ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2018 справа № 908/1771/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи
розглянувши апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро
на рішення господарського суду Запорізької області
від 10.01.2018 (підписано 22.01.2018)
у справі № 908/1771/17 (головуючий Ярешко О.В., судді Боєва О.С., Дроздова С.С.)
за позовомДепартаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт", м. Бердянськ, Запорізька область
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "УКТЦ", м. Бердянськ, Запорізька область
простягнення 14 161,00 грн.
В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року до господарського суду звернувся Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро (Позивач) із позовом до Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт", м. Бердянськ, Запорізька область (Відповідач) про стягнення неустойки в розмірі 14 161,00 грн.

Позивачем в суді першої інстанції в порядку ст. 22 ГПК України (в редакції чинні на момент подання заяви 18.09.2017) було збільшено розмір позовних вимог, остаточно просив стягнути лише неустойку в розмірі 141 610,00 грн. Зазначені вимоги розглянуті господарським судом.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 09.10.2017 до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю "УКТЦ", м. Бердянськ, Запорізька область (Третя особа).

Рішенням господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

Позивач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, що призвело до прийняття неправильного рішення по справі.

Зокрема, заявник апеляційної скарги зауважує на тому, що судом першої інстанції не було взято до уваги той факт, що у звязку з неякісним наданням послуг Відповідачем дітей учасників АТО та дітей, батьки яких (один з батьків) загинули під час бойових дій взагалі не було оздоровлено у 2017 році. Фактично вони були позбавлені оздоровлення через те, що Відповідачем та його підрядною організацією не було дотримано санітарних норм та гігієнічних правил.

Оскільки законодавством розмір неустойки в даному випадку не врегульований, вважає, що підстави до застосування аналогії закону та ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України.

Посилається на те, що після укладення договору саме Відповідач зобовязався своєчасно та якісно надати послуги відповідно до умов спірного договору. Вважає, що законом не передбачено перевірку щодо дійсності будь-яких документів, а перед укладенням договору Позивач лише залишає за собою право перевірити надану переможцем інформацію. Разом з тим, оскільки надана Відповідачем документація на момент укладення договору, відповідала установленим кваліфікаційним критеріям до учасників тендерної процедури, відповідно до ст. 16 Закону України "Про публічні закупівлі", Позивачем був укладений договір про закупівлю послуг дитячих таборів з Відповідачем. При цьому, Відповідач при виготовленні тендерної пропозиції не зазначив про укладення ним договору з Третьою особою та не повідомив Позивача про те, що послуги з харчування дітей будуть надаватися іншою особою. Отже уклавши раніше договір субпідряду щодо надання послуг дієтичного харчування Відповідач подав до тендерного комітету вже завідомо неправдиву інформацію, тим сам порушивши вимоги кваліфікаційних критеріїв тендерної документації та умови укладеного з Позивачем договору.

Крім того, скаржник зазначає, що на теперішній час він має ряд негативних наслідків у вигляді отриманих збитків та неоздоровлення у 2017 році дітей пільгової категорії, у звязку з чим фактично був позбавлений можливості отримати вказану послугу, а також відшкодування за неякісно надані послуги з оздоровлення дітей.

Відповідач надав відзив, яким проти доводів апеляційної скарги заперечив, погодившись з висновком суду першої інстанції в частині відсутності для застосування до спірних правовідносин законодавчого підґрунтя для застосування до спірних правовідносин аналогії закону та положень ст. 231 ГК України. Вважає, що судом вірно встановлено, що фінансування заходів з оздоровлення дітей, які є предметом договору № 32 здійснювалось за рахунок міського, а не державного бюджету або державного кредиту, як і не на підставі державного контракту, отже є беззаперечним той факт, що жодна із сторін вказаного договору не відносить до субєктів господарювання, віднесеного до державного сектору економіки, отже підстави до застосування норм ч. 2 ст. 231 ГК України відсутні.

Крім того, Відповідач вважає, що аналогія закону допустима лише у випадку повної чи часткової відсутності правових норм, що регулюють конкретні правовідносини. В той же час питання визначення субєктами господарювання не державного сектору економіки розміру такого різновиду неустойки як штраф врегульовано відповідними нормами Цивільного та Господарського кодексів України.

