РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2018Справа № 910/2331/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом державного підприємства «Шепетівський ремонтний завод»

до публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк»

про стягнення 3 554 035,25 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Рева Ю.О. - представник (довіреність № 5 від 05.02.2018),

від відповідача Ковальчук Ю.В. - представник (довіреність б/н від 13.04.2018)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року державне підприємство «Шепетівський ремонтний завод» (далі - ДП «Шепетівський ремонтний завод», позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» (далі - ПАТ «Завод «Маяк», відповідач) про стягнення 3 554 035,25 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем його обов'язку оплатити товар, поставлений позивачем на виконання умов договору № 41/51 від 19.03.2015.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив суд стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 3 554 035,24 грн., з яких: 2 395 894,42 грн. - основний борг, 990 428,22 грн. - пеня, 167 712,61 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 05.03.2018 вищевказану позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення її недоліків.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2018 після усунення позивачем недоліків позовної заяви відкрито провадженні у справі № 910/2331/18 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 16.04.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2018 закрито підготовче провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 14.05.2018.

11.05.2018 відділом автоматизованого діловодства суду була зареєстрована подана відповідачем заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

У судовому засіданні 14.05.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та правомірними, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд у позові відмовити.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, у судовому засіданні 14.05.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

19.03.2015 між ДП «Шепетівський ремонтний завод» (постачальник) та ПАТ «Завод «Маяк» (замовник) був укладений договору № 41/51 (далі - договір), згідно з умовами якого постачальник зобов'язувався поставити замовнику у 2015 році складові частини до виробу 56-П-542М (далі - товар) у кількості та строки згідно зі специфікацією № 1 (додаток № 1), яка є невід'ємною частиною цього договору, а замовник зобов'язувався оплатити вказаний товар.

Пунктом 3.1 договору визначено, що товар поставлятиметься протягом 5 банківських днів з дати надходження 70% попередньої оплати на розрахунковий рахунок постачальника.

Ціна одиниці товару, що є об'єктом купівлі-продажу, вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) (п. 4.1 договору).

Відповідно до п. 4.5 договору та специфікації № 1 загальна вартість товару, яку позивач зобов'язувався поставити відповідачу, становить 9 926 400,00 грн.

Згідно з п. 5.1 договору розрахунок за цим ним виконується в такий спосіб:

- замовник виконує 70% авансовий платіж від суми, яка вказана у специфікації № 1 (додаток № 1), протягом 5 днів з моменту отримання рахунку від постачальника.

- замовник виконує остаточний розрахунок в розмірі 30% від суми, яка вказана у специфікації № 1 (додаток № 1), протягом 10 днів з дати отримання грошових коштів від покупця за продукцію, яку виготовляє замовник з використанням товару постачальника, але не пізніше 3-х календарних місяців з дати приймання-передачі товару.

Судом встановлено, що на виконання умов договору позивач передав відповідачу, а відповідач прийняв товар загальною вартістю 9 926 400,00 грн., що підтверджується актом приймання-передачі від 14.04.2015, накладною № 13 від 14.04.2015, довіреністю № 385 від 10.04.2015, виданою відповідачем особі, уповноваженій на отримання товарно-матеріальних цінностей від позивача, а також товарно-транспортною накладною № ШР000019 від 14.04.2015.

Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов'язання з поставки товару перед відповідачем виконав належним чином.

У свою чергу відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору, вартість поставленого позивачем товару сплатив частково, а саме в сумі 7 400 000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку позивача від 10.04.2016 та 11.12.2015.

Крім того, сторонами була укладена угода про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 1555/909 від 31.07.2016, згідно з умовами якої сторони досягли згоди припинити взаємні грошові зобов'язання на суму 130 505,58 грн., а відповідач підтвердив, що за ним залишається заборгованість в розмірі 2 395 894,42 грн.

27.04.2017 між ДП «Шепетівський ремонтний завод» (підприємство) та ПАТ «Завод «Маяк» (боржник) був укладений договір про реструктуризацію заборгованості № 46 (далі - договір про реструктуризацію), згідно з умовами якого підприємство надало боржнику розстрочку у погашенні заборгованості, що утворилась за договором № 41/51 від 19.03.2015, на суму 2 395 894,42 грн. на термін з дня підписання цього договору до 31.01.2018, згідно з наданим графіком за листом № 851/909 від 20.04.2017: до 31.05.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.06.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.07.2017 - 395 894,42 грн.; до 31.08.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.09.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.10.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.11.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.12.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.01.2018 - 250 000,00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем за товар, поставлений останнім, становить 2 395 894,42 грн. (9 926 400,00 грн. - 7 400 000,00 грн. - 130 505,58 грн.). Наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у вказаному розмірі також підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом за період: 2017 рік, засвідченим підписами представників і печатками обох сторін, та визнана відповідачем в угоді про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог № 1555/909 від 31.07.2016 та договорі про реструктуризацію заборгованості № 46 від 27.04.2017.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 7 вказаної статті, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України).

