення заборгованість, яка виникла за договором №11 від 02.09.2013.

Оскільки відповідач у порушення ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України взятих на себе зобов’язань не виконав та не провів оплату за надані послуги у визначений строк, господарський суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення заборгованості у розмірі 11592,00 грн є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Оскільки справа вирішується без урахування відзиву, заява про застосування позовної давності, яка міститься у ньому, розгляду не підлягає.

Доказами у справі, відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків (ч. 2 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно зі ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв’язок доказів у їх сукупності.

За наведених обставин у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Оскільки спір виник у зв'язку з неправомірними діями відповідача, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст. 42, 73-80, 86, 129, 165, 233, 236-238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (, проспект Миру, 14, м. Чернігів, 14000) на користь Державного підприємства «Чернігівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» (, вул. П’ятницька, 11-а, м. Чернігів, 14000) 11592,00 грн заборгованості за надані послуги та 1762,00 грн витрат зі сплати судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного господарського суду, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, у строки, визначені ст. 256 цього Кодексу.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень: http://reyestr.court.gov.ua/.

Суддя                                                                       В.В. Шморгун