ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/2641/17
Одеський апеляційний господарський суд у складі:

Головуючого судді Принцевської Н.М.,

Суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Бендерук Є.О.;

Представники сторін в судове засідання не з'явились.

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 року

у справі №916/2641/17

за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк", м.Київ

до Управління Служби Безпеки України в Одеській області, м.Одеса

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1, м.Біла Церква

про звільнення майна з-під арешту, -

(суддя першої інстанції: Рога Н.В., дата та місце прийняття ухвали: 19.02.2018, Господарський суд Одеської області, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

ВСТАНОВИВ:

03.11.2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі - ПАТ "Приватбанк") звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Управління Служби безпеки України в Одеській області про звільнення з-під арешту, накладеного слідчим відділом Управління СБУ в Одеській області на підставі постанови №1669/2-41 від 02.06.2009, майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 (запис про обтяження №8767372 від 02.06.2009).

Рішенням Господарського суду Одеської області (суддя - Рога Н.В.) в задоволенні позову ПАТ «Приватбанк» до Управління Служби безпеки України в Одеській області про звільнення з-під арешту майна - відмовлено.

Місцевий господарський суд зазначив, що, враховуючи п. 6 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України, даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

На думку суду, позивачем у справі не доведено факту наявності заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 398578,93 дол. США, що виникла у зв'язку із неналежним виконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором від 25.12.2007р., забезпеченням за яким є іпотека двокімнатної квартири в житловому будинку загальною площею 76,30 кв.м., житловою - 37,80 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1

Суд першої інстанції вважає, що позивачем у справі не доведено належними та допустимими доказами необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки , а саме : не доведено порушення його прав та охоронюваним законом інтересів, за захистом яких він звернувся до суду з даним позовом.

Крім того, суд зазначив, що слідчий, накладаючи арешт на нерухоме майно, з урахуванням кримінальної справи, діяв правомірно та відповідно до вимог чинного законодавства України.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Приватбанк» звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ «Приватбанк».

На думку апелянта, рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню.

Заявник апеляційної скарги зазначив, що на теперішній час він позбавлений можливості звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки цьому перешкоджає арешт, накладений Слідчим відділом Служби безпеки України в Одеській області на підставі постанови №1669/2-41 від 02.06.2009.

Апелянт вважає, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту, у зв'язку з чим посилання відповідача та суду першої інстанції стосовно того, що скасування арешту можливе лише в межах кримінального провадження є необґрунтованими та безпідставними.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2018 апеляційну скаргу ПАТ «Приватбанк» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 залишено без руху.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 відкрито апеляційне провадження по справі №916/2641/17 за апеляційною скаргою ПАТ «Приватбанк» на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 07.05.2018 справу №916/2641/17 призначено до розгляду на 25.05.2018.

Відповідач не скористався своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України та не надав суду відзив на апеляційну скаргу, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Представники сторін в судове засідання 25.05.2018 не з'явились, не повідомивши суд завчасно про причини неявки. Про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

У зв'язку з тим, що явка сторін обов'язковою ухвалами суду не визналася, сторони належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд апеляційної інстанції розглядає справу у відсутності представників сторін.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши доводи апеляційної скарги, заслухавши позивача, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту, накладеного в межах кримінального провадження.

Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах. (ст. 1 Господарського процесуального кодексу України).

Частинами 1-3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

2) справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду;

3) справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів;

4) справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах;

5) справи у спорах щодо цінних паперів, в тому числі пов'язані з правами на цінні папери та правами, що виникають з них, емісією, розміщенням, обігом та погашенням цінних паперів, обліком прав на цінні папери, зобов'язаннями за цінними паперами, крім боргових цінних паперів, власником яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та векселів, що використовуються у податкових та митних правовідносинах;

6) справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці;

7) справи у спорах, що виникають з відносин, пов'язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов'язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності;

8) справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України;

9) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство;

10) справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб'єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб'єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем;

11) справи про оскарження рішень третейських судів та про видачу наказу на примусове виконання рішень третейських судів, утворених відповідно до Закону України "Про третейські суди", якщо такі рішення ухвалені у спорах, зазначених у цій статті;

12) справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах;

13) вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами;

14) справи у спорах про захист ділової репутації, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем або самозайнятою особою;

15) інші справи у спорах між суб'єктами господарювання;

16) справи за заявами про видачу судового наказу, якщо заявником та боржником є юридична особа або фізична особа - підприємець.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову в даному випадку є звільнення з-під арешту, накладеного слідчим відділом Управління СБУ в Одеській області на підставі постанови №1669/2-41 від 02.06.2009, майна, а саме: квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 (запис про обтяження №8767372 від 02.06.2009).

В суді першої інстанції відповідач надавав письмові пояснення по справі, відповідно до яких Управління Служби Безпеки України в Одеській області зазначало, що питання зняття арешту з майна, накладеного за кримінальною справою може бути вирішено або постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба на стадії досудового розслідування, або його стан повинен бути визначений у судовому вироку (рішенні суду).

Відповідач по справі в письмових поясненнях з посиланням на вимоги чинного законодавства України зазначав, що позивачем невірно обрана підвідомчість вказаної справи.

За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обовязків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст. 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України, до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно (частина 2 статті 174 КПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частинна 4 статті 174 КПК України).

З огляду на вищевикладене, порядок скасування арешту майна, що накладений в межах кримінального провадження, встановлюється статтею 174 Кримінального процесуального кодексу України, і відповідно підлягає розгляду за правилами кримінального судочинства і повинно розглядатись слідчим суддею за місцем досудового розслідування у кримінальному провадженні або судом під час судового розгляду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України пердбачено, що провадження у справі підлягає закриттю, якщо, зокрема, спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства

Судова колегія зазначає, що господарський спір підвідомчій господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб'єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше господарських відносин, врегулюваних Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і по-друге, - спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Враховуючи те, що жодна із зазначених підстав не розповсюджується на спірні правовідносини, оскільки Управління Служби безпеки України в Одеській області не виступає суб'єктом господарювання в даному випадку; між сторонами відсутні господарські відносини з огляду на те, що між Управлінням Служби безпеки України в Одеській області та ПАТ «Приватбанк» не укладалось жодного договору стосовно предмету спору; жодна з правових норм не передбачає розгляд цього спору господарським судом, а, навпаки, питання зняття арешту в рамках кримінальної справи передбачено нормами Кримінального процесуального кодексу України, судова колегія приходить до висновку, що зазначений спір не підлягав вирішенню у господарських судах, а суд першої інстанції помилково в своєму рішенні посилається на п.6 ч.1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу та зазначає, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України, судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 278 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що порушення правил юрисдикції господарських судів, визначених статтями 20-23 цього Кодексу, є обов'язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги ПАТ «Приватбанк» стосовно суті оскаржуваного рішення суду першої інстанції та оцінки обставин справі колегією суддів не розглядаються, а рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 року підлягає скасуванню із закриттям апеляційного провадження у справі №916/2641/17.

Керуючись ст.ст. 129, п.1 ч.1 ст. 231, 269, 270, 275, 278, 281- 283 Господарського процесуального кодексу України, Одеський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 року по справі №916/2641/17 - задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Одеської області від 19.02.2018 року по справі №916/2641/17 - скасувати.

Провадження у справі №916/2641/17 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до Управління Служби безпеки України в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у порядку та строк, передбачений ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва

А.І. Ярош