РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018Справа № 910/15936/17

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Канат"

третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Міжгірське лісове господарство"

про витребування майна з чужого незаконного володіння,

Суддя Борисенко І.І.

Секретар судового засідання Ваховська К.А.

Представники сторін:

від позивача - Оксюта В.В., за довіреністю;

від відповідача - Бубенок В.Г., за довіреністю;

від третьої особи - не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Канат"; третя особа "Міжгірське лісове господарство" про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме канату сталевого ГОСТ 2688-80 д.19,5 у кількості 500 м вартістю 27 510,00 грн. та канату сталевого ГОСТ 7668-80 д.20,0 у кількості 500 м вартістю 30 960,00 грн.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що між Позивачем та ДП "Міжгірське лісове господарство" (третя особа) було укладено Договір №177/163 від 06.07.2017. З метою доставки товару Покупцю (ДП "Міжгірське лісове господарство"), Позивач в мережах Інтернет на сайті "della.ua" знайшов перевізника, і відповідно до договору відвантажив на адресу третьої особи товар. Проте, третя особа не отримала спірний товар і як стало Позивачу відомо, спірний товар знаходиться у Відповідача.

Позовні вимоги мотивовані з посиланням на ст. 41 Конституції України, ст. 317, 321, 328, 387, 388 ЦК України.

Відповідач заперечив проти позову, з наступних підстав:

- позивач всупереч умовам договору від 06.07.2017 №177/163 скористався послугами не погодженого в договорі перевізника, а шукав приватну особу для перевезення товару;

- матеірали справи не містять доказів здійснення передоплати, відповідно до п. 3.3 Договору;

- до позовної заяви не надано ні договору на відвантаження перевезення, ні товарно-транспортної накладної на перевезення Товару, які б підтверджували, що саме у Позивача перевізник отримав Товар, а не в іншої особи;

- позивачем не доведено того, що останній є власником спірного майна;

- відповідачем було придбано товар на законних підставах.

Ухвалою суду від 28.11.2017 залучено до участі у справі 910/15936/17 "Міжгірське лісове господарство" (90000, Закарпатська обл., смт. Міжгіря, вул. Незалежності, 64) в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.

14.12.2017 позивачем, в порядку п.2 ст. 83 ГПК України через відділ діловодства суду подана заява про вихід за межі позовних вимог.

Подана заява мотивована тим, судова практика при вирішенні справ щодо витребування майна з чужого незаконного володіння виходить з того, що витребуванням може бути майно, яке на момент розгляду справи в суді знаходиться в незаконному володінні відповідача, проте ще не виключає можливості стягнення з цієї особи відшкодування завданих збитків, якщо про це заявлено вимогу.

У заяві позивач посилаючись на положення ч.3 ст. 1212, ч.ч.1,2 ст. 1213 ЦК України вказує, що у випадку, якщо суд дійде до висновку про неможливість витребування майна у зв'язку з його відсутністю у відповідача на момент розгляду справи, для ефективного захисту прав і законних інтересів позивача під час прийняття рішення у справі просить суд вийти за межі позовних вимог та стягнути з ТОВ «Інтер-Канат» на користь ТОВ «Інтерпромканат» 58 470,00 грн. збитків, завданих внаслідок незаконного заволодіння належним позивачу майном - канатом сталевим ТОСТ 2688-80 д.19,5 у кількості 500 (п'ятсот) метрів вартістю 27 510,00грн та канатом сталевим ТОСТ 7668-80 д.20,0 у кількості 500 (п'ятсот) метрів вартістю 30960,00грн.

Також, 14.12.2017 позивачем подано клопотання про залучення документів та стягнення судових витрат.

Окрім того, 14.12.2017 через відділ діловодства суду позивачем подана заява про залучення документів на підтвердження отримання від ПАТ «ВО «Стальканат-Сілур» канату сталевого ГОСТ 2688-80 д.19,5 та канату сталевого ГОСТ 7668-80 д. 20,0.

