КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА
про залишення апеляційної скарги без руху

"16" травня 2018 р. Справа№ 910/18130/17
Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Руденко М.А.

розглянувши апеляційну скаргу Військової частини А 0799

на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018

у справі №910/18130/17 (суддя Пукшин Л. Г., м. Київ, повний текст складено 25.01.2018)

за позовом Комунального підприємства "Київський метрополітен"

до Військової частини А 0799

про стягнення 33 860,28 грн.

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Київський метрополітен" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Військової частини А 0799 про стягнення 33 860,28 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/18130/17 позов задоволено повністю.

Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства "Київський метрополітен" суму основного боргу у розмірі 32 321 грн. 66 коп., 3 % річних у розмірі 428 грн. 87 коп., пеню у розмірі 1 109 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, у лютому 2018 року, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати вказане рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року апеляційну скаргу Військової частини А 0799 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі № 910/18130/17 залишено без руху, як таку, що не відповідає вимогам статті 258 Господарського процесуального кодексу України (скаржником не було сплачено судовий збір у розмірі 2 400,00 грн за подання апеляційної скарги, останнім не надано докази надсилання копій скарги позивачу).

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.03.2018 року повернуто без розгляду апеляційну скаргу Військової частини А 0799 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 р. у справі № 910/18130/17.

Вдруге, не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач, у квітні 2018 року, звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 р. у справі № 910/18130/17 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Перевіривши матеріали апеляційної скарги Військової частини А 0799, колегією суддів встановлено, що до скарги не додано доказів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Пунктом 3 ст. 258 ГПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази надсилання копії скарги іншій стороні у справі, не додержання цієї вимоги тягне за собою залишення апеляційної скарги без руху на підставі ч. 1 ст. 174,ч. 2 ст. 260 ГПК України.

Частиною 2 ст. 123 ГПК України передбачено, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Так, 15.12.2017 набрали чинності зміни внесені Законом України від 03.10.2017 № 2147-VIII у Господарський процесуальний кодекс України та Закон України Про судовий збір.

Апеляційна скарга у даній справі була подана після набрання чинності вказаними змінами, а саме 14.04.2018, що підтверджується відбитком штампу органу поштового зв`язку на конверті.

Пунктом 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 4 Закону України Про судовий збір (у новій редакції, яка діє на дату звернення з апеляційною скаргою), встановлені ставки судового збору в таких розмірах:

- за подання до господарського суду апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

При поданні даної позовної заяви, враховуючи ціну позову у розмірі 33 860,28 грн., обґрунтованим розміром судового збору було 1 600,00 грн. (1,5 відсотка ціни позову).

Отже, апелянт оскаржуючи судове рішення в апеляційному порядку має сплатити 150 відсотків вказаної суми, тобто 2 400, 00 грн.

В свою чергу, апелянтом, як доказ сплати судового збору до суду надано платіжне доручення № 125 від 05.03.2018 року про сплату судового збору у розмірі 1654,00 грн., що свідчить про недоплату частини судового збору у розмірі 746,00 грн.

Разом з тим, апелянтом подано клопотання про відстрочення сплати частини судового збору.

Колегія суддів, розглянувши подане клопотання, дійшла висновку про відмову у його задоволенні, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України Про судовий збір враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за наявності перелічених умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є:

а) військовослужбовці;

б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;

в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда;

г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;

ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України Про судовий збір суд також може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, вказаній у частині 1 зазначеної статті.

Розглядаючи клопотання заявника, суд не вбачає існування вищевказаних підстав та умов, передбачених ст. 8 Закону України Про судовий збір.

Отже, клопотання Військової частини А 0799 про відстрочення сплати частини судового збору задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

В рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі Пелевін проти України, від 30.05.2013 у справі Наталія Михайленко проти України, зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Тим не менш, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти (п. 31 рішення Європейського суду з прав людини від 30.05.2013 у справі Наталія Михайленко проти України).

Таким чином, обмеженням права на доступ до суду, зокрема, є визначений в ГПК України обов`язок заявника при зверненні до суду сплачувати судовий збір.

Невиконання заявником вищенаведених вимог процесуального законодавства наділяє суд правом не приймати до розгляду та повертати скаргу скаржнику.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі Креуз проти Польщі, no. 28249/95, від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Частиною 2 статті 260 Господарського процесуального кодексу встановлено, що апеляційна скарга, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 Господарського процесуального кодексу підлягає залишенню без руху.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що скаржником не виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до положень статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаного недоліку.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Військової частини А 0799 на рішення Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 у справі №910/18130/17 залишити без руху.

2. Військовій частині А 0799 усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки шляхом доплати частини судового збору у розмірі 746,00 грн. протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

3. Роз`яснити апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали у встановлений вище строк, апеляційна скарга вважається неподаною та буде повернута апелянту.

4. Копію ухвали надіслати учасникам апеляційного провадження до відома.

5. Відповідно до ч. 2 ст. 235 ГПК України, ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Руденко