РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2018Справа № 910/22711/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О., за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи

за позовом Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Приватного підприємства "Світова Музика" (02222, м. Київ, вул. Сабурова, 16, кв. 119; ідентифікаційний код 36463790)

до Підприємства з іноземними інвестиціями "Голден Паб" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 40/2; ідентифікаційний код 31238986)

про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав

Представники сторін:

від позивача: Хлєбніков С.Г. - представник

від відповідача: Антонова Г.І. - представник, Власенко О.С. - представник

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва Баранова Д.О. звернулась Приватна організація "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Приватного підприємства "Світова Музика" з позовом до Підприємства з іноземними інвестиціями "Голден Паб" про виплату компенсації за порушення майнових авторських прав.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує проте, що представником Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" була проведення фіксація фактів використання музичних творів у ресторані "Голден Гейт" за результатами проведених дій було здійснено перевірку на предмет наявності права на використання відповідачем музичних творів, внаслідок чого було виявлено, що майнові авторські права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" належать Приватному підприємству "Світова Музика" з огляду на що й виникла необхідність звернення до суду з відповідним позовом.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2017 відкрито провадження у справі № 910/22711/17, підготовче засідання призначено 24.01.2018 за участю представників сторін.

У підготовчому засіданні 24.01.2018 суд розглядав клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача та судом було оголошено перерву до 07.02.2018 у порядку статті 183 Господарського процесуального кодексу України із відповідним занесення до протоколу судового засідання від 24.01.2018.

У зв'язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання призначене на 07.02.2018 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 розгляд справи № 910/22711/17 призначено на 21.02.2018.

У підготовчому засіданні від 21.02.2018 судом відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача від 24.01.2018 із відповідним занесенням до протоколу судового засідання від 21.02.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні на 30 днів за клопотанням позивача та оголошено перерву до 02.03.2018.

26.02.2018 через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву з відповідними додатками та відповідь на відзив.

02.03.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшло клопотання про витребування доказів та заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Контент Делівері Сервіс" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.03.2018 частково задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, у зв'язку з чим було оголошено перерву у підготовчому засіданні до 14.03.2017 із відповідним занесенням до протокол судового засідання.

06.03.2018 до Господарського суду міста Києва надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив.

У підготовчому засіданні 14.03.2018 судом було оголошено перерву до 16.03.2018 в порядку статті 183 Господарського процесуального кодексу України.

У підготовчому засіданні 16.03.2018 судом відмовлено у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю "Контент Делівері Сервіс" про вступ у справу як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору із відповідним занесення до протоколу судового засідання.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.03.2018 закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 28.03.2018.

У судовому засіданні 28.03.2018 було оголошено перерву до 04.04.2018 в порядку ст. 216 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному судове засідання призначене на 04.04.2018 не відбулося.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 справу призначено до розгляду на 11.05.2018.

У даному судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд про їх задоволення.

Представники відповідача заперечили щодо заявлених позовних вимог та просили суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 11.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

01.01.2016 між Приватною організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (далі - організація) та Приватним підприємством "Світова Музика" (далі - видавник) укладено договір № АУ010116 про управління майновими авторськими правами, умовами якого передбачено, що видавник надає організації повноваження здійснювати колективне управління майновими правами на твори, які належать видавнику, а саме: дозволяти або забороняти від імені видавника використання об'єктів авторського права третіми особами відповідно до умов цього договору

Відповідно до п. 7.3. договору, у випадку виявлення порушень прав, управління якими здійснює організація, остання після отримання згоди видавника, має право пред'являти заяви, судові позови з метою захисту порушених прав та здійснювати будь-які інші дії - як для захисту прав видавника, так і для реалізації своїх повноважень з управлінню цими правами.

Цей договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.1016, при цьому, сторони можуть продовжити строк дії договору № АУ010116, підписавши відповідну угоду про це (пункт 10.1. договору № АУ010116 в редакції додаткової угоди від 01.12.2016 № 1).

Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 № 5 "Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав" визначено, що відповідно до статті 45 Закону України "Про авторське право і суміжні права" суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто, через свого повіреного, через організацію колективного управління.