Ухвалою суду від 14.12.2017 розгляд справи відкладено на 30.01.2018.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", яким зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

Пунктом 9 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017, чинної з 15.12.2017., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 30.01.2018 ухвалено здійснювати розгляд заяви по справі №910/15936/17 у порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання у справі №910/15936/17 призначено на 06.03.18 о 12:30 год.

15.12.2017 через відділ діловодства суду позивачем подані додаткові пояснення, які долучені судом до матеріалів справи.

У судовому засіданні від 06.03.2018 позивачем підтримано подану 09.01.2018 заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог.

У вказаній заяві позивач вказує на те, що наразі неможливо повернути майно, в зв'язку з тим, що воно відсутнє на складі відповідача, у зв'язку з чим просив суд стягнути з відповідача 73 386,00 грн. відшкодування вартості товару та завданих збитків, а саме: 65 340, 00 - вартості канату та 8046,00 грн. - упущеної вигоди позивача. Подана заява обґрунтована вимогами ст.ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 321, 328 ч.1,3 ст. 1212, ч.1,2 ст. 1213 ЦК, а також п.8 ч.2 ст. 16, ч.ч.1,2,3 ст. 22 ЦК України.

У судовому засіданні 06.03.2018 під час розгляду вказаної заяви відповідач звернувся до суду з клопотанням про оголошення перерви в судовому засіданні для надання відповідачу часу на ознайомлення з поданим позивачем клопотанням про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог.

За результатами судового засідання 06.03.2018, з метою надання часу відповідачу для ознайомлення з вказаною заявою та дотримання процесуальних прав та обов'язків сторін, суд на місці оголосив перерву в судовому засіданні до 13.03.2018 о 10:15 год.

В судовому засідання, призначеному на 13.03.2018 позивач підтримав подану заяву про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог

Відповідач заперечив проти клопотання про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог та надав суду письмові пояснення на вказану заяву.

Суд порадившись на місці ухвалив протокольну ухвалу про відмову в задоволенні клопотання позивача про зміну предмету позову та збільшення розміру позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 46 ГПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п'ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до абз. 4, 5 п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Позивач звернувся до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, посилаючись на ст.ст. 387, 388 ЦК України. Витребування майна з чужого незаконного володіння це віндикаційний позов. Він застосовується в тих випадках, коли річ вибуває з законного володіння власника, суть його полягає в примусовому витребування майна з володіння, що є незаконним.

Позивачем за віндикаційним позовом можуть бути неволодіючий власник (фізичні і юридичні особи, держава і територіальні громади в особі уповноважених ними органів), титульний власник - особа, яка володіє майном за цивільно-правовими договорами (майнового найму, підряду, зберігання, застави), особи, які володіють майном на праві повного господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі передбачений законом.

Відповідачем у справах даної категорії є особа, яка на момент подання позову фактично володіє майном (незалежно від того, чи заволоділа вона майном незаконно сама, чи придбала його в особи, яка не мала права його відчужувати) без підстав, передбачених законом, адміністративним актом чи договором.

Предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння. Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна з чужого незаконного володіння.

Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Відповідно до поданої позивачем заяви про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, позивач змінює як предмет позову, вже просить суд стягнути з відповідача 65340,00 грн. вартості майна та 8046,00 грн. упущеної вигоди, так і підставу позову обґрунтовуючи подану заяву іншими підставами та способом захисту прав.

