Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/31/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув (в с/з 14.05.2018 ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 01.09.2017);

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 14.02.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Приватного підприємства "Вінмасттрейд" ( м. Вінниця)

до Комунального підприємства "Іршанське комунальне підприємство" Іршанської селищної ради (м. Іршанськ)

про стягнення 138399,04 грн

В судовому засіданні 14.05.2018 оголошувалась перерва до 16:00 год. 15.05.2018.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 138399,04грн, з яких: 99798,48грн основного боргу, 18163,24грн пені, 17443,37грн інфляційних та 2993,95грн 3% річних.

В судовому засіданні 14.05.2018 представником відповідача було подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.120) та письмове клопотання № 282/2 від 14.05.2018 про витребування документів (а.с.118), в якому останній просить витребувати від позивача оригінал книги реєстрації наказів про звільнення з роботи працівників підприємства за 2015 рік та журнал реєстрації заяв про звільнення за 2014 рік для огляду.

Судом ухвалено долучити до матеріалів справи заяву про застосування строків позовної давності та задовольнити клопотання про витребування доказів.

Представник позивача не заперечила щодо надання зазначених у клопотанні документів, в усному порядку зобова'язалася предоставити їх для огляду в засіданні суду.

У зв'язку із необхідністю подання позивачем вказаних документів, судом було оголошено перерву в судовому засіданні до 16:00год. 15.05.2018.

Після перерви в судове засідання представник позивача не прибув.

Представник відповідач подала письмове пояснення щодо пролонгації договору № 60 від 12.06.2014. Зокрема наголосила, що згідно п.8.1. вказаного Договору, його умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обов'язковим складанням письмового документу, однак такий документ відсутній. Звертає увагу на те, що укладений між позивачем та Іршанським державним комунальним підприємством Договір № 60 від 12.06.2014, тоді як назва відповідача КП Іршанське комунальне підприємство Іршанської селищної ради. Вказала, що за твердженнями позивача, існує договір №11-03-16В від 11.03.2016, на виконання якого останній перерахував кошти двома платіжними дорученнями.

Щодо неподаних позивачем документів, представник відповідача не наполягала на відкладенні розгляду справи для їх повторного витребування.

Оскільки клопотання про витребування документів було подано саме відповідачем, суд вважає за можливе розглянути спір за наявними у справі документами.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасника судового процесу, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

12.06.2014 між Приватним підприємством "Вінмасттрейд" (позивач-копупець) та Комунальним підприємства "Іршанське комунальне підприємство" Іршанської селищної ради (продавкць-відповідач) було укладено договір № 60 від 12.06.2014 (далі-Договір).

Як вказує позивач, ним було добросовісно виконано умови договору та здійснено 100% передплату за товар, шляхом здійснення проплат за платіжними дорученнями № 236 від 14.03.2016 та № 258 від 13.06.2016 на суму 99798,48 грн.(а.с. 20-21).

Оскільки відповідач після отримання попередньої оплати, в порушення п.6.1 Договору, поставку товару не здійснив, позивач направив відповідачу претензії № 14/08-17 (а.с. 17,16). Вказані претензії були отримані відповідачем 07.09.2017(а.с. 18).

Матеріали справи не містять відповіді відповідача на вказані вище претензії.

Позивач вважає, що невиконання вказаних у претензіях вимог є односторонньою відмовою від Договору, що стало підставою для звернення позивача до суду.

Крім вимоги про повернення суми попередньої оплати у розмірі 99798,48 грн позивач також просить стягнути з відповідача: 0,1% пені від оплаченої суми за кожен день затримки передачі товару у розмірі 18163,24 грн, 17443,37 грн інфляційних та 2993,95,95 грн 3% річних.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зсилається на ст.ст. 530, 655, 656, 662, 663, 665, 692, 693, 1167 ЦК України.

