ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/9508/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд",

представник позивача - ОСОБА_4, адвокат (Ордер КВ №722171 від 18.04.2018),

відповідач 1- Публічне акціонерне товариство Банк "Контракт",

представник відповідача - не з'явився,

відповідач 2 - Дочірнє підприємство "Ельтон-Дніпро" Закритого акціонерного товариства "Ельтон",

представник відповідача - не з'явився,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_5,

представник третьої особи - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд"

на рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2017

суддя: Підченко Ю.О.

та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017

у складі колегії суддів: Дідиченко М.А. (головуючий), Пономаренко Є.Ю., Калатай Н.Ф.

у справі № 910/9508/17 господарського суду міста Києва

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд"

до Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт"

Дочірнього підприємства "Ельтон-Дніпро" Закритого акціонерного товариства "Ельтон"

за участю третьої особи ОСОБА_5

про визнання припиненими зобов'язань,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд" (далі - ТОВ "Центрумікс Трейд") звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Банку "Контракт" (далі - ПАТ Банк "Контракт", Банк) про визнання зобов'язання, що виникло з договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014 припиненим та визнання зобов'язань, що виникли з іпотечного договору №15/2014-01 від 02.04.2014, іпотечного договору №15/2014-02 від 02.04.2014 та іпотечного договору №15/2014-03 від 02.04.2014 припиненими.

2. Позовні вимоги мотивовані тим, що, в контексті ст. 1, ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання (як-то, передачі банку права власності на предмети іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання) будь-які наступні вимоги банку щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою), відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, є недійсними.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

3. Рішенням господарського суду міста Києва від 23.08.2017 позов задоволено частково; визнано зобов'язання, що виникли з іпотечного договору №15/2014-01 від 02.04.2014, іпотечного договору №15/2014-02 від 02.04.2014 та іпотечного договору №15/2014-03 від 02.04.2014, - припиненими; у частині позовних вимог про визнання зобов'язання, що виникло з договору № 15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, припиненим - відмовлено.

4. Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що ПАТ Банк "Контракт", як іпотекодержатель, набуло права власності на предмети іпотеки та здійснило державну реєстрацію свого права у встановленому законом порядку 17.05.2016, відтак, з вказаної дати іпотека, яка виникла на підставі Іпотечного договору №15/2014-01 від 02.04.2014, Іпотечного договору №15/2014-02 від 02.04.2014 та Іпотечного договору №15/2014-03 від 02.04.2014, припинилась. Поряд з цим, в частині відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав на наявність непогашеної заборгованості за Договором про відкриття мультивалютної лінії № 15/2014, та також на те, що приписи ст. 36 Закону України "Про іпотеку" поширюються виключно на сторін договору іпотеки і стосуються виключно звернення стягнення на предмет іпотеки, а не на інше майно.

5. Під час розгляду справи, господарським судом першої інстанції було встановлено:

5.1. 02.04.2014 між ПАТ Банк "Контракт" (банк) та ТОВ "Центрумікс Трейд" (позичальник) укладений Договір № 15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії (договір кредиту), відповідно до якого банк зобов'язується надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з максимальним лімітом кредитної лінії, що не перевищує 2 000 000,00 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути кредит в строк до 31.03.2017.

Пунктом 2.6. Договору кредиту встановлено, що належне виконання позичальником своїх зобов'язань, згідно з цим договором, забезпечується всім належним йому майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому чинним законодавством України, окрім того, забезпеченням виконання зобов'язань позичальника за договором є:

- іпотека нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, бул. Лепсе, 16, що належить ДП "Ельтон-Дніпро" ЗАТ "Ельтон";

- іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_1, що належить позичальнику;

- іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5;

- іпотека квартири за адресою: АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_8;

- порука фізичної особи ОСОБА_5

Згідно п.п. 4.2.10. договору кредиту, позичальник зобов'язаний незалежно від настання строку погашення кредиту, плату за кредит, неустойку та інші платежі передбачені цим договором сплатити протягом 3 (трьох) календарних днів з дати направлення Банком вимоги дострокового виконання зобов'язань за договором кредиту, за умови настання обставин, зазначених в п. 4.3.3. Договору кредиту.

За змістом п. п. 4.3.3. Договору кредиту, банк має право припинити надання кредиту, визнати всю заборгованість за цим Договором простроченою та вимагати від Позичальника (незалежно від строку погашення кредиту) повернення у повному обсязі кредиту та/або плати за кредит та/або неустойки у випадках коли, зокрема, якщо позичальник не виконав у строк свої обов'язки по поверненню кредиту та/або плати за кредит та/або інших обов'язків по сплаті грошових коштів, передбачених цим договором.

