КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття апеляційного провадження

"15" травня 2018 р. Справа№ 910/19179/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тарасенко К.В.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 15.05.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повний текст складено 18.12.2017)

у справі №910/19179/17 (суддя Грєхова О.А)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма»
до1) Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор»; 2) Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»
провизнання недійсним договору №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017
за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор»
доТовариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма»
простягнення заборгованості за Кредитними договорами

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19179/17 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» задоволено повністю.

Визнано недійсним з моменту укладення Договір №UA-EA-2017-07-28-00017-с/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 11.10.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» та Публічним акціонерним товариством «Банк «Київська Русь».

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Присуджено до стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

У задоволенні зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор» відмовлено.

Рішення суду про задоволення первісних позовних вимог мотивоване тим, що уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Біла І.В. не була наділена компетенцією вчиняти спірний правочин від імені ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки з моменту набрання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 05.12.2016 законної сили постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» та від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» втратили юридичну силу та не створюють правових наслідків. Зазначене свідчить про наявність підстав для визнання недійсним з моменту укладення спірного договору відступлення через його укладення з порушенням приписів статей 203, 215 Цивільного кодексу України. Встановлені судом обставини з приводу недійсності Договору відступлення з моменту його укладення унеможливлюють задоволення вимог ТОВ «ФК «Кредит Фактор» за зустрічним позовом з огляду на те, що в силу приписів частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України ТОВ «ФК «Кредит Фактор» не набуло права вимоги за Кредитними договорами до ТОВ «Юнік Фарма», а тому позовні вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (далі, ФГВФО або Фонд) звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19179/17 скасувати в частині задоволення первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Юнік Фарма» відмовити.

Узагальнені доводи апеляційної скарги ФГВФО зводяться до наступного:

- оскаржене рішення суду порушує права та законні інтереси ФГВФО, яке не було учасником справи;

- позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів у розумінні Господарського процесуального кодексу України на підтвердження скасування рішень виконавчої дирекції Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» №138 від 11.07.2015, №1085 від 23.06.2016, №1706 від 01.09.2016;

- судом не враховано, що у провадженні Київського апеляційного адміністративного суду перебуває справа №826/171/17 про визнання протиправним та скасування вказаних вище рішень виконавчої дирекції ФГВФО, а отже на момент прийняття оскарженого рішення у даній справі рішення у справі №826/171/17 не набрало законної сили, а судом першої інстанції передчасно надано останньому преюдиціальне значення;

- суд першої інстанції не врахував, що у даному випадку нормами чинного законодавства не передбачено зворотної сили актів правління Національного Банку України та автоматичного припинення дії рішень виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у разі скасування рішень правління НБУ про віднесення Банку до категорії неплатоспроможних чи введення процедури ліквідації;

- Господарським судом міста Києва не прийнято до уваги, що станом на час розгляду справи №910/19179/17 у витягу з ЄДРПОУ, який у відповідності до частини 1 статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців з Єдиного державного реєстру, містяться відомості, що органом управління юридичної особи - ПАТ «Банк «Київська Русь», уповноваженим представляти юридичну особу у правовідносинах з третіми особами, та з правом вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності, в тому числі підписувати договори, з 05.09.2016 є Біла І.В.;

- позивачем не надано суду жодних доказів та пояснень щодо порушення його прав та законних інтересів як боржника за основними зобов'язаннями внаслідок укладення між відповідачами за первісним позовом спірного правочину, а судом, відповідно, не надано правової оцінки, яким же чином порушує права та охоронювані законом інтереси позивача оспорюваний правочин, що є грубим порушенням та достатньою самостійною підставою для скасування рішення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 06.02.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГВФО на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19179/17, призначено скаргу до розгляду.

Водночас, згідно ухвал Київського апеляційного господарського суду від 15.01.2018 та від 21.02.2018 апеляційні провадження у справі №910/19179/17 були відкриті за апеляційними скаргами ПАТ «Банк «Київська Русь» від імені та в інтересах якої діє Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Біла І.В. (далі, Банк) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Фактор».