У зв'язку з тим, що вказана заява про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог направлена на одночасну зміну і предмета і підстав позову, суд відмовляє у задоволенні клопотання позивача про зміну предмета позову та збільшення розміру позовних вимог, приєднує вказану заяву до матеріалів справи та розглядає по суті раніше заявлені вимоги позивача. Одночасно суд вказує, що позивач не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

Відповідно до абз. 6 п. 3.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції» у разі подання позивачем заяви, направленої на одночасну зміну предмета і підстав позову, господарський суд повинен відмовити в задоволенні такої заяви і, приєднавши її до матеріалів справи та зазначивши про цю відмову в описовій частині рішення (або в ухвалі, якою закінчується розгляд справи), розглянути по суті раніше заявлені позовні вимоги, якщо позивач не відмовляється від позову. Позивач при цьому не позбавлений права звернутися з новим позовом у загальному порядку.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 26.04.2018.

Щодо пояснень третьої особи, які подані суду 26.03.2018, суд вказує наступне.

Згідно з п. 4 ст. 168 ГПК України у поясненнях третьої особи щодо позову або відзиву третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, викладає свої аргументи і міркування на підтримку або заперечення проти позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 168 ГПК України пояснення третьої особи подаються в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк, який дозволить третій особі підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, та надати пояснення до позову або відзиву, а іншим учасникам справи - відповідь на такі пояснення завчасно до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ухвали Господарського суду міста Києва від 30.01.2018 запропоновано третій особі надати суду письмові пояснення протягом п'яти днів з дня отримання даної ухвали. Ухвалу суду від 30.01.2018 третя особа отримала 13.02.018, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Оскільки, третьою особою подані письмові пояснення 26.03.2018, строк на подання пояснень третьої особи пройшов, суду не обґрунтовані підстави пропуску строку на подання вказаних пояснень. У зв'язку з пропуском строку подання пояснень та не обґрунтування підстав пропуску вказаного строку, суд не приймає вказані пояснення до розгляду.

В судовому засіданні 24.04.2018 судом розпочато розгляд справи по суті.

Протягом часу розгляду справи позивачем неодноразово подавались розрахунки суми судових витрат. Згідно останньої заяви позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4 705,96 грн., що складаються з суми судового збору в розмірі 1600,00 грн. та витрат пов'язаних з явкою представника позивача у судові засідання Господарського суду міста Києва у розмірі 3 105,96 грн.

Також, в матеріалах справи наявний розрахунок понесених Відповідачем витрат на правничу допомогу, згідно вказаної заяви відповідач просив суд стягнути з позивача витрати на правову допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

Відповідач заперечив проти стягнення суми судових витрат позивача.

26.04.2018 в судовому засіданні представник позивача адвокат Оксюта В.В. заявив усне клопотання про надання йому часу для ознайомлення з матеріалами справи, оскільки в минулому судовому засіданні брав участь інший представник позивача, і саме вказаному представнику Оксюті В.В. потрібний час для ознайомлення з матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 216 ГПК України, якщо спір, розгляд якого по суті розпочато, не може бути вирішено в даному судовому засіданні, судом може бути оголошено перерву в межах встановлених цим Кодексом строків розгляду справи, тривалість якої визначається відповідно до обставин, що її викликали, з наступною вказівкою про це в рішенні або ухвалі.

Зважаючи на те, що усна заява представника Позивача подана в судовому засіданні 26.04.2018 і представник наполягав на її задоволенні, беручи до уваги факт неможливості ознайомлення представника позивача з матеріалами справи негайно, в зв'язку з розглядом інших справ в складі судді Борисенко І.І. призначених на 26.04.2018 та з метою уникнення будь-яких сумнівів про упередженість суду у даній справі, забезпечення всебічного розгляду даного спору, суд задовольнив усне клопотання представника Позивача у даній справі та оголосив в судовому засіданні перерву до 15.05.2018, для надання представнику позивача можливості ознайомитись з матеріалами справи.

02.05.2018 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" надійшла Заява про відвід судді та секретарю судового засідання.

Ухвалою суду від 04.05.2018 зупинено провадження у справі №910/15936/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтер-Канат", третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство "Міжгірське лісове господарство" про витребування майна з чужого незаконного володіння до вирішення суддею, визначеного у порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України, заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" про відвід судді Борисенко І.І. від розгляду справи №910/15936/17. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" про відвід судді Борисенко І.І. від розгляду справи №910/15936/17 передано для визначення судді в порядку, встановленому частиною першою статті 32 Господарського процесуального кодексу України.