Ухвалою судова колегія від 17.04.18р. розгляд апеляційної скарги визначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи на підставі ч.10. ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в даній справі менша 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Інших клопотань від учасників справи не надходило.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- відповідно до положення, затвердженого рішенням правління ПрАТ "Укрпрофоздоровниця" від 17.06.2016, Дитячий заклад санаторного типу "Лазурний" перебуває у складі філії Приватного акціонерного товариства "Приазовкурорт" "Клінічний санаторій "Лазурний", є його структурним підрозділом, діє без статусу юридичної особи та користується печаткою філії ПрАТ "Приазовкурорт" "Клінічний санаторій "Лазурний";

- укладення 04.07.2017 між сторонами договору № 32 про закупівлю послуг дитячих таборів (послуги дитячих закладів оздоровлення та відпочинку) для дітей учасників АТО, та дітей, батьки яких (один з батьків) загинули під час бойових дій (далі Договір), за умовами п. 1.2 якого Відповідач зобовязався у 2017 році надати Позивачу послуги дитячих таборів (послуги з оздоровлення та відпочинку) у Дитячому закладі санаторного типу "Лазурний" філії ПрАТ "Приазовкурорт" "Клінічний санаторій "Лазурний" для дітей учасників АТО, та дітей, батьки яких (один з батьків) загинули під час бойових дій (далі послуги) на підставі путівок (далі путівки) у кількості, за видами та ціною, що визначені у додатку 1 до цього договору, а Позивач прийняти і оплатити такі послуги;

- узгодження сторонами в п. 2.1 Договору обовязку Відповідача надати послуги, якість яких відповідає вимогам, що звичайно ставляться до надання послуг з оздоровлення та відпочинку (полягають у цілодобовому перебуванні особи у закладі учасника протягом 21 календарного дня із наданням послуг з оздоровлення та відпочинку, тимчасового розміщення, проживання та харчування, які не оплачуються окремо), та вимогам нормативно-правових актів щодо організації оздоровлення та відпочинку дітей;

- підписання на виконання умов Договору сторонами додатків № 1 "Специфікація" та № 2 "Графік заїзду дітей", згідно яких вартість 1 ліжко-дня становить 289,00 грн., дата оздоровлення та відпочинку: 11.07.2017 31.07.2017;

- факт неналежного виконання Відповідачем зобовязань за Договором № 32 від 04.07.2017, а саме надання послуг неналежної якості, ненадання особисто послуг харчування (залучення Відповідачем сторонньої особи).

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Обґрунтовуючи позовні вимоги Позивач посилався на те, що на підставі укладеного між сторонами Договору 11.07.2017 відбувся заїзд 245 дітей, але 21.07.2017 дітей було вивезено з табору з наступних причин.

За інформацією, яка була оприлюднена на офіційному інтернет-порталі ГУ Держпродспоживслужби в Запорізькій області 20.07.2017, дитячий заклад санаторного типу "Лазурний" не має дозволу на роботу та проведення оздоровлення і відпочинок дітей.

Робочою комісією, створеною рішенням виконкому Бердянської міськради, проводились обстеження закладу 22.06.2017, 07.07.2017, 14.07.2017, 17.07.2017, 19.07.2017, у ході яких виявлено невідповідність закладу вимогам чинного законодавства в сфері організації дитячого оздоровлення, про що свідчать акти приймання дитячого оздоровчого табору Управління Держпродспоживслужби в м. Бердянську.

Станом на 19.07.2017 проведено чергове обстеження закладу, під час якого діти скаржились на некомфортне перебування та неякісне харчування. Згідно висновків комісії (акт від 19.07.2017 № 14) дитячий заклад санаторного типу "Лазурний" не готовий до прийняття дітей у звязку з завезенням дітей без наявності акту приймання дитячого оздоровчого табору з позитивним висновком, керівництву ДЗСТ "Лазурний" рекомендовано вивезти дітей до повного усунення недоліків.

Разом з тим, надана Відповідачем документація на момент укладення Договору, відповідала установленим кваліфікаційним критеріям до учасників тендерної процедури відповідно до ст. 16 Закону України "Про публічні закупівлі".

