КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Справа№ 927/1131/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Зубець Л.П.

суддів: Мартюк А.І.

Алданової С.О.

представники сторін не викликалися

розглянувши апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду

соціального страхування України у Чернігівській області

на рішення Господарського суду Чернігівської області

від 30.01.2018

у справі №927/1131/17 (суддя Демидова М.О.)

за позовом Прилуцького міськрайонного центру зайнятості

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування

України у Чернігівській області

про стягнення 14 370,13 грн.

ВСТАНОВИВ:

Прилуцький міськрайонний центр зайнятості (далі - позивач) звернувся до Господарського суду Чернігівської області з позовом про стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області (далі - відповідач) 14 370,13 грн. матеріального забезпечення, виплаченого за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 працівнику відповідача ОСОБА_2, яку було поновлено на роботі за рішенням суду. Відповідно до ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" відповідач, як роботодавець, зобов'язаний сплатити на користь позивача вищевказану суму, але відмовляється це зробити.

Відповідач проти позову заперечував, наголошуючи на безпідставності та непідтвердженості вимог позивача, просив суд в позові відмовити. При цьому відповідач звертав увагу суду на наступне:

- заявлена до стягнення сума була сплачена ОСОБА_2 позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю (матеріальне забезпечення), у зв'язку з наданням ОСОБА_2 статусу безробітного, що свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої позивачу;

- в даному випадку відсутні підстави для стягнення шкоди у вигляді коштів, перерахованих ОСОБА_2, як допомоги по безробіттю;

- позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виплатами ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 14 370,13 грн., що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17 позов було задоволено повністю, присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 14 370,13 грн. та 1 762,00 грн. судового збору. При цьому суд у своєму рішенні зазначив про те, що відповідач є роботодавцем ОСОБА_2, який зобов'язаний виконати вимогу, передбачену Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" щодо відшкодування позивачу допомоги по безробіттю, яку було виплачено ОСОБА_2 як безробітній, з огляду на встановлення судовими рішеннями у цивільній справі №742/2490/17 незаконності звільнення даної особи та поновлення її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області з 01.08.2017.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що місцевим господарським судом було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до прийняття невірного по суті заявлених вимог рішення. Загалом доводи апеляційної скарги відповідача ідентичні тим, які наводилися ним під час розгляду справи місцевим господарським судом.

В ч.13 ст. 8 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

За правилами п.1 ч.5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 762 грн.*100=176 200 грн.).

Відповідно до ч.ч.3, 10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. Апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як уже зазначалося вище, в даному випадку предметом апеляційного оскарження у справі №927/1131/17 є рішення місцевого господарського суду, ціна позову за яким становить 14 370,13 грн., тобто є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні Господарського процесуального кодексу України і її перегляд за апеляційною скаргою відповідача підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018 для розгляду апеляційної скарги відповідача було сформовано колегію суддів Київського апеляційного господарського суду у наступному складі: головуючий суддя - Зубець Л.П., судді: Мартюк А.І., Алданова С.О.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.03.2018 апеляційну скаргу відповідача було залишено без руху та встановлено відповідачу строк для усунення недоліків, виявлених при поданні апеляційної скарги.

19.03.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від відповідача надійшло клопотання без зазначення номеру та дати його складання про долучення до матеріалів справи на виконання вимог ухвали суду від 02.03.2018 доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17, а саме: платіжного доручення №223 від 14.03.2018 на суму 2 643,00 грн.

Вказане клопотання було задоволено судом.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та запропоновано позивачу подати відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.

02.04.2018 через Відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечував проти апеляційної скарги, наголошуючи на її безпідставності та непідтвердженості належними доказами. При цьому, позивач зазначав про те, що оскаржуване відповідачем судове рішення відповідає як вимогам чинного законодавства, так і судовій практиці у подібних правовідносинах, про що зокрема свідчить постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №927/171/17. З урахуванням наведеного, позивач просив суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17 - без змін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, дослідивши надані до матеріалів справи докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Відповідно до наказу №29-ос від 26.07.2017 ОСОБА_2 31.07.2017 звільнено з посади головного бухгалтера Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Чернігівського обласного відділення у зв'язку з відмовою від переведення до Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України.

ОСОБА_2 звернулася до Прилуцького міськрайонного центру зайнятості із заявами від 28.08.2017, в яких просила надати їй статус безробітного та призначити виплату допомоги по безробіттю (том справи - 1, аркуші справи - 10-11).

