РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018Справа № 910/2005/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс"

до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд"

про стягнення грошових коштів

Суддя Котков О.В.

Секретар судового засідання Ільєнко О.О.

Представники учасників справи:

від позивача - Бакалов О.С. (представник за довіреністю);

від відповідача - Каравасілі Х.М. (представник за довіреністю).

В судовому засіданні 18 травня 2018 року, відповідно до положень ст.ст. 233, 240 Господарського процесуального кодексу України, було оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

СУТЬ СПОРУ:

21 лютого 2018 року до канцелярії Господарського суду міста Києва від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" (позивач) на розгляд суду надійшла позовна заява вих. № 231 від 15.02.2018р. до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" (відповідач) про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 04.07.2014р. по 30.09.2016р. в сумі 9039,52 грн. з них основного боргу - 6240,24 грн., втрат від інфляції - 2362,95 грн. та 3% річних - 436,33 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання з оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій за період з 04.07.2014р. по 30.09.2016р., що надавалися позивачем, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 року у справі № 910/2005/18 позовну заяву № 231 від 15.02.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" до Приватного акціонерного товариства "Холдингова компанія "Київміськбуд" про стягнення грошових коштів залишено без руху, надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" строк для виправлення встановлених судом недоліків.

12 березня 2018 року через відділ діловодства суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська-Житлосервіс" надійшов лист № 316 від 06.03.2018 року на виконання вимог ухвали суду від 26.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 року (суддя Котков О.В.) прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі № 910/2005/18, ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, судове засідання призначено на 03.04.2018р.

30.03.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечив в повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження факту надання житлово-комунальних послуг, оскільки позивачем рахунки для оплати житлово-комунальних послуг не надавались, а лише було направлено претензію про сплату заборгованості. Крім того, разом з відзивом на позовну заяву відповідачем подана заява про застосування наслідків пропуску строку позовної давності до заявлених позовних вимог.

27.04.2018 року через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач заперечує проти застосування до заявлених позовних вимог строку позовної давності, оскільки вважає, що з моменту отримання повідомлення про вручення претензії відповідачу має місце переривання строку позовної давності. Крім того, на підтвердження факту надання відповідачу житлово-комунальних послуг позивач надав копії договорів з контрагентами.

17.05.2018 року через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення, в яких відповідач вказав, що наявність договорів з контрагентами не підтверджує факт надання житлово-комунальних послуг, а лише підтверджує факт існування договірних відносин. Щодо твердження позивача, що строк позовної давності за заявленими позовними вимоги не сплив, а переривався зазначив, що законодавством такої підстави, як пред'явлення претензії для переривання строку позовної давності не передбачено, отже строк позовної давності не переривався, а сплив.

В судових засіданнях 03.04.2018 року, 03.05.2018 року та 10.05.2018 року судом оголошувалася перерва.

В судовому засіданні 18.05.2018 року з розгляду справи по суті представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов. Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та просив суд застосувати строк позовної давності до заявлених позовних вимог.

Під час оголошення вступної та резолютивної частини рішення в судовому засіданні 18.05.2018 року судом було вказано, що повне рішення буде складено 25.05.2018 року, проте повне рішення у даній справі складено та підписано 29.05.2018 року, у зв'язку з значною завантаженістю суду протягом відповідного періоду.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши всі представлені докази, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (надалі - позивач) є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку № 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві, в якому розташовані нежилі приміщення №№ 1, 2, балкон 30%, лоджія 50%, балкон 30 %, (групи приміщень № 190) загальною площею 63,80 кв.м.

На підставі свідоцтва про право власності від 04.04.2011 року, вищезазначені приміщення належать на праві власності Приватному акціонерному товариству «Холдингова компанія Київміськбуд», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 17.06.2011 року.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Згідно ч. 2 ст. 382 Цивільного кодексу України, власникам квартир та нежитлових приміщень у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території.

Згідно ст. 360 Цивільного кодексу України, співвласник, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Відповідно до ст. 162 Житлового кодексу Української PCP плата за комунальні послуги береться крім квартирної за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Тариф та структура тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку №8-Б по вул. Гмирі у м. Києві були встановлені розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №1047 від 23.06.2011 року в розмірі 3,64 грн. за 1 кв.м. загальної площі приміщення, що належить відповідачу, за місяць (з ПДВ).

Згідно п. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в повному обсязі та у строки, встановлені договором або законом.

Розмір плати за житлово-комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 7 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція.

Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013р. по справі 6-59цс13).

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Відповідно до п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Матеріалами справи підтверджується, що позивач 03.07.2017 року надіслав на адресу відповідача претензію від 30.06.2017 року за № 869, що підтверджується фіскальним чеком № 2249 від 03.07.2017 року (копія міститься в матеріалах справи), яка була отримана уповноваженою особою відповідача - 04.07.2017 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (копія міститься в матеріалах справи).

Втім, відповідач залишив претензію від 30.06.2017 року за № 869 без відповіді та задоволення.

Позивач зазначає, що нарахування за послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві були розпочаті з 04.07.2014 року та надавались до 30.09.2016 року.

За ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).

Згідно ст. 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг саме з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві, власником якого є відповідач, як і не надано доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати послуг послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по будинку 8-Б по вул. Гмирі у м. Києві з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг за відсутності укладеного між сторонами договору, а надані позивачем копії договорів з контрагентами не є належними доказами на підтвердження факту надання спірних послуг, в аспекті ст.ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України.

Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Судові витрати, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог позивача.

Відповідно до абзаців першого і другого пункту 2.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року №10 «Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів» за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв'язку з необгрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.05.2018р.

Суддя О.В. Котков