Враховуючи те, що 07.05.2018 суддею Д.В. Мандичевим винесено ухвалу про відмову в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" в частині відводу судді Борисенко І.І., оскільки при розгляді заяви суд дійшов до висновку про необґрунтованість заяви ТОВ "Інтерпромканат" в частині відводу судді Борисенко І.І. та відсутність підстав для її задоволення, суд на підставі ст. 230 ГПК України поновив провадження у справі №910/15936/17, у зв'язку з усуненням обставин, що були підставою для його зупинення.

Ухвалою суду від 15.05.2018 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Інтерпромканат" в частині відводу секретаря судового засідання Холодної Н.С. відмовлено.

При розгляді справи по суті 18.05.2018 судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

У судовому засідання 18.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.07.2017 між ТОВ «Інтерпромканат» (надалі - продавець) та ДП «Міжгірське лісове господарство» (надалі - покупець) укладено Договір №177/163 від 06.07.2017 (надалі - Договір), згідно з яким ТОВ «Інтерпромканат» (Продавець) зобов'язалося поставити ДП «Міжгірське лісове господарство» (Покупець) продукцію/канати сталеві, дріт ОК, пружинну, дріт зварювальний, сітку, стропа, металовироби / згідно доданого рахунку.

Відповідно до п. 1.2 договору, Покупець зобов'язаний здійснити 100% передоплату продукції, що поставляється на розрахунковий рахунок продавця.

Відповідно до виставленого рахунку-фактура від 06.07.2017 №ИК-0000959 позивач зобов'язувався поставити покупцю (ДП «Міжгірське лісове господарство») наступний товар: 500 м сталевого канату ГОСТ 2688-80 д. 19,5 (Сертифікат якості №2132-17) та 500 м сталевого канату ГОСТ 7668-80 д. 20,0 (сертифікат якості №11477-17) (надалі - товар) на загальну суму 58 470,00 грн.

Згідно з п. 3.1 договору продавець відвантажує продукцію покупцю службою доставки «Мост экспресс».

Перехід права власності на продукцію відбувається в момент передачі продукції покупцю (п. 3.2 Договору).

Відповідно до п. 3.3 договору поставка продукції відбувається протягом 5 днів з моменту передоплати.

Як вказує позивач з метою доставки товару покупцю в смт. Межгір'я (Закарпатська область) 18.07.2017 ТОВ «Інтерканат» в мережі Інтернет розмістив оголошення про пошук перевізника. За результатами пошуку перевізника в мережі Інтернет, за пропозицією позивача перевести товар приїхав п. ОСОБА_4 18.07.2017 працівниками ТОВ «Інтерпромканат» було завантажено в автомобіль НОМЕР_1 дві катушки зі сталевим канатом: канат сталевий ГОСТ 2688-80 д.19,5 довжиною 500 м (Серфтифікат якості №2132-17) та канат сталевий ГОСТ 7668-80 д. 20,0 довжиною 500 м (Сертифікат якості №11477-17).

Позивач також вказує, що разом з товаром перевізник (ОСОБА_4) отримав супровідні документи для доставку товару: рахунок-фактуру №ИК-0000959 від 06.07.2017 на суму 58470,00 грн., видаткову накладну № ИК-0000953 від 11.07.2017 на суму 58470,00 грн., сертифікати якості на товар, адресу доставки (Закарпатська обл., смт. Межгір'я, вул. Незалежності 64) та дані Покупця (отримувача) товару.

Проте, вказаний товар не був доставлений на адресу покупця (ДП «Міжгірське лісове господарство»).