5.2. 02.04.2014, у забезпечення виконання зобов'язань за Договором № 15/2014 від 02.04.2014, між ПАТ Банком "Контракт" (іпотекодержатель) та ДП "Ельтрон-Дніпро" ЗАТ (іпотекодавець) укладений Іпотечний договір № 15/2014-01, відповідно до п. 1.2. якого предметом іпотеки є нерухоме майно - нежиле приміщення 3-го поверху (в літ. А), загальною площею 468, 60 кв. м., що знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Лепсе Івана, будинок 16, що належить іпотекодавцю.

5.3. 02.04.2014, у забезпечення виконання зобов'язань за Договором № 15/2014 від 02.04.2014, між ПАТ Банком "Контракт" (іпотекодержатель) та ТОВ "Центрумікс Трейд" (іпотекодавець) укладений Іпотечний договір № 15/2014-02, за умовами (п. 1.2.) якого предметом іпотеки є нерухоме майно - трикімнатна квартира АДРЕСА_4, загальною площею 70,3 кв. м., житловою площею 46,6 кв. м., що належить іпотекодавцю.

5.4. 02.04.2014, у забезпечення виконання зобов'язань за Договором № 15/2014 від 02.04.2014, між ПАТ Банком "Контракт" (іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (іпотекодавець) було укладено Іпотечний договір № 15/2014-03, предметом іпотеки визначено нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_5, загальною площею 40,3 кв. м., житловою площею 10,3 кв. м., що належить іпотекодавцю.

Відповідно до змісту підпунктів 5.2.1. вказаних Іпотечних договорів № 15/2014-01, № 15/2014-02 та № 15/2014-03 від 02.04.2014, позасудове врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється шляхом набуття Іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, в рахунок виконання зобов'язань Іпотекодавця за Договором кредиту, згідно з цим застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що, відповідно до ст. 37 Закону України "Про іпотеку", прирівнюється до договору про задоволення вимог Іпотекодержателя.

5.5. 28.10.2015 ПАТ Банком "Контракт" на адресу ТОВ "Центрумікс Трейд" направлено повідомлення (вих. № 611/07-4585 від 28.10.2015) про дострокове стягнення кредиту, з вимогою про стягнення заборгованості за договором №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014 у розмірі 927 141, 03 дол. США та 1 214 750, 05 грн. протягом 3-х календарних днів з дати направлення вимоги.

5.6. ТОВ "Центрумікс Трейд", у відповідь на вказану вимогу Банку, визнано борг у заявленому розмірі та повідомлено про фінансові складнощі, пов'язані з валютними коливаннями, які є фактором невиконання зобов'язань за кредитним договором.

5.7. На засіданні Кредитного комітету ПАТ Банк "Контракт" (протокол від 16.05.2016), було розглянуто питання щодо прийняття у власність Банку предметів іпотеки, в порядку позасудового врегулювання кредитної заборгованості за Договором №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014; оціночною компанією ЗАТ "Консалтингюрсервіс" проведено оцінку нерухомості та визначено ринкову вартість предметів іпотеки.

5.8. На підставі Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно (наявних в матеріалах справи), Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, судом встановлено, що 17.05.2016право власності на нерухоме майно (предмети іпотеки за Іпотечними договорами № 15/2014-01, № 15/2014-02 та № 15/2014-03 від 02.04.2014) було переоформлене на ПАТ Банк "Контракт".

5.9. ПАТ Банком "Контракт", за рахунок іпотечного майна (вартість якого, на момент перереєстрації, була визначена оціночною компанією ЗАТ "Консалтингюрсервіс") задовольнив вимоги за договором № 15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014 на загальну суму 13 048 867, 00 грн.

5.10. Станом на 03.08.2017, заборгованість ТОВ "Центрумікс Трейд" перед ПАТ Банком "Контракт" (за договором №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014), з урахуванням виконаних зобов'язань за Іпотечними договорами № 15/2014-01, № 15/2014-02 та № 15/2014-03 від 02.04.2014, становила 635 398,82 дол. США, що у гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України становить 16 459 433,60 грн.

Докази повернення у повному обсязі кредитних коштів, отриманих ТОВ "Центрумікс Трейд" за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15/2014 від 02.04.2014, у матеріалах справи відсутні.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

6. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 апеляційну скаргу ТОВ "Центрумікс Трейд" залишено без задоволення; рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2017 у справі № 910/9508/17 залишено без змін.