За вказаними заявами ОСОБА_2 було надано статус безробітної у Прилуцькому міськрайонному центрі зайнятості з 28.08.2017 (наказ №НТ170828 від 28.08.2017) та призначено допомогу по безробіттю з 04.09.2017 (наказ №НТ170904 від 04.09.2017) (том справи - 1, аркуш справи - 91).

Відповідно до наказу №НТ170904 від 04.09.2017 (том справи - 1, аркуш справи - 91) ОСОБА_2 було призначено допомогу по безробіттю як застрахованій особі залежно від страхового стажу відповідно до п.п.1, 3, 4 ст. 22, п.1 ст. 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" з 04.09.2017 по 29.08.2018.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2017 у цивільній справі №742/2490/17 за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання звільнення з роботи незаконним, поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди позов було задоволено частково (том справи - 1, аркуші справи - 51-58), а саме:

- визнано незаконним наказ Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності №29-ос від 26.07.2017 про звільнення ОСОБА_2 з посади головного бухгалтера Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності у зв'язку з відмовою від переведення до Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області, згідно п. 6 ст. 36 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді головного бухгалтера Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області;

- стягнуто з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 861,30 грн. та моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн.;

- в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 08.11.2017 рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.09.2017 було змінено та викладено абзаци 3, 4 вказаного судового рішення в наступній редакції (том справи - 1, аркуші справи - 65-71): «Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді головного бухгалтера Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності. Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 7 727,3 грн. без утримання податку на доходи фізичних осіб і інших обов'язкових платежів».

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області №54-к від 08.11.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 21-22):

- скасовано наказ Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 26.07.2017 №29-ос про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_2 з роботи у зв'язку з відмовою від переведення до Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області згідно з п. 6 ст. 36 КЗпП України;

- поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області 01.08.2017 (Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області є правонаступником Прилуцької міжрайонної виконавчої дирекції Чернігівського обласного відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності).

Відповідно до наказу Прилуцького міськрайонного центру зайнятості від 13.11.2017 №НТ171113 ОСОБА_2 припинено виплату допомоги по безробіттю у зв'язку з поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, відповідно до п.1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення", п.1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", п.37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, від 20.03.2013 №198 та припинено її реєстрацію як безробітної (том справи - 1, аркуш справи - 91).

У період перебування ОСОБА_2 на обліку у статусі безробітної на її користь позивачем було здійснено виплату матеріального забезпечення в загальній сумі 14 370,13 грн. за період з 04.09.2017 по 07.11.2017, про що свідчить довідка позивача №1811 від 13.12.2017, відомості виплат за видами забезпечення за вересень-листопад 2017 року та платіжні доручення за вищевказаний період (том справи - 1, аркуші справи - 17, 92-104).

Позивачем було видано наказ №102 від 14.11.2017 "Про повернення коштів Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області" (том справи - 1, аркуш справи - 23), згідно з яким доручено вжити заходів з повернення відповідачем виплаченої допомоги по безробіттю ОСОБА_2 у сумі 14 370,13 грн. у зв'язку з поновленням її на роботі за рішенням суду та протягом двох робочих днів після прийняття цього наказу надіслати роботодавцю рекомендованим листом або вручити особисто під підпис повідомлення про необхідність повернення коштів. У разі відмови роботодавця повернути кошти протягом 30 днів з дня отримання повідомлення звернутися до суду із позовною заявою про стягнення коштів.

Позивач направив відповідачу претензію №07/1794 від 14.11.2017 (том справи - 1, аркуші справи - 24-25), в якій вимагав повернути кошти, виплачені ОСОБА_2, як допомога по безробіттю, за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 в сумі 14 370,13 грн. на підставі ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Відповідач в листі №10-11/1881 від 11.12.2017 (том справи - 1, аркуш справи - 26) повідомив позивача про відмову у задоволенні претензії.

Зважаючи на відмову відповідача в добровільному порядку повернути грошові кошти, позивач звернувся за захистом своїх прав до суду та просив стягнути з відповідача 14 370,13 грн. матеріального забезпечення, виплаченого за період з 04.09.2017 по 07.11.2017 працівнику відповідача ОСОБА_2, яку було поновлено на роботі за рішенням суду.

Місцевий господарський суд позов задовольнив повністю, визнавши вимоги позивача нормативно обґрунтованими та документально підтвердженими.