Відповідач, згідно відзиву (а.с. 51-53), позов заперечує у повному обсязі, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, вказуючи, що:

- у Договорі, на підставі якого пред'явлено позов, передбачено загальну кількість товару - 6,0 тонн, а базова ціна однієї тони несортованого металобрухту становить 2250,00 грн., однак протягом 2014-2018 позивачем не було сплачено вартість 13500,00 грн;

- на виконання поданих позивачем платіжних доручень № 236 від 14.03.2016 та № 258 13.06.2016 відповідачем було здійснено відвантаження товару (металобрухту) на суму 100101,30 грн, доказом чого вважає подані до матеріалів справи видаткові накладні №451 від 01.04.2016, № 452 від 13.04.2016, № 453 від 19.04.2016, № 1026 від 16.06.2016, № 1056 від 11.08.2016, № 1057 від 12.08.2016 та акти (а.с. 56-66);

- директор КП "Іршанське комунальне підприємство" Іршанської селищної ради не міг укласти договір із позивачем на суму 55484,51грн, вказану у платіжному дорученні № 236 від 14.03.2016, оскільки відповідно до контрактів з керівником підприємства, укладених на періоди з 14.08.2013 по 13.08.2014, та з 14.08.2015 по 13.08.2016, мав право укладати від імені підприємства цивільні та господарські угоди самостійно на суму, що не перевищує 50000,00 грн;

- позивач у претензіях №14/08-17 від 14.08.2017 та №14/08-17 (без дати) зсилається на різні договори, однак вказує одну і ту ж суму заборгованості;

- у позовній заяві та претензії №14/08-17 без дати позивач зсилається на договір №60 від 12.06.2014, однак платіжні доручення додає від 14.03.2016 та від 13.06.2016, перерахування за якими здійснено за договором, якого не існує;

- договір № 11-03-16 від 11.03.2016, на підставі якого здійснювались перерахування, сторонами укладено не було, він відсутній у матеріалах справи.

Позивач, згідно відповіді на відзив (а.с. 80-82), заперечив заперечив щодо отримання вказаного відповідачем товару, зазначивши, що ОСОБА_3, вказаний у актах прийому-передачі товару, як представник ПП"Вінмастрейд", на момент відвантаження не мав трудових відносин із позивачем. Пояснив, що стосовно обмежень у повноваженнях директора КП "Іршанське комунальне підприємство" Іршанської селищної ради позивачу відомо не було. Наголосив, що згідно з Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, вказана у платіжних дорученнях сума не має співпадати із сумою договору.

Щодо зсилання на договір № 11-03-16 від 11.03.2016, представник позивача підтвердив, що дійсно такий договір не було оформлено відповідним чином, однак сторони мали намір його укласти, про що в усному порядку між сторонами існувала вказана домовленість. ПП"Вінмастрейд", вважаючи укладеним черговий договір, якому було попередньо присвоєно номер 11-06-16В, виконало його, здійснивши проплату узгоджених з контрагентом сум двома траншами. Визнав, що підписання цього договору не відбулося.

Відповідач, згідно заперечень на відповідь на відзив позивача (а.с. 97-99), зазначив, про те, що відповідачу не було відомо про звільнення ОСОБА_3 Вказав, що представник позивача ОСОБА_3 транспортом позивача самостійно здійснював завантаження металобрухту відповідача, після чого машина разом із товаром проходила зважування на вагах вагової лінії філії "Іршанської гірничо-збагачувальний комбінат", за послуги якої позивач сплачував кошти.

Вважає, що договір № 11-03-16В від 11.03.2016 укладено не було, оскільки сторонами не погоджено усі істотні умови, однак відповідачем було виконано та відвантажено позивачу товар, оплачений за платіжними дорученнями № 236 від 14.03.2016 та № 258 від 13.06.2018.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд не вбачає підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини 1 статті 174 Господарського кодексу України, господарський договір є підставою виникнення господарських зобов'язань.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).

Приписами статті 526 ЦК України обумовлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги грунтуються на неналежному виконанні відповідачем укладеного сторонами договору № 60 від 12.06.2014, який за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу.

Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За п.п.1.1 Договору продавець зобов'язується передати, а покупець прийняти у власність та оплатити відходи та брухт чорних металів (обрізки, металоконструкції б/в, списане обладнання, відходи виробництва, амортизаційний брухт та ін.).

За п.п. 3.1. Договору, базова ціна однієї тони несортованого маталобрухту виду № 508 (брухт та відходи змішані) ДСТУ 4121-2002 становить 2250 грн. без ПДВ.

За вказаного, ціна Договору становить 13500,00грн.

Згідно п.п. 5.2. Договору, покупець зобов'язується здійснити попередню 100% оплату за металобрухт відповідно до загальної суми Договору на розрахунковий рахунок продавця до моменту відгрузки товару.

Відповідно до п. 6.1. Договору, у разі попередньої оплати рахунку продавець зобов'язаний передати металобрухт у власність покупця не пізніше 3-робочих днів з часу оплати.