7. Апеляційний господарський суд погодився з висновками та рішенням суду першої інстанції, при цьому, вказав на те, що, оскільки приписи ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" не містять підстав для припинення зобов'язань між кредитором та позичальником за кредитним договором у разі часткової реалізації іпотечного майна заставодавця, тому зобов'язання ТОВ "Центрумікс Трейд" перед ПАТ Банк "Контракт" за договором про відкриття мультивалютної кредитної лінії № 15/2014 від 02.04.2014 не припинились.

Водночас, судом встановлено, що зобов'язання за Кредитним договором № 15/2014 від 02.04.2014, поміж іншим, були забезпечені іпотекою, на підставі Іпотечного договору № 15/2014-04 від 02.04.2014, укладеного між ПАТ Банком "Контракт" та ОСОБА_8, а також заставою за Договором застави товарів у обороті № 15/2014-05 від 02.04.2014, укладеного між ПАТ Банком "Контракт" та ТОВ "Центрумікс Трейд".

Короткий зміст вимог касаційної скарги

8. Не погоджуючись з рішенням господарського суду міста Києва 23.08.2017 (в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ "Центрумікс Трейд" щодо визнання зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, припиненим) та постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі № 910/9508/17, ТОВ "Центрумікс Трейд" звернулось з касаційною скаргою.

9. У касаційній скарзі скаржник просить суд касаційної інстанції:

9.1. скасувати рішення господарського суду міста Києва 23.08.2017 (в оскарженій частині) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі № 910/9508/17;

9.2. прийняти нове рішення (в оскарженій частині), яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Центрумікс Трейд" і визнати зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, припиненим.

КАСАЦІЙНЕ ПРОВАДЖЕННЯ

10. Ухвалою Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. (визначеній за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, Протокол від 02.03.2018), від 12.03.2018 у справі №910/9508/17 клопотання ТОВ "Центрумікс Трейд" про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження задоволено; поновлено ТОВ "Центрумікс Трейд" строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Центрумікс Трейд"; повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду касаційної скарги; надано строк для подання відзивів.

11. 10.04.2018 до Верховного Суду від ПАТ Банк "Контракт" надійшов Відзив на касаційну скаргу, з запереченнями проти вимог ТОВ "Центрумікс Трейд".

12. Представник ТОВ "Центрумікс Трейд", в засіданні суду касаційної інстанції, повністю підтримав вимоги касаційної скарги, з підстав наведених у ній; просив Касаційний господарський суд скасувати рішення господарського суду міста Києва 23.08.2017 (в частині відмови у задоволенні вимог ТОВ "Центрумікс Трейд" щодо визнання зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, припиненим) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі № 910/9508/17; прийняти нове судове рішення в оскарженій частині, яким задовольнити позовні вимоги ТОВ "Центрумікс Трейд" і визнати зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, припиненим.

13. Інші учасники судового процесу, в судове засідання 19.04.2018, повноважних представників не направили. Про дату, час та місце розгляду касаційної скарги сторони були повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників учасників судового процесу, які не з'явились.

УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи скаржника (Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд")

14. В обґрунтування заявлених вимог, скаржник посилається на невірне застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанції приписів ст.ст. 598, 599 ЦК України, порушення ст.ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку".

15. Скаржник доводив, що, відповідно до п. 7.4. Договорів іпотеки та ст. 37 Закону України "Про іпотеку", після завершення позасудового врегулювання, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

16. Скаржник доводив, що, в силу ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", Договори іпотеки та Договір №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014 є припиненими з тих підстав, що виконане основне зобов'язання, яке було забезпечене іпотекою, після реєстрації за Банком права власності на предмети іпотеки.

Доводи інших учасників справи

17. ПАТ Банк "Контракт", у Відзиві на касаційну скаргу від 05.04.2018, доводив, що зобов'язання ТОВ "Центрумікс Трейд", яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, в розумінні приписів ст. ст. 526, 599 ЦК України, не було виконано в повному обсязі, в тому числі за рахунок іпотечного майна.

18. Банк доводив, що законодавець пов'язує задоволення вимог Іпотекодержателя за рахунок предметів іпотеки, саме з обсягом невиконаного зобов'язання, отже, отримання у власність предмету іпотеки не вказує на припинення основного зобов'язання в повному обсязі.

НОРМИ ПРАВА, ЩО ПІДЛЯГАЮТЬ ЗАСТОСУВАННЮ

19. Конституція України

У відповідності до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

За змістом положень ст. 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Стаття 124 регламентує, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення

Стаття 129 встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).

20. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 6

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

21. Господарський процесуальний кодекс України (далі -ГПК України), в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991

Відповідно до ст. 32 ГПК України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору.