Колегія суддів Київського апеляційного господарського суду погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як вимогам чинного законодавства, так і фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття регулюються Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно з п.1 ч.1 ст. 1, п.1 ч.1 ст. 7 якого загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття це система прав, обов'язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття. Одним із видів такого забезпечення за Законом, є допомога по безробіттю.

Відповідно до ст. 43 Закону України "Про зайнятість населення" та п.5 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу статус безробітного надається особі працездатного віку до призначення пенсії, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи, з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі заяви. Статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно з п.2 ч.1 ст. 31, абзацом 6 ч.1 ст. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі, зокрема, поновлення безробітного на роботі за рішенням суду. Фонд має право стягувати з роботодавця суму страхових коштів та вартість соціальних послуг, наданих безробітному в разі поновлення його на роботі за рішенням суду, а також незаконно виплачені безробітному суми матеріального забезпечення в разі неповідомлення роботодавцем Фонду про прийняття його на роботу.

В ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" передбачено, що із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вірно зазначив у своєму рішенні місцевий господарський суд, функції виконавчої дирекції Фонду виконує центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, а саме: Державна служба зайнятості України через її територіальні органи, яким, зокрема, є позивач у справі (ч.6 ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття").

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про організації роботодавців, їх об'єднання, права і гарантії їх діяльності" роботодавцем є юридична особа (підприємство, установа, організація) або фізична особа - підприємець, яка в межах трудових відносин використовує працю фізичних осіб.

В ч.1 ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" визначено, що роботодавці - це підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Місцевий господарський суд, задовольняючи позов, вірно вказав про те, що відповідач по відношенню до ОСОБА_2 є роботодавцем в розумінні ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", а тому на нього покладено обов'язок по відшкодуванню суми виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судовими рішеннями у цивільній справі №742/2490/17 було встановлено незаконність звільнення ОСОБА_2 та поновлено її на посаді начальника відділу бухгалтерського обліку та звітності - головного бухгалтера Прилуцького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Чернігівській області.

Загалом ОСОБА_2 перебувала на обліку у центрі зайнятості з 28.08.2017 по 13.11.2017 і виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_2 було припинено у зв'язку з її поновленням на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили, про що внесено відповідні відомості до персональної картки ОСОБА_2 №00006 (том справи - 1, аркуші справи - 12-16).

Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про те, що позивачем не підтверджено факт перерахування спірних грошових коштів ОСОБА_2, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази, які свідчать про сплату та зарахування грошових коштів на рахунок ОСОБА_2, зокрема, платіжні доручення та відомості за видами виплат.

Зібрані у справі матеріали свідчать про те, що позивачем здійснено виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_2 в загальному розмірі 14 370,13 грн. за період з 04.09.2017 по 07.11.2017.

Відповідач в своїх запереченнях на позов та в апеляційній скарзі наголошував на тому, що позивачем не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та виплатами ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 14 370,13 грн., що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди. Окрім того, за твердженням відповідача, заявлена до стягнення сума була сплачена ОСОБА_2 позивачем добровільно.

Водночас, як уже зазначалося вище, відповідач, як роботодавець, зобов'язаний в силу норм ч.4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" повернути суму виплаченого забезпечення та вартість наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення останнього на роботі за рішенням суду (аналогічна правова позиція викладена у постановах Вищого господарського суду України від 14.11.2017 у справі №914/3172/16, від 25.09.2017 у справі №923/1146/16, від 29.06.2017 у справі №912/4066/16, від 22.11.2017 у справі №914/35/17, а також у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №927/171/17).

Натомість, ані місцевому господарському суду, ані суду апеляційної інстанції не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про сплату відповідачем на користь позивача 14 370,13 грн. коштів, виплачених як допомога по безробіттю працівнику відповідача ОСОБА_2, у зв'язку з її поновленням на роботі за рішенням суду.

Відповідно до ст. ст. 7, 13 Господарського процесуального кодексу України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Надані до матеріалів справи докази та пояснення сторін свідчать про обґрунтованість доводів позивача, у зв'язку з чим позов є таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваного у даній справі судового рішення відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається:

1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін;

2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір, сплачений відповідачем, компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на відповідача (апелянта).

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 13, 14, 73, 74, 76, 86, 129, 252, 269-271, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Чернігівській області на рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Чернігівської області від 30.01.2018 у справі №927/1131/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/1131/17 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Л.П. Зубець

Судді А.І. Мартюк

С.О. Алданова