Відповідно до п. 8.1. Договору, його умови можуть бути змінені за взаємною згодою сторін з обовязковим складанням письмового документа.

Так, виконання умов Договору в частині оплати позивач обгрунтовує тим, що на підставі рахунків № 284 від 11.03.2016 та № 664 від 07.06.2016 ним було сплачено на користь відповідача за платіжними дорученнями № 236 від 14.03.2016 та № 258 від 13.06.2016 кошти у розмірі 99798,48 грн.

При цьому, з рахунку на оплату № 664 від 07.06.2016 вбачається, що останній виставлено відповідачем на оплату за металолом у кількості 19192,3кг за ціною 2.60грн/кг на суму 49899,98грн на підставі договору № 11-03-16 від 11.03.2016, і саме за вказаним рахунком було здійснено оплату позивачем згідно платіжного доручення № 258 від 13.06.2016, що не заперечувалося сторонами.

В судовому засіданні представники сторін в усному порядку підтвердили, що договір № 11-03-16В, який сторони мали намір укласти, підписаний не був.

Також суд враховує, що жодного документа про зміну умов договору № 60 від 12.06.2014, у визначеному п. 8.1 останнього порядку, матерріали справи не містять..

Рахунок № 284 від 11.03.2016, на який зсилається позивач у своїй позовній заяві, до матеріалів справи не надано, тому у суду відсутня можливість визначити, на підставі якого саме договору здійснено перерахування коштів у сумі 55484,51 грн. за платіжним дорученням № 236 від 14.03.2016. Однак, враховуючи суму та дату платежу, відсутність у платіжному документі зсилання на договір №60 від 12.06.2014, суд дійшов висновку, що вказана проплата не стосується останнього.

Отже, матеріали справи не містять доказів того, що здійснені позивачем платежі у розмірі 99798,48 грн проведено за договором № 60 від 12.06.2014, на підставі якого позивач просить стягнути зазначену суму.

З наявних у справі видаткових накладних та актів прийимання-передачі товару (а.с. 56-66), поданих відповідачем на підтвердження здійснення відвантаження позивачу товару на заявлену до стягнення суму, також не вбачається, що вони стосуються договору № 60 від 12.06.2014.

За вказаного, обставини щодо прийняття фізичною особою ОСОБА_3. І.М. металобрухту та щодо його повноважень, згідно вказаних вище документів не стосуються предмету спору, тому не досліджуються судом.

Зауваження відповідача стосовно невірно вказаної назви у договорі № 60 від 12.03.2014 спростовуються матеріалами справи, оскільки вказаний Договір скріплено печаткою відповідача, згідно якої його назва на дату укладення - Іршанське Державне комунальне підприємство.

У відповідно ст. до ч.1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Враховуючи те, що подані позивачем в обґрунтування своїх позовних вимог документи не стосуються договору № 60 від 12.06.2014, однак містять зсилання на договір №11-03-16В від 11.03.2016, з'ясування обставин щодо укладення та виконання якого не входить до предмету дококазування у даній справі, у задоволенні позову про стягнення 99798,48 грн. заборгованості слід відмовити.

Отже, враховуючи вищевикладене, у суду також відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення нарахованих позивачем сум пені, інфляційних та 3% річних.

Що стосується заяви відповідача про застосування строків позовної давності, то за встановлених у справі обставин, зокрема за відсутності доказів здійснення позивачем платежів за договором № 60 від 12.06.2014, у суду відсутня можливість дослідити питання позовної давності. Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи із суті заявлених позовних вимог, застосування строків позовної давності не впливає на результат виирішення спору.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що стягнення коштів, перерахованих за платіжними дорученнями № 236 від 14.03.2016 та № 258 від 13.06.2016 може бути предметом дослідження в іншій справі, при зверненні позивача до суду з позовом, з інших підстав.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За приписами статтей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства належить змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, тобто кожна сторона спору повинна довести ті обставини, на які посилається, відповідними доказами.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивачем не доведено належними доказами обґрунтованість заявлених ним вимог на підставі договору № 60 від 12.06.2014 у сумі 138399,04 грн., з яких 99798,48 грн. заборгованості, 18163,24грн. пені, 17443,37 грн. інфляційних, 2993,95 грн 3% річних, суд відмовляє у задоволенні позову повністю.

Витрати зі сплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 25.05.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2-3- сторонам ( рек. з пов.).