Виходячи з вимог ст. 33 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За приписами ч. 1 ст. 47 ГПК України, судове рішення приймається за результатами обговорення усіх обставин справи, а ч. 1 ст. 43 названого Кодексу передбачено всебічний, повний і об'єктивний розгляд в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Оцінка доказів це визначення їх об'єктивної дійсності, правдивості та достовірності.

Способи перевірки і дослідження доказів залежать від конкретного виду засобів доказування, що використовуються. Метою оцінки доказів з погляду на їх належність, допустимість, достатність та взаємозв'язок є усунення протиріч між доказами, сумнівів у достовірності висновків, що слідують із отримуваної доказової інформації.

Від повноти встановлення відповідних обставин справи та правильної оцінки доказів залежить обґрунтованість висновків суду при ухвалені судом рішення по суті спору. При цьому, суд в кожному випадку повинен навести мотиви через які він приймає одні докази та відхиляє інші.

Статтею 99 ГПК України встановлено, що в апеляційній інстанції справи переглядаються за правилами розгляду цих справ у першій інстанції з урахуванням особливостей, передбачених у цьому розділі. Апеляційний господарський суд, переглядаючи рішення в апеляційному порядку, користується правами, наданими суду першої інстанції.

Згідно ст.101 ГПК України, у процесі перегляду справи апеляційний господарський суд, за наявними у справі і додатково поданими доказами, повторно розглядає справу. Додаткові докази приймаються судом, якщо заявник обґрунтував неможливість їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від нього.

Апеляційний господарський суд не зв'язаний доводами апеляційної скарги і перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду у повному обсязі.

22. Цивільний кодекс України (далі - ЦК України)

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Вказана норма кореспондується, також зі ст. 193 Господарського кодексу України.

Статтею 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця (ч. 3 ст. 1049 Цивільного кодексу України).

23. Закон України "Про іпотеку"

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 7 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

За приписами ст. 17 Закону України "Про іпотеку", іпотека припиняється у разі: набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Відповідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

А.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

24. Відповідно до ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Хоча приписами процесуального закону перегляд справи судом касаційної інстанції обмежується доводами касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, діючи як "суд встановлений законом", враховуючи, що за прохальною частиною касаційної скарги ТОВ "Центрумікс Трейд" просить скасувати повністю постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у цій справі, прийняту за результатами апеляційного перегляду рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2017, у межах встановлених ст. 101 ГПК України (в редакції Кодексу №1798-ХІІ від 06.11.1991), вважає необхідним надати правову оцінку судовим рішенням і в частині задоволених позовних вимог ТОВ "Центрумікс Трейд".

А.2. Щодо суті касаційної скарги

Виходячи з положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", законодавцем визначена можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Шлях позасудового врегулювання, визначений в ст. 36 Закону України "Про іпотеку", вважається завершеним після проведення реєстрації права власності як юридичного факту. Названим вище Законом чітко визначаються умови можливості проведення позасудового врегулювання і його наслідки: це - визначення такого шляху в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя, наявність заборгованості боржника, яка зумовлює відповідне право на застосування такого шляху і наслідок його завершення - недійсність інших вимог до боржника.

Таким чином, Законом встановлено спосіб задоволення вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі, зокрема, відповідного застереження в іпотечному договорі. Цей спосіб реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. Після набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, якою забезпечено згідно іпотечного договору усі існуючі борги позичальника, вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Вищого господарського суду України від 20.12.2016 у справі №914/3604/15 та від 02.10.2017 у справі №908/2517/16.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 17.05.2016 ПАТ Банк "Контракт", в порядку встановленому Законом України "Про іпотеку", з дотриманням умов договорів іпотеки, звернуло стягнення на предмети іпотеки за Іпотечними договорами №15/2014-01, №15/2014-02 та №15/2014-03 від 02.04.2014, в позасудовому порядку, шляхом визнання права власності на нього, з внесенням відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Тобто, кредитор скористався своїм правом та задовольнив забезпечені іпотекою вимоги до боржника шляхом набуття права власності на предмети іпотеки.

За висновками судів першої та апеляційної інстанцій, іпотека, яка виникла на підставі вказаних іпотечних договорів, припинилась.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з такими висновками господарських судів першої та апеляційної інстанції, вважає рішення в цій частині законними та обґрунтованими.

Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати, зокрема, передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону. Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст. ст. 598, 599 ЦК України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, ч. 1 ст. 593 ЦК України з припиненням основного зобов'язання, забезпеченого заставою або порукою, припиняється порука і право застави (постанова Верховного суду України від 04.02.2015 року № 6-243цс14).