Відповідач доказів, які б підтверджували сплату ним заборгованості перед позивачем в розмірі 2 395 894,42 грн. або спростовували доводи позивача суду не надав.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 395 894,42 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 990 428,22 грн. та штраф у сумі 167 712,61 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом вище, положеннями п. 5.1 договору № 41/51 від 19.03.2015 визначено наступний порядок та термін (строки) оплати поставленого позивачем товару: авансовий платіж у розмірі 70% від суми, яка вказана у специфікації № 1 (додаток № 1), протягом 5 днів з моменту отримання рахунку від постачальника; остаточний розрахунок в розмірі 30% від суми, яка вказана у специфікації № 1 (додаток № 1), протягом 10 днів з дати отримання грошових коштів від покупця за продукцію, яку виготовляє замовник з використанням товару постачальника, але не пізніше 3-х календарних місяців з дати приймання-передачі товару.

Вищевказаний порядок розрахунків був змінений сторонами шляхом укладення договору про реструктуризацію заборгованості № 46 від 27.04.2017, яким встановлений наступний графік погашення заборгованості: до 31.05.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.06.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.07.2017 - 395 894,42 грн.; до 31.08.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.09.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.10.2017 - 250 000,00 грн.; до 30.11.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.12.2017 - 250 000,00 грн.; до 31.01.2018 - 250 000,00 грн.

Статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач заборгованість у розмірі 2 395 894,42 грн. за товар, поставлений позивачем, не оплатив, відтак допустив порушення зобов'язання.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України).

Пунктом 10.2 договору передбачено, що у випадку порушення термінів оплати замовник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми неоплаченого товару за кожний день прострочення, але не більше вартості неоплаченої частини товару.

У свою чергу, пунктом 3.1 договору про реструктуризацію передбачено, що у разі несвоєчасного внесення плати за договором боржнику нараховується пеня в розмірі 0,1% від суми, що підлягає до оплати, яка нараховується за кожний день прострочення, але не більше ніж 100% загальної суми боргу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою позовних вимог про стягнення пені позивачем визначено п. 10.2 договору № 41/51 від 19.03.2015, що підтверджено представником позивача в судовому засіданні.

Поряд з цим, відповідачем подане клопотання про застосування наслідків спливу строку позовної давності для стягнення пені.

Оцінюючи правомірність вимог позивача про стягнення пені, суд виходив з наступного.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 Цивільного кодексу України).

Частиною 2 ст. 258 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи наведені приписи чинного законодавства, та беручи до уваги, що вимоги про стягнення пені заявлені позивачем, зокрема, на підставі п. 10.2 договору № 41/51 від 19.03.2015, суд дійшов висновку про те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обраховувати зважаючи на положення п. 5.1 договору № 41/51 від 19.03.2015.

Таким чином, строк позовної давності для нарахування пені сплив 15.07.2016, а оскільки договір про реструктуризацію заборгованості № 46 був укладений сторонами 27.04.2017, тобто після спливу строку позовної давності, то не міг бути підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені є правомірними, проте, оскільки заявлені поза межами строку позовної давності, задоволенню не підлягають.

Водночас, позивач не позбавлений права звернутись до суду з вимогами про стягнення пені на підставі договору про реструктуризацію заборгованості № 46 від 27.04.2017.

Щодо вимог про стягнення штрафу суд зазначає наступне.

Вказана позовна вимога заявлена на підставі закону (ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України), тому початок перебігу строку позовної давності необхідно обраховувати зважаючи на нові строки виконання грошового зобов'язання, встановлені договором про реструктуризацію заборгованості № 46 від 27.04.2017.

Зважаючи на встановлений п. 1.1 договору про реструктуризацію графік сплати відповідачем заборгованості вимоги про стягнення з відповідача штрафу заявлені позивачем в межах строку позовної давності.

Водночас, згідно з приписами ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, на підставі яких заявлена вказана позовна вимога, штраф стягується за порушення строку виконання зобов'язання понад тридцять днів. Оскільки, на момент звернення позивача до суду з даним позовом порушення строку сплати останнього платежу в розмірі 250 000,00 грн., строк сплати якого встановлений до 31.01.2018, тривало менше тридцяти днів, підстави для нарахування штрафу на вказаний платіж відсутні.

Таким чином, вимога про стягнення з відповідача штрафу є правомірною, проте підлягає частковому задоволенню в розмірі 150 212,61 грн., визначеному за розрахунком суду. У стягненні частини штрафу в розмірі 17 500,00 грн. судом відмовлено.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 2 395 894,42 грн. та штрафу в розмірі 150 212,61 грн. (у стягненні частини штрафу в розмірі 17 500,00 грн. судом відмовлено), у стягненні пені судом відмовлено повністю.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 231, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства «Завод «Маяк» (04073, м. Київ, Московський проспект, буд. 8, ідентифікаційний код 14307423) на користь державного підприємства «Шепетівський ремонтний завод» (30400, Хмельницька обл., м. Шепетівка, вул. Гагаріна, буд. 10, ідентифікаційний код 08396724) основний борг в розмірі 2 395 894,42 грн. (два мільйони триста дев'яносто п'ять тисяч вісімсот дев'яносто чотири грн. 42 коп.), штраф у розмірі 150 212,61 грн. (сто п'ятдесят тисяч двісті дванадцять грн. 61 коп.) та витрати по сплаті судового збору в розмірі 38 191,61 грн. (тридцять вісім тисяч сто дев'яносто одна грн. 61 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 25.05.2018.

Суддя О.Г. Удалова