Згідно з підпунктом "г" ч. 1 ст. 49 Закону України "Про авторське право і суміжні права", організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень, зокрема, таку функцію: звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. При цьому окреме доручення для представництва в суді не є обов'язковим.

Разом з тим така організація, пред'явивши позов, не є позивачем, оскільки вона звертається до суду за захистом прав суб'єктів авторського і (або) суміжних прав, а не своїх прав. Позивачем у таких випадках буде суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав, на захист інтересів якого звернулася організація.

У випадку, якщо організація колективного управління звертається на захист прав фізичних осіб, такий спір розглядається в порядку цивільного судочинства. Якщо ж вона звертається на захист юридичних осіб, то, залежно від суб'єктного складу, спір розглядається в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 49 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", організації колективного управління, які здійснюють управління майновими правами на твори, повинні довести наявність у них прав на управління авторськими майновими правами певного кола осіб. Отже, у разі звернення організації колективного управління до суду з позовом про захист прав суб'єктів авторського права суд повинен з'ясовувати обсяг повноважень цієї організації згідно з договорами, укладеними цією організацією та суб'єктом авторського права. Якщо у організації колективного управління відсутні повноваження на управління майновими правами суб'єкта авторського права, зокрема, щодо конкретного твору, судам слід відмовляти у задоволенні позову цієї організації.

Документами, що підтверджують право організації на звернення до суду із заявою про захист авторського права та/або суміжних прав, є: видане Міністерством освіти і науки України свідоцтво про облік організацій колективного управління, свідоцтво про визначення організації уповноваженою організацією колективного управління згідно із статтями 42, 43 названого Закону; статут організації, що управляє майновими правами на колективній основі; в інших випадках, ніж передбачені згаданими статтями Закону України "Про авторське право і суміжні права" - договір з особою, якій належать відповідні права, на управління майновими правами на колективній основі, та/або договір з іноземною організацією, що управляє аналогічними правами, і документи, що підтверджують наявність у неї відповідних повноважень.

З наявних у справі матеріалів вбачається, що Приватна організація "Організація колективного управління авторськими та суміжними правами" є організацією колективного управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується виданим Державним департаментом інтелектуальної власності свідоцтвом про облік організації колективного управління від 24.01.2011 № 18/2011.

Також, 01.01.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Олл Мьюзик Паблишинг" (ліцензіар) та Приватним підприємством "Світова музика" (ліцензіат) укладено договір № 01/2016-Л про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав, відповідно до умов якого ліцензіар передає ліцензіату на територію України виключні права на управління майновими авторськими правами на всі музичні твори з текстом або без тексту, авторські права на які охороняються відповідно до законодавства Російської Федерації та України.

Як вбачається з додатку № 1 до договору № 01/2016-Л від 01.11.2016 про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав, сторони підтверджують, що станом на 26.01.2016 надані права відносно музичних творів згідно переліку, зокрема "ІНФОРМАЦІЯ_1", автори твору - ОСОБА_7; виконавець - ОСОБА_8; частка правовласника (публічне виконання) - 28,13 %.

Крім того, вказаним додатком № 1 Приватному підприємству "Світова музика" надається письмова згода пред'являти претензії та позови згідно діючого законодавства України з метою захисту прав. А також ліцензіар погоджується з правом ліцензіату доручити судове представництво Організації на підставі договору про управління майновими авторськими правами.

На виконання умов договору Підприємством надано декларацію № 14 від 26.01.2016 щодо музичних творів, майнові права на які передані в управління Організації, а саме: назва твору "ІНФОРМАЦІЯ_1", автор музики - ОСОБА_7; автор тексту - ОСОБА_7; виконавець - ОСОБА_8; публічне виконання - 28,13 %.

Отже, на підставі зазначених вище договорів про управління майновими авторськими правами та декларацій, позивач набув майнові права інтелектуальної власності на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні ОСОБА_8.