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги ТОВ "Центрумікс Трейд" про визнання зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, таким що припинилось, господарські суди виходили з того, що, після прийняття у власність предметів іпотеки за договорами №15/2014-01, №15/2014-02 та №15/2014-03 від 02.04.2014, залишилась непогашеною частина заборгованості за Договором про відкриття мультивалютної лінії № 15/2014.

При цьому, апеляційний господарський суд вказав, що зобов'язання за Кредитним договором № 15/2014 від 02.04.2014, поміж іншим, були забезпечені іпотекою, на підставі Іпотечного договору № 15/2014-04 від 02.04.2014, укладеного між ПАТ Банком "Контракт" та ОСОБА_8, а також заставою за Договором застави товарів у обороті № 15/2014-05 від 02.04.2014, укладеного між ПАТ Банком "Контракт" та ТОВ "Центрумікс Трейд".

Проте, господарські суди наведеного вище на врахували, не дослідили умови Кредитного договору № 15/2014 від 02.04.2014 в поєднанні зі всіма забезпечувальними договорами, щодо умов та обсягів забезпечення, з урахуванням Протоколу засідання Кредитного Комітету ПАТ Банк "Контракт" від 16.05.2016, зокрема, в частині визначення кількісного складу забезпечувального майна, яке вирішено прийняти у власність банку у рахунок погашення заборгованості за основним кредитним Договором.

Поміж тим, суди не дослідили та не надали належної правової оцінки умовам Іпотечних договорів, зокрема, п.1.1.2 щодо відповідності таких умов нормам діючого законодавства.

Так, відповідно до абзацу першого п.1.1.2 кожного з Іпотечних договорів, зобов'язання за якими визнані судами припиненими, сторони даного Договору, керуючись ч.3 ст.6 Цивільного кодексу України, дійшли згоди відступити від положень абзацу четвертого статті 36 Закону України "Про іпотеку" та встановити право Іпотекодержателя на пред'явлення до Боржника за Договором кредиту або до його поручителів вимог про виконання зобов'язань, визначених підпунктом 1.1. даного Договору, у частині, що залишилася непогашеною після позасудового врегулювання, передбаченого Законом України "Про іпотеку".

Між тим, відповідно до абзацу другого ч.3 ст.6 ЦК України, сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

З цього приводу, слід зауважити наступне. Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов'язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно із ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" від 03.04.2008р. (заява №3236/03), "Рябих проти Росії" від 03.12.2003р. (заява №52854/99), "Нєлюбін проти Росії" від 02.11.2006р. (заява №14502/04)), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІI від 03.10.2017), суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

В силу приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України (у визначеній вище редакції), суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, у касаційної інстанції відсутні процесуальні повноваження щодо переоцінки фактичних обставин справи, встановлених під час розгляду справи місцевим господарським судом та під час здійснення апеляційного провадження.

Відповідно до п. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 310 ГПК України, підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є, зокрема, порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування дослідження або огляд доказів, або інше клопотання(заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд", та скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційної інстанції частково (в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "Центрумікс Трейд" щодо визнання зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, таким що припинилось), з направленням справи (у скасованій частині) на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Під час нового розгляду, господарським судам належить врахувати вище викладене, повно та всебічно перевірити фактичні обставини справи, дати належну оцінку зібраним по справі доказам, доводам та запереченням сторін і в залежності від встановленого та вимог закону постановити законне і обґрунтоване рішення. Зокрема, належить встановити реальну суму заборгованості на момент прийняття у власність Банку предметів іпотеки, умови та обсяги забезпечення за всіма забезпечувальними договорами, кількісний склад іпотечного майна, щодо якого прийнято рішення про прийняття у власність Банку (Протокол засідання Кредитного Комітету ПАТ Банк "Контракт" від 16.05.2016) та реальне виконання такого рішення.

В. Судові витрати

У зв'язку з скасуванням попередніх судових рішень і передачею справи на новий розгляд розподіл судового збору у справі, в тому числі й сплаченого за подання апеляційної та касаційної скарги, здійснює господарський суд, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 310, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Центрумікс Трейд" задовольнити частково.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі № 910/9508/17 скасувати, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ "Центрумікс Трейд" щодо визнання зобов'язання, яке виникло з Договору №15/2014 про відкриття мультивалютної кредитної лінії від 02.04.2014, таким що припинилось, і передати справу (у скасованій частині) на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

3. В іншій частині рішення господарського суду міста Києва від 23.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі № 910/9508/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков