ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"21" травня 2018 р. м. Київ Справа №911/1024/18

Суддя Грабець С.Ю., розглянувши

заяву дочірнього підприємства "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "АВІЦЕННА І К."

про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу в сумі 1 948,37 грн.,

без повідомлення заявника і боржника

ВСТАНОВИЛА:

17 травня 2018 року до Господарського суду Київської області надійшла заява дочірнього підприємства "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ" (далі заявник) до товариства з обмеженою відповідальністю "АВІЦЕННА І К." (далі боржник) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу в сумі 1 948,37 грн. (далі заява).

Згідно з ч. 1 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 147 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладеного у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими предявлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В обґрунтування заявлених вимог, заявник послався на порушення боржником обов'язку з оплати товару, поставленого йому заявником на виконання умов договору поставки №8687 від 15.08.2016 року, відповідно до видаткових накладних №87523298 від 26.09.2017 року на суму 1 075,82 грн. та №87942054 від 24.10.2017 року на суму 872,56 грн.

На підтвердження вищевказаного, заявником додано до заяви договір поставки №8687 від 15.08.2016 року (далі договір), копії видаткових накладних №87523298 від 26.09.2017 року та №87942054 від 24.10.2017 року, а також копії товарно-транспортних накладних №87557986 від 26.09.2017 року та №87981436 від 24.10.2017 року.

Відповідно до п. 6.1 договору, прийом-передача товару здійснюється представниками сторін в пункті доставки в порядку, визначеному чинним законодавством України, та оформлюється шляхом підписання накладних. У питаннях прийому-передачі товару сторони керуються положеннями Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за кількістю, затвердженою Постановою Держарбітражу від 15.06.1965 року № П-6, та Інструкції про порядок прийому продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного вжитку за якістю, затвердженою Постановою Держарбітражу від 25.04.1966 року № П-7. Покупець зобовязаний забезпечити прийом партій Товару.

Згідно з п. 6.2 договору, покупець зобовязується протягом 3 (трьох) календарних днів з дати підписання даного договору надати постачальнику письмову інформацію про перелік осіб, уповноважених приймати товарно-матеріальні цінності, зразки їх підписів та зразки печатки/штампів, якими зазначені матеріально відповідальні особи завіряють свій підпис на документах (накладних) про одержання товару. Така інформація оформлюється у вигляді додатку до даного договору, який підписується керівником та головним бухгалтером покупця та завіряється його печаткою. У випадку втрати печатки (штампу), а також у разі зміни переліку матеріально-відповідальних осіб, уповноважених покупцем приймати товар у продавця, покупець зобовязується до моменту одержання наступної партії товару повідомити про це постачальника. У випадку неповідомлення у встановлений термін про настання таких змін покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 500 грн., та відшкодовує усі завдані цим збитки у повному обсягу.

Додатком №2 від 15.08.2016 року до договору встановлено відповідальну особу, уповноважену покупцем приймати товарно-матеріальні цінності від постачальника, а саме ОСОБА_1.

Із змісту наданих заявником копій видаткової накладної №87942054 від 24.10.2017 року та товарно-транспортної накладної №87981436 від 24.10.2017 року вбачається, що особою, яка засвідчила факт отримання товару, є ОСОБА_2 І..

Також, зі змісту копій видаткової накладної №87523298 від 26.09.2017 року та товарно-транспортної накладної №87557986 від 26.09.2017 року вбачається, що особою, яка засвідчила факт отримання товару, є ОСОБА_3Д..

Тобто, особи, які засвідчили факт отримання товару, не зазначені у Додатку №2 від 15.08.2016 року до договору.

При цьому, заявником не надано суду довіреностей, виданих вказаним особам на прийняття товару, або інших документів, що підтверджують їх повноваження.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, з поданих документів неможливо встановити осіб та підстави прийняття товару за вказаними видатковими накладними, що унеможливлює встановлення факту прийняття товару, відсутність заперечень боржника щодо якості тощо.

Таким чином, заявником при зверненні до суду не дотримані вимоги, закріплені п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу.

Відтак, заява дочірнього підприємства "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ" про видачу судового наказу за вимогою про стягнення боргу в сумі 1 948,37 грн. задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 9 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ч. ч. 1, 2 ст. 147, ч. 1 ст. 148, ч. 1, п. п. 3, 4 ч. 3 ст. 150, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. 234 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. відмовити дочірньому підприємству "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ" у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю "АВІЦЕННА І К." 1 948,37 грн. боргу;

2. розяснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків;

3. направити копію ухвали дочірньому підприємству "САВСЕРВІС СТОЛИЦЯ".

Ухвала набирає законної сили у порядку, встановленому ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та оскарженню не підлягає.

Ухвалу підписано 21.05.2018 року.

Суддя С. Грабець