Статтею 1108 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензіар), може надати іншій особі (ліцензіату) письмове повноваження, яке надає їй право на використання цього об'єкта в певній обмеженій сфері (ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності). Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути оформлена як окремий документ або бути складовою частиною ліцензійного договору. Ліцензія на використання об'єкта права інтелектуальної власності може бути виключною, одиничною, невиключною, а також іншого виду, що не суперечить закону. Невиключна ліцензія не виключає можливості використання ліцензіаром об'єкта права інтелектуальної власності у сфері, що обмежена цією ліцензією, та видачі ним іншим особам ліцензій на використання цього об'єкта у зазначеній сфері.

Згідно ст. 1109 Цивільного кодексу України, за ліцензійним договором одна сторона (ліцензіар) надає другій стороні (ліцензіату) дозвіл на використання об'єкта права інтелектуальної власності (ліцензію) на умовах, визначених за взаємною згодою сторін з урахуванням вимог цього Кодексу та іншого закону. У ліцензійному договорі визначаються вид ліцензії, сфера використання об'єкта права інтелектуальної власності (конкретні права, що надаються за договором, способи використання зазначеного об'єкта, територія та строк, на які надаються права, тощо), розмір, порядок і строки виплати плати за використання об'єкта права інтелектуальної власності, а також інші умови, які сторони вважають за доцільне включити у договір.

До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно до ст. 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Як передбачено ст. 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права", виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів.

Як зазначено в пункті 41 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", використанням твору в силу статті 441 ЦК України вважається, серед іншого, його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання, в тому числі з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення) у місці, відкритому для публічного відвідування. Відповідальність за публічне виконання твору несе, зокрема, юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу.

Як про це вказує позивач актом фіксації № 15/01/16 від 26.01.2016, складеного представником організації колективного управління авторськими та суміжними правами та відеозаписом публічного виконання на відеокамеру було встановлено, що у закладі "Голден Гейт" за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Паб", вільно розповсюджувались (публічно виконувались) музичні твори для фонового озвучення приміщення закладу, а саме для публічного виконання музичних творі, серед яких твір під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні - ОСОБА_8.

Так, мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує про те, що використання відповідачем вищевказаного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу правовласника та без сплати авторської винагороди, чим порушено авторські права, передбачені вимогами п. "а", статті 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено що публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях.

Цією ж статтею встановлено що Публічне сповіщення (доведення до загального відома) - передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гамма-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті.

Згідно п. 3 ст. 426 ЦК України, використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що з врахуванням приписів статті 74 ГПК України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках, коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача.

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

Відтак, судом встановлено, що на підтвердження факту використання відповідачем твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні - ОСОБА_8 у закладі "Голден Гейт" за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Паб", позивачем надано відеозапис публічного виконання, акт фіксації № 15/01/16 від 26.01.2016, що був оформлений у приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Паб", а також копію фіскального чеку № 10644 від 26.01.2016.

Разом з тим, перебування ОСОБА_6 у закладі Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Паб" підтверджується, про що вже вказувалось вище, фіскальним чеком № 10644 від 26.01.2016, факт публічного виконання спірного музичного твору засвідчується також відеозаписом на диску Printab1e, яким підтверджено час і місце використання саме у закладі Товариства музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1".

Так, у процесі провадження у справі судом здійснено дослідження наданих доказів, зокрема, відеозапису фіксації факту порушення відповідачем авторських прав на публічне виконання, з приводу чого судом встановлено наступне.

З проведеного відеозапису достовірно вбачається, що такий запис проводився у приміщенні Товариства з обмеженою відповідальністю "Голден Паб" за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2 в якому зафіксовано звучання музичного твору під назвою "ІНФОРМАЦІЯ_1" у виконанні - ОСОБА_8.

Отже, з вищенаведеного суд дійшов до беззаперечного висновку, що наданий позивачем відеозапис здійснювався у закладі "Голден Гейт" за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Паб" та доводить факт використання відповідачем вказаного вище музичного твору.

Як уже вказувалось вище в матеріалах справи наявний вказаний диск - відеозапис фіксації порушення, який був оглянутий судом та у свою чергу та на підставі якого було встановлено, що використання музичного твору "ІНФОРМАЦІЯ_1" здійснювалось у приміщенні в якому здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю "Голден Паб" за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 40/2, якість відеозапису та безперервна зйомка дає підстави виключити можливість монтажу.

