ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2018 р.Справа № 922/725/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Мороз Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування", м. Київ
до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", м. Харків
про стягнення 10181,16 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АХА Страхування" (далі за текстом - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія" (далі за текстом - відповідач) про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 10181,16грн.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що у відповідності до статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України до нього, як до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №312562а7ха від 12.09.2017, у межах фактичних витрат, перейшло право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

13.04.2018р. від відповідача надійшов відзив, в якому він проти позову заперечив, посилаючись на те, що позивачем всупереч вимогам чинного законодавства не надано висновку експерту щодо розрахунку розміру збитків, заподіяних ОСОБА_1 внаслідок пошкодження автомобіля. Також, відповідач зазначив, що позивач до відповідача із вимогою не звертався, тому на думку відповідача відсутнє порушене право позивача.

Позивачем у відповідь на відзив відповідача письмових заперечень до суду не надано.

Розгляд справи відкладався на: 16.05.2018р. о 10:15; 25.05.2018р. о 11:00, про що судом оголошувались протокольні ухвали.

Представник позивача у судове засідання 25.05.2018р. не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Представник відповідача у судове засідання 25.05.2018р. не з'явився. У судовому засіданні 16.05.2018р. підтримував доводи, викладені у відзиві, просив в задоволенні позову відмовити.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, вислухавши представників відповідача, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

Як вказує позивач у позові, 12 вересня 2017 року між ним, як страховиком, та ОСОБА_2, як страхувальником, укладено заяву-приєдання (акцепт) №312562а7ха від 12 вересня 2017 р. до договору страхування наземного транспорту (приєднання) оферта № 124 від 01.02.2017 р., предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом "Hyundai Sonata", д/н НОМЕР_1, номер кузову НОМЕР_5.

27.11.2017 р. сталася дорожньо-транспортна пригода, за участю транспортних засобів "Hyundai Sonata", д.н.з НОМЕР_1, який належить ОСОБА_3, та "Hyundai Getz", д.н.з. НОМЕР_2, яким керувала ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якої застрахована в ТДВ "Міжнародна СК" згідно полісу ОСЦПВ № АК/6116985.

Позивач зазначає, що підставі страхового акту №1.003.17.0019681/АХА2346925 від 15.12.2017 р., а також зібраних документів було розраховано та виплачено страхувальнику страхове відшкодування у розмірі 10 181,16 грн.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 01.02.2018 у справі №3/643/35/18 встановлено, що під час даної ДТП водій ОСОБА_4 порушила п.10.3 Правил дорожнього руху України, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП України, у зв'язку з чим притягнута до адміністративної відповідальності. Дана постанова набрала законної сили 13.02.2018.

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль НОМЕР_3, отримав пошкодження, що підтверджується вищевказаної постановою районного суду, а також наявним в матеріалах справи актом огляду пошкодженого транспортного засобу від 04.12.2017р.

27.11.2017 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування.

Позивачем на підставі акту огляду транспортного засобу, що складений ФОП Лесковим О.Ю., ремонтної калькуляції №1.003.17.0 від 15.12.2017р., рахунку № ОЛО-000255 від 01.12.2017р. було складено страховий акт №АХА2346925 та розрахунок суми страхового відшкодування до нього, відповідно до яких сума страхового відшкодування склала 10181,16грн.

На підставі даного страхового акту позивач перерахував страхувальнику 10181,16грн., що підтверджується платіжним дорученням №402319 від 18.12.2017р.

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу "Hyundai Sonata", д/н НОМЕР_1 ОСОБА_4 застрахована у Товариства з додатковою відповідальністю "Міжнародна страхова компанія", згідно полісу АК/6116985. Відповідно до даного полісу відповідач взяв на себе обов'язок щодо відшкодування шкоди майну третіх осіб в межах 200000,00грн., розмір франшизи - 0,00грн.

Позивач до відповідача із вимогою на виплату (страхового) відшкодування в порядку регресу не звертався, а звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 10181,16грн. страхового відшкодування в порядку регресу.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

У справі, що розглядається, спір виник між двома страховими компаніями щодо відшкодування витрат, понесених у зв'язку із виплатою коштів за договором добровільного майнового страхування.

Відповідно до норм ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого.

Особою, відповідальною за завдану шкоду, може бути як безпосередній її заподіювач, так і страхова компанія, відповідальна за останнього.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема, порядок виплати такого відшкодування та дії сторін при настанні страхового випадку, регулюються Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

При цьому, згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно з п. 2.1 ст. 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Отже, до обов'язків відповідача належить виплата страхового відшкодування виключно з урахуванням коефіцієнту зносу. Вищенаведене повністю узгоджується з позицією Верховного Суду України, висловленої в постанові від 22 березня 2017 року по справі №3-1304гс16.

Натомість розмір шкоди завданої транспортному засобу визначено позивачем на підставі рахунку ОЛО-000255 від 01.12.2017р. виданого ФОП Лесковим О.Ю. та ремонтної калькуляції №1.003.17.0 від 15.12.2017р. на загальну суму 49859,26 грн. Проте не зважаючи на те, що вартість ремонту без урахування зносу відповідно наданих вказаних документів становить 49859,26 грн., позивачем згідно платіжного доручення від 18.12.2017р., розрахунку страхового відшкодування, страхового акту було сплачено страхове відшкодування в розмірі 10181,16грн., що в чотири рази менше ніж вартість ремонту, вказана сума заявлена й до стягнення з відповідача.

Крім того, в пункті 36.2 статті 36 Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", зокрема, зазначено, що страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Аналіз цієї норми права дозволяє дійти висновку про те, що за загальним правилом шкода, заподіяна потерпілому внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, повинна бути оцінена шляхом проведення експертизи. Закон також визначає, що є винятки з цього правила - оцінка шкоди може бути здійснення без проведення експертизи, якщо за результатами огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Однак, в матеріалах справи відсутній висновок експерта щодо розрахунку розміру збитків, у тому числі з урахуванням коефіцієнту зносу, заподіяних ОСОБА_1 внаслідок пошкодження авто НОМЕР_4.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази досягнення сторонами, за результатами огляду пошкодженого автомобіля, згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування.

Згідно вимог ч. 4 ст. 74 ГПК України, суд позбавлений права самостійно збирати докази, а відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру страхового відшкодування, яке в даному випадку має відшкодувати відповідач.

У зв'язку з цим, суд зазначає про передчасність і недоведеність позовних вимог, а тому підстави для їх задоволення відсутні, тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. із врахуванням ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на позивача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 29, 42, 86, 91, 232, 233, 236, 237,238, 240 Господарського процесуального кодексу України

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 25.05.2018 р.

Суддя Ю.В. Светлічний