У зв'язку з чим директором позивача подана до Приморського відділу поліції м. Одеси ГУПН в Одеській області заяву про вчинення кримінального правопорушення, у якій просив вжити заходи щодо невідомої особи, яка 18.07.2017 таємно заволоділа належним ТОВ «Інтерпромканат» товаром на суму 58470,00 грн.

24.07.2017 слідчим СВ Приморського районного відділу поліції м. Одеси ГУ в Одеській області до ЄРДР внесено запис №0004233 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

26.07.2017 відповідно до протоколу допиту свідка від 26.07.2017, ОСОБА_4 пояснив, що за домовленістю з Михайлом він доставив Товар до м. Києва та його було розвантажено на складі ТОВ «ІНТЕР-КАНАТ» за адресою: м. Київ, Причальна, 5-А (Здолбунівська, 7). На місці розвантаження товару від ТОВ «Інтер - Канат» ні директор, ні будь-хто інший не вимагали від водія ОСОБА_4 товаросупровідних документів на товар. Після розвантаження товару ОСОБА_4 отримав від директора ТОВ «Інтер - Канат» готівкою грошові кошти в розмірі 4600,00 грн. за доставку товару, які йому обіцяла невідома особа на ім'я Михайло.

28.07.2017, в межах кримінального провадження №0004233, слідчим Приморського ВП у м. Одесі ГУНП в Одеській області зокрема було допитано як свідків працівника ТОВ «Інтер-Канат», слюсара-інструментальника ОСОБА_5 та директора ТОВ «Інтер-Канат» Хоменко А.І.

Так, в ході допиту ОСОБА_5 підтвердив факт отримання та розвантаження двох катушок сталевого канату з автомобіля марки Volkswagen LT 35 на території ТОВ «Інтер-Канат», що зафіксовано у протоколі допиту від 28.07.2017.

У протоколі допиту свідка від 28.07.2017 Хоменка А.І., зазначено, що директор ТОВ «Інтер-Канат» Хоменко А.І. також підтвердив факт отримання двох котушок сталевого канату з автомобіля марки Volkswagen LT 35, а також зазначив, що зазначений товар знаходиться у складському приміщенні ТОВ «Інтер-Канат».

У зв'язку з викладеними обставинами позивач звернувся до суду з вимогами до відповідача про витребування у відповідача майна з чужого незаконного володіння, а саме канату сталевого ГОСТ 2688-80 д.19,5 у кількості 500 м вартістю 27 510,00 грн. та канату сталевого ГОСТ 7668-80 д.20,0 у кількості 500 м вартістю 30 960,00 грн.

Розглянувши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно із статтею 16 ЦК України та частиною 2 статті 20 ГК України кожна особа має право на захист своїх прав та законних інтересів.

Для захисту права власності передбачені речові та зобов'язальні способи захисту, відповідно до глави 29 ЦК України.

Зобов'язальні способи захисту права власності випливають із договорів та інших видів зобов'язань і мають конкретний характер.

До речових способів захисту права власності належать позови про витребування майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позови про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, і позови про визнання права власності.

Право на пред'явлення позову про витребування майна з незаконного володіння, унормовано статтею 387 ЦК України, за приписами якої власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Позивачем за віндикаційним позовом є неволодіючий власник. Відповідачем за віндикаційним позовом виступає незаконний володілець майна, який може і не знати про неправомірність і незаконність свого володіння та утримання такого майна. Незаконним володільцем визнається така особа, яка здійснює володіння майном без належних правових підстав.

Предметом доказування у справах за позовами про витребування майна з чужого незаконного володіння становлять обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння, як то факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, перебування його в натурі у відповідача та інше.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його в натурі у відповідача, які і становлять предмет доказування.

Таким чином, звертаючись з даним позовом, позивач має довести факт права власності на спірне майно, індивідуальні ознаки майна, що витребовується, наявність майна у незаконному володінні відповідача, а також відсутність в останнього правових підстав для володіння цим майном.