З одержаної від Управління Держпродспоживслужби в м. Бердянську відповіді вбачається, що акт приймання дитячого табору відпочинку від 15.06.2017 № 16, наданий Позивачем у складі тендерної пропозиції, Управлінням не складався.

Кошти, за рахунок яких Позивачем планувалось направити дітей на оздоровлення та відпочинок у табір, передбачені з міського бюджету на підставі рішення Дніпровської міської ради від 15.02.2017 № 17/18.

Позивач вважає, що відповідачем надано неякісні послуги, які не відповідають заявленій тендерній пропозиції, порушені умови зобовязання щодо якості послуг, що є підставою до стягнення з нього неустойки (штрафу) в розмірі, передбаченому чинним законодавством, зокрема, ч. 2 ст. 231 ГК України, з урахуванням ст. 8 ЦК України.

Позивач наполягає, що оскільки він є виконавчим органом Дніпровської міської ради розпорядником бюджетних коштів, спрямованих з державного та місцевих бюджетів на соціальний захист населення, наявна законна підстава для стягнення неустойки в розмірі 20% вартості неякісних послуг з Відповідача.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з мотивів того, що ані Позивач, ані Відповідач не є субєктами господарювання державного сектора економіки, а отже норми ч. 2 ст. 231 ГК України до спірних правовідносин не застосовуються. В порушення норм законодавства сторони відступили від умов Договору, визначених у тендерній документації, не встановивши конкретного розміру неустойки у разі надання неякісних послуг, а законодавством в даному випадку певний розмір неустойки не встановлений.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що за своєю правовою природою спірний договір є договором про надання послуг, правовідносини сторін виникли на підставі Договору та регулюються нормами ст.ст. 16, 526, 546, 611, 902 Цивільного кодексу України, Закону України "Про публічні закупівлі".

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно п. 7.1 Договору, у разі невиконання, неналежного виконання своїх зобовязань за договором або порушення договору, сторони несуть відповідальність, передбачену чинним законодавством і цим договором.

Згідно п. 7.6 Договору, Відповідач несе відповідальність за якість надання послуг з оздоровлення та відпочинку. У випадку порушення Договору Відповідач сплачує Позивачу неустойку в розмірі, передбаченому чинним законодавством України.

Згідно ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).

Для застосування штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України необхідною умовою є: віднесення хоча б однієї сторони до суб'єкта господарювання державного сектора економіки; якщо порушення зобовязання пов'язане з виконанням державного контракту; виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

У ст. 22 даного Кодексу визначено, що суб'єктами господарювання державного сектора економіки є суб'єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб'єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п'ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб'єктів.

Відповідно до п.п. 1.1, 1.6, 1.7 Положення про Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, затвердженого рішенням 7 скликання Дніпровської міської ради від 19.07.2017 № 37/23, Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради є виконавчим органом Дніпровської міської ради. Департамент є головним розпорядником бюджетних коштів з надання адресних соціальних допомог, пільг, компенсацій, а також інших коштів, спрямованих з державного та місцевих бюджетів на соціальний захист населення. Майно, що перебуває на балансі Департаменту, є комунальною власністю територіальної громади міста та закріплено за ним на правах оперативного управління.

Таким чином, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що ані Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради (Позивач), ані Приватне акціонерне товариство "Приазовкурорт" (Відповідач), не є суб'єктами господарювання державного сектора економіки, у звязку з чим приписи ч. 2 ст. 231 ГК України до зобовязань, які виникли за спірним Договором не застосовуються.

За таких підстав, відсутні підстави до стягнення з Відповідача на користь Позивача спірної суми неустойки, оскільки її розмір не визначений укладеним між сторонами Договором, а норма закону, що визначає такий розмір, до спірних правовідносин між сторонами не може бути застосованим.

Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судова колегія не вбачає.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 у справі № 908/1771/17 ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Запорізької області від 10.01.2018 у справі № 908/1771/17 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Департамент соціальної політики Дніпровської міської ради, м. Дніпро.

Постанову зможе бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 18.05.18р.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді О.О. Радіонова

ОСОБА_3