Крім того, суд вказує, що законодавством України не встановлено кількість представників Організації, які мають складати та підписувати акт фіксації факту використання музичних творів, тобто не існує заборони складати такі акти одноособово.

Таким чином, судом встановлено, що виключні майнові авторські права на музичний твір "ІНФОРМАЦІЯ_1" належать позивачу,

Разом з тим, суд вказує, що відповідачем не було надано доказів укладення Товариством угод із правовласниками, які б дозволяли публічне виконання вказаних творів.

Так, відповідно до п. 30.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності", ліцензійний договір про надання дозволу на використання творів та/або об'єктів суміжних прав вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов (строку дії договору; способу використання твору; території, на яку поширюється право, що надається; інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнуто згоди). Способи використання твору наведені (не вичерпно) у статті 441 ЦК України та статті 15 Закону України "Про авторське право і суміжні права".

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпції правомірності правочину, а саме правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В той, час в матеріалах справи відсутні докази того, що зазначені вище договори (договір № АУ010116 про управління майновими авторськими правами від 01.01.2016 та договір № 01/2016-Л про передачу в управління майнових прав на об'єкти авторських прав від 01.01.2016, на підставі якого позивач набув виключні майнові права на використання музичного твору), визнавались у встановленому законом порядку недійсними.

Крім того, Вищий господарський суд України у постанові від 15.07.2014 року справа № 910/13888/13, зазначив, що договір, на підставі якого правовласник отримав заявлені права - які в наступному передані в колективне управління Організації колективного управління авторськими та суміжними правами підтверджує наявність у правовласників відповідних прав.

Разом з тим, суд також зазначає, що позивач мав право провести відеофіксацію, з огляду на положення пункту 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. N 71 "Про затвердження розміру, порядку та умов виплати винагороди (роялті) за комерційне використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань", за яким, суб'єкти комерційного використання повинні, зокрема, не перешкоджати представникам уповноважених організацій колективного управління фіксувати факти прямого чи опосередкованого комерційного використання опублікованих з комерційною метою фонограм, відеограм, їх примірників та зафіксованих у них виконань, зокрема, за допомогою технічних засобів і (або) шляхом складення відповідного акта фіксації.

Статтею 50 Закону України "Про авторське право і суміжні права" встановлено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 вказаного вище Закону обмежень майнових прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції.

При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право вимагати визнання та поновлення своїх прав, у тому числі забороняти дії, що порушують авторське право і (або) суміжні права чи створюють загрозу їх порушення.

Відповідно до п. "г" ч. 1 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права", при порушеннях будь-якою особою, зокрема, авторського права, передбаченого статтею 50 закону, суб'єкти авторського права мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого

порушником внаслідок порушення ним авторського права, або виплату компенсацій.

Пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" передбачено, що суд має право постановити рішення чи ухвалу про: виплату компенсації, що визначається судом, у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат, замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у

встановлених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Відповідно до п.п. 51.2, 52.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 жовтня 2012 року N 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права та/або суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права та/або суміжних прав, а розмір збитків суб'єкт такого права доводити не зобов'язаний. Водночас розмір доведених збитків має враховуватися господарським судом у визначенні розміру компенсації.

Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. У визначенні розміру такої компенсації господарським судам необхідно виходити з конкретних обставин справи і загальних засад цивільного законодавства, встановлених статтею 3 ЦК України, зокрема, справедливості, добросовісності та розумності.

Розмір компенсації визначається судом у межах заявлених вимог у залежності від характеру порушення, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується: тривалість порушення та його обсяг (одно- або багаторазове використання об'єкта авторського права); передбачуваний розмір збитків потерпілої особи; розмір доходу, отриманого внаслідок правопорушення; кількість потерпілих осіб; наміри відповідача; наявність раніше вчинених відповідачем порушень виключного права даного позивача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації мають бути наведені в судовому рішенні. У визначенні суми компенсації господарський суд має виходити з того розміру мінімальної заробітної плати, який установлено на час прийняття судом відповідного рішення.