На підтвердження права власності на спірне майно позивач подав суду наступні документи: копія додаткової угоди до Договору №913 від 28.11.2011; копія договору купівлі-продажу №913 від 28.11.2011; копія накладної на відвантаження готової продукції №5640 від 31.05.2017; копія накладної на відвантаження готової продукції №2239 від 10.03.2017; копія сертифікату якості №11477-17; копія сертифікату якості №2132-17; виписка від 10.10.2017 по рахунку №1 з 01.03.2017 до 31.03.2017; виписка від 10.10.2017 по рахунку №1 з 01.05.2017 до 31.05.2017; журнал-ордер і відомості по рахунку 281 за 01.01.2017 - 31.07.2017; журнал-ордер і відомості по рахунку 631 за 01.01.2017 - 31.07.2017.

В якості додаткових доказів на підтвердження отримання від ПАТ «ВО «Стальканат -Сілур» спірного товару позивач надав суду копію журналу-ордеру і відомість по рахунку №631 за 10.03.2017 - 10.03.2017 з копією прибуткової накладної №ИК-0000093 від 10.03.2017, а також копію журналу ордеру і відомість по рахунку №631 за 31.05.2017-31.05.2017 з копіює прибуткової накладної №ИК-00234 від 31.05.2017.

Згідно вищевказаних документів вбачається, що на виконання умов договору №913 від 28.11.2011 згідно накладних №2239 від 10.03.2017 та №5640 від 31.05.2017 на відвантаження готової продукції ПАТ «Стальканат-Сілур» поставило ПАТ «Інтерпромканат» 1000м канату д. 19,50 ГОСТ -2688-80 та 1000м канату д. 20,00 ГОСТ-7668-80.

На поставлені канати ПАТ «Стальканат-Сілур» видало сертифікати якості №2132-17 на канат д.19,5 ГОСТ 2688-80 та №11477-17.

Отримання ТОВ «Інтерпромнакат» 10.03.2017 та 31.05.2017 вказаного товару було також відображено в бухгалтерському обліку позивача, про що свідчать картки субконто: ТМЦ: канат ГОСТ 2688 д. 19,5 за 01.03.2017-31.07.2017 ТОВ «Інтерпромканат»; ТМЦ: канат ГОСт 7668 д.20,0 за 01.05.2017-31.07.2017 ТОВ «Інтерпромканат».

Згідно виставленого рахунку-фактура №ИК-0000959 від 06.07.2017 та видаткової накладної №ИК-0000953 від 11.07.2017, позивач повинен був доставити третій особі наступний товар: канат сталевий ГОСТ 2688-80 д. 91,5, 500 м. та канат сталевий ГОСТ 7667-80 д. 20,0 500м.

Як встановлено судом за умовами укладеного між позивачем та третьою особою договору №177/163 від 06.07.2017 позивач відвантажує продукцію третій особі службою доставки «Мост экспресс».

Разом з тим, в порушення вказаного пункту 3.1 укладеного між позивачем та третьою особою договору, за твердженням позивача, останній здійснив перевезення спірного вантажу через іншого перевізника - фізичної особи ОСОБА_4, якого знайшов через мережу Інтернет, який доставив продукцію на інший адрес у м. Київ, а не за визначеною адресою: Закарпатська обл., смт. Межгір'я, вул. Незалежності, 64.

Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту відвантаження спірного товару саме перевізнику ОСОБА_4, договору перевезення з вказаною особою, товарно-транспортної накладної матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.ст. 908,909 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. За договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 307 ГК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається в письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням перевізного документа (транспортної накладної, коносамента тощо) відповідно до вимог законодавства. Перевізники зобов'язані забезпечувати вантажовідправників бланками перевізних документів згідно з правилами здійснення відповідних перевезень.

Відповідно до п. 11.1, 11.3, 11.4, 11.6 «Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні», затверджених наказом Міністерства транспорту України « 363 від 14.10.1997, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна. Товарно-транспортна накладна може оформлюватись суб'єктом господарювання без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім'я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Оформлення перевезень вантажів товарно-транспортними накладними здійснюється незалежно від умов оплати за роботу автомобіля. Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом Замовник (вантажовідправник) повинен виписувати в кількості не менше чотирьох екземплярів. Замовник (вантажовідправник) засвідчує всі екземпляри товарно-транспортної накладної підписом і при необхідності печаткою (штампом). Після прийняття вантажу згідно з товарно-транспортною накладною водій (експедитор) підписує всі її екземпляри. Перший екземпляр товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - передається водієм (експедитором) вантажоодержувачу, третій і четвертий екземпляри, засвідчені підписом вантажоодержувача (у разі потреби й печаткою або штампом), передається Перевізнику.

Оскільки матеріали справи не містять ані договору на вантажні перевезення між позивачем та перевізником ОСОБА_4, ані товарно-транспортної накладної на перевезення товару, позивачем суду не доведений факт того, спірний товар: канат сталевий ГОСТ 2688-80 д. 91,5, 500 м. та канат сталевий ГОСТ 7667-80 д. 20,0 500м. був відвантажений позивачем перевізнику ОСОБА_4

Факти щодо дати та місця завантаження спірного товару позивача, прізвище, ім'я, по батькові перевізника, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які надають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія суду не доведені.

Окрім того, згідно матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №913 від 28.11.2011 згідно накладних №2239 від 10.03.2017 та №5640 від 31.05.2017 на відвантаження готової продукції ПАТ «Стальканат-Сілур» поставило ПАТ «Інтерпромканат» 1000м канату д. 19,50 ГОСТ -2688-80 та 1000м канату д. 20,00 ГОСТ-7668-80.

Крім того, сертифікати якості №11477-17 та №2132-17 видані на канати довжиною 1000 м. і мають виправлення, не засвідчені печаткою виробника.

А, згідно виставленого позивачем третій особі рахунку-фактура №ИК-0000959 від 06.07.2017 та видаткової накладної №ИК-0000953 від 11.07.2017, позивач повинен був доставити третій особі канати довжиною 500м.

В матеріалах справи також наявні платіжні доручення: № від 20.07.2017 на суму 13500 грн. та № від 20.07.2017 щодо оплати канатів відповідачем, платником яких є ОСОБА_7, в призначенні платежу яких зазначено оплата за канат.

У зв'язку з викладеними обставинами, позивачем не надано суду достовірних та належних доказів того, що перевізник ОСОБА_4 доставив відповідачу саме спірне майно, а відповідач придбав саме спірне майно (канат ГОСТ 2688 д. 19,5 50 м. та канат ГОСТ 7668 д.20,0, 500м.), а відтак позивачем суду не доведено, що відповідач фактично володіє спірним майном позивача без правових підстав.

У зв'язку з викладеним, позивачем суду не доведено підстави для задоволення віндикаційного позову. У зв'язку з чим суд відмовляє в задоволенні заявлених позовних вимог.

Одночасно, як встановлено судом, станом на час прийняття рішення у господарський справі, досудове розслідування кримінального провадження №0004233 триває.

Відповідно до ч.6 ст. 75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Посилання позивача на обставини, встановлені в межах кримінального провадження №0004233, яке ще триває, не є обов'язковими для господарського суду, за відсутністю вироку суду в даному кримінальному провадженні, який набрав законної сили.

Оскільки суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, заява про вихід за межі позовних вимог також не підлягає задоволенню судом.

Витрати по сплаті судового збору ті інші судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на позивача, у зв'язку з відмовою в задоволенні заявлених позовних вимог.

Сума судових витрат у розмірі 11 000,00грн. заявлених Відповідачем не підлягає відшкодуванню, оскільки витрати не підтверджені відповідними доказами.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України

Повне рішення складено 22.05.2018

Суддя І.І. Борисенко