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 апеляційні скарги Банку, ФГВФО та ТОВ «ФК «Кредит Фактор» на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19179/17 було об'єднано в одне апеляційне провадження, оскільки дані апеляційні скарги подані на один і той же процесуальний документ в одній і тій же справі.

Представником ФГВФО 21.03.2018 було подано через відділ забезпечення документообігу та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду додаткові письмові пояснення, у яких скаржник наголошував, зокрема, на наступному: суд першої інстанції зробив передчасний висновок щодо правової природи рішень ФГВФО, а саме про їх похідний характер від постанови НБУ та відсутність правових наслідків таких рішень, оскільки жодними нормами чинного законодавства не передбачена автоматична втрата чинності рішень Фонду в силу скасування рішень НБУ. Фонд наголошує, що не вважає свої рішення вичерпаними, а тому викладені у рішенні суду першої інстанції висновки порушують, на думку Фонду, його права та інтереси.

Під час вирішення спору розгляд справи відкладався.

Представники ТОВ «Юнік Фарма» у судовому засіданні 15.05.2018 просили суд відмовити у задоволенні апеляційних скарг Банку, ФГВФО та ТОВ «ФК «Кредит Фактор», оскаржене рішення суду залишити без змін.

Представники Банку та ФГВФО у судовому засіданні просили суд задовольнити їх апеляційні скарги, оскаржене рішення суду скасувати в частині задоволення первісного позову та прийняти в цій частині нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити.

Представник ТОВ «ФК «Кредит Фактор» у судовому засіданні просив суд задовольнити його апеляційну скаргу, оскаржене рішення суду скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.

Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, дослідивши матеріали справи, заслухавши присутніх в судовому засіданні представників учасників судового процесу, дійшла висновку про те, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГВФО слід закрити з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, Господарський процесуальний кодекс України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Частиною 1 статті 254 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції.

У відповідності до статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Законом встановлено, що у випадках, передбачених законодавчими актами України, до господарського суду мають право також звертатися державні та інші органи, фізичні особи, що не є суб'єктами підприємницької діяльності. Частина 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України містить перелік суб'єктів, право на звернення яких до господарського суду є обмеженим. Це означає, що право на звернення до господарського суду повинно бути прямо передбачене законодавчими актами України.

Судова колегія апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що законодавством передбачений виключний перелік суб'єктів, які вправі оскаржити в апеляційному порядку рішення місцевого господарського суду у випадку наявності підстав для цього. Визначаючи коло вказаних суб'єктів, законодавство передбачає попередню участь апелянта у справі з певним процесуальним статусом, за винятком випадків, коли рішення стосується прав та обов'язків скаржника, який не брав участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, скаржник - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не є учасником справи та місцевим господарськими судом при прийнятті оскарженого рішення не було вирішено питання про права та обов'язки Фонду.

Так, ні мотивувальна частина, ні резолютивна частини оскарженого у справі №910/19179/17 рішення суду першої інстанції не містить жодних тверджень та висновків із приводу того, що скасування постанов НБУ призвело до автоматичного скасування рішень Фонду; водночас, судом не надавалась оцінка рішенням ФГВФО на предмет відповідності їх критеріям, визначеним частиною 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, якою суди адміністративної юрисдикції керуються під час вирішення справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів владних повноважень.

Оцінка рішенням ФГВФО у межах даної справи надавалася господарським судом з огляду на предмет та підстави заявленого позову про визнання недійсним Договору відступлення та лише з точки зору того, яким чином наявність таких рішень ФГВФО за умови встановленого факту скасування постанов НБУ, буде впливати на факт дійсності чи недійсності спірного господарського договору.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 264 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

За таких обставин, враховуючи встановлення судом того, що оскарженим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов'язки апелянта не вирішувалося, апеляційне провадження з розгляду апеляційної скарги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у даній справі слід закрити.

Керуючись статтею 264 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 у справі №910/19179/17.

Ухвалу може бути оскаржено в касаційному порядку відповідно до статей 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено 23.05.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді К.В. Тарасенко

Б.В. Отрюх