В абз. 9 ч. 2 ст. 52 України "Про авторське право і суміжні права" зазначено, що при визначенні компенсації, яка має бути виплачена замість відшкодування збитків чи стягнення доходу, суд зобов'язаний у встановлених пп. "г" п. 2 ст. 52 Закону № 3792-XII межах визначити розмір компенсації, враховуючи обсяг порушення та (або) наміри відповідача.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. України "Про авторське право і суміжні права", об'єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, зокрема музичні твори з текстом і без тексту.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що кожен музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який належить конкретному суб'єкту (ам). Кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського права та/або суміжних прав становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у виді стягнення компенсації. Кожний суб'єкт авторського права при порушенні цього права, в тому числі на один твір, має право на компенсацію в розмірі, не менше 10 мінімальних заробітних плат.

Оскільки музичний твір є окремим об'єктом авторського права, який охороняється законом, то захисту підлягають права на музичний твір, суб'єктами якого заявлені позивачі.

Таким чином, з огляду на розмір заявлених позовних вимог і встановленого законом мінімального розміру компенсаційних заходів, спрямованих на захист майнових прав суб'єктів авторського права, за наявності встановленого порушення стягненню підлягає сума у розмірі не менше 10 мінімальних заробітних плат на користь кожного із власників майнових прав на використані твори.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові судової палати у господарських справах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 3-994гс15.

Що стосується поданого відповідачем 26.02.2018 відзиву на позовну заяву, то суд вказує наступне.

Відповідно до приписів ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) господарського судочинства є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов'язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз'яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, приписами ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Так, оскільки відзив на позовну заяву, що був поданий відповідачем 26.02.2018 не стосувався предмету саме даного позову, в той час, як відповідач ознайомлювався з матеріалами справи, що підтверджується наявною в справі заявою від 02.03.2018, також отримав копію технічного запису судового засідання, що підтверджується відповідною заявою від 01.03.2018, при цьому будь-яких письмових пояснень, заяв, клопотань, тощо, крім тих пояснень, які були надані представником відповідача у судовому засіданні 11.05.2018 про те, що ними був поданий відзив на іншу аніж наявна в матеріалах справи позовна заява, відповідачем суду не надано.

Таким чином, виходячи із системного аналізу наведених норм та беручи до уваги викладені обставини, суд позбавлений можливості надати належну правову оцінку поданому відповідачем відзиву, а отже, спростувати чи погодитись з викладеними в ньому доводами.

Відповідно ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, згідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відтак, в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про правомірне використання Підприємством спірного музичного твору, а тому використання відповідачем спірного музичного твору у власній господарській діяльності відбулося без дозволу відповідного правовласника та без сплати авторської винагороди.

Як вбачається з позовної заяви, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача 32 000, 00 грн. компенсації.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" № 1774-VIII мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників, та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600,00 грн.

Виплата компенсації за порушення майнових авторських прав підпадає під ознаки "інших виплат", про які йдеться у Законі України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", тобто розмір мінімальної заробітної плати, визначений Законом України "Про авторське право і суміжні права" на час прийняття рішення у справі, не підлягав застосуванню як розрахункова величина при визначенні компенсації.

Проте, враховуючи, що заявлений розмір компенсації відповідає ст. 3 Цивільного Кодексу України зокрема, справедливості, добросовісності та розумності та знаходиться в межах визначених пунктом "г" ч. 2 ст. 52 Закону України "Про авторське право і суміжні права" та наближений до мінімального розміру, суд приходить до висновку щодо задоволення вимоги про стягнення компенсації в розмірі 32000 грн.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" в інтересах Приватного підприємства "Світова Музика" задовольнити.

2. Стягнути з Підприємства з іноземними інвестиціями "Голден Паб" (01034, м. Київ, вул. Володимирська, 40/2; ідентифікаційний код 31238986) на поточний рахунок Приватної організації "Організація колективного управління авторськими і суміжними правами" (ідентифікаційний код 37396151; р/р 2453 в АТ "Укрексімбанк", м. Києва, МФО 322313) на користь Приватного підприємства "Світова Музика" (02222, м. Київ, вул. Сабурова, 16, кв. 119; ідентифікаційний код 36463790) 32 000 (тридцять дві тисячі) грн. 00 коп. компенсації за порушення виключних майнових авторських прав позивача та 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. судового збору.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 21.05.2018

Суддя Д.О. Баранов