ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31.05.2018 м.Харків Справа № 905/735/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Лейби М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні, при секретарі судового засідання Григорєвій М.В. справу

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Нікопольський завод феросплавів», м.Нікополь, Дніпропетровська область

до відповідача: Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча», м.Маріуполь, Донецька область

про стягнення 4823,92грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1 за дов.

від відповідача: не зявився

Суть спору:

Позивач, Публічне акціонерне товариство Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь, Дніпропетровська область, звернувся до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення 4823,92грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобовязань за договором №171507/1605883/2646 від 26.12.16р. в частині своєчасної оплати вартості отриманого товару.

Автоматичним розподілом автоматизованої системи документообігу господарського суду Донецької області сформовано судову справу, якій присвоєно єдиний унікальний номер судової справи №905/735/18.

Ухвалою суду від 20.04.18р. позовну заяву залишено без руху для усунення недоліків.

03.05.18р. від позивача до суду надійшла заява №2018.05.27/30-4016 від 27.04.18р. про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 07.05.18р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №905/735/18; дану справу визначено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та судове засідання призначено на 31.05.18р.

29.05.18р. до суду від відповідача надійшли:

- відзив №09/1502 від 22.05.18р. на позовну заяву, у якому відповідач: не заперечує проти розгляду справи в спрощеному провадженні; позовні вимоги не визнав, посилаючись на невірно здійснений позивачем розрахунок пені та 3% річних. Зокрема, за твердженням відповідача, викладеними у відзиві, позивачем невірно визначено дату прострочення виконання зобовязання, а саме, не враховано умови повної оплати товару, передбачені у п.3.4 договору №171507/1605883/2646 від 26.12.2016р.;

- клопотання №09/1501 від 22.05.18р. про зменшення розміру пені на 80%;

У судове засідання 31.05.18р. представник відповідача не зявився, про місце, час та дату слухання справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

При цьому, судом не встановлено обставин, що неявка у судове засідання 31.05.18р. представника відповідача перешкоджає вирішенню спору, оскільки судом приймається до уваги, що явка представників сторін у засідання суду обов'язковою не визнавалась.

Клопотань про відкладення судового засідання не надходило та суду не доведено обставин, які б перешкоджали розгляду спору у даному судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

З огляду на наведене, суд вирішує спір по суті за наявними матеріалами на підставі ч.ч.1, 3 ст.202 ГПК України.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Дослідивши матеріали справи, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

26.12.16р. між Публічним акціонерним товариством «Нікопольський завод феросплавів» (позивач) та Приватним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (відповідач) укладений договір поставки №171507/1605883/2646, за умовами якого позивач (постачальник) зобовязався поставити та передати у власність відповідача (покупця), а відповідач прийняти та оплатити згідно п.3.4 договору феросплави, протягом строку з 01.07.17р. по 30.09.17р. на умовах, у кількості та строки, вказані у специфікаціях до договору, які є його невідємними частинами.

Згідно до п.2.1 договору поставка товару здійснюється на умовах СРТ, залізнична станція Маріуполь сортирувальний Донецької залізниці. Можливе постачання товару на умовах ФСА, склад вантажовідправника, автотранспортом покупця. Партією поставки товару за цим договором є кількість товару, відвантаженого для перевезення за однією залізничною накладною.

Сторонами до договору поставки №171507/1605883/2646 від 26.12.16р. було підписано додаткові угоди №1/1703810 від 03.07.17р., №2/1704396 від 02.08.17р., №3/1704928 від 01.09.17р., №4/1705027 від 08.09.17р., а також специфікації №1, 2, 3, 4, якими сторони погодили найменування товару, його кількість, ціну та якісні характеристики.

Відповідно до п.2.3 договору датою поставки товару при постачанні залізничним транспортом вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника.

Умовами п.п.3.1., 3.5. договору, передбачено, що основою для формування ціни є ціна в доларах США на світових ринках феросплавів за місяць, що передує відвантаженню, а оплата товару здійснюється в національній валюті України, за курсом НБУ на дату оплати.

Пунктом 3.4 3.7 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару. Оплата здійснюється за курсом НБУ на дату зарахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника. Датою платежу вважається дата зарахування коштів на рахунок постачальника.

Згідно п.3.8 договору, сторонами визначено, що при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний зазначити Оплата за товар за договором №171507/1605883 від 26.12.16р.. Порядок розподілення грошових коштів постачальником здійснюється наступним чином: 1) сплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця, 2) сплачуються рахунки, виписані за базовою ціною продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Відповідно до п.7.6 договору сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Як вбачається з матеріалів справи:

- за залізничною накладною №47221569 позивачем було поставлено відповідачу 28.09.17р. товар на суму 9952988,98грн. та виставлений рахунок на оплату №215448 від 28.09.17р.;

- за залізничною накладною №47285994 позивачем було поставлено відповідачу 30.09.2017р. товар на суму 19852672,60грн. та виставлений рахунок на оплату №215480 від 30.09.17р.

Доказів наявності заперечень щодо кількості поставленого товару, а також порядку поставки та інших зауважень суду не представлено.

За твердженнями позивача, відповідач розрахувався за спірними зобовязаннями у повному обсязі. Проте, всупереч статей 525 та 526 Цивільного кодексу України, розрахунок за спірними зобовязаннями здійснено з порушенням строків встановлених п.3.4. договору.

Враховуючи невиконання відповідачем зобовязання у строк визначений договором позивачем нараховані та предявлені до стягнення пеня та 3% річних в загальному розмірі 4823,92грн.

Надаючи правову кваліфікацію вказаним обставинам суд виходить з наступного:

Статтею 11 Цивільного кодексу України та статтею 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами статей 509, 526 Цивільного кодексу України та статей 173, 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно ст.712 Цивільного кодексу України, ст.265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом розгляду у даній справі є стягнення пені та 3% річних за несвоєчасне виконання відповідачем грошових зобовязань з оплати вартості поставленого позивачем товару.

Так, у звязку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобовязань за договором поставки №171507/1605883/2646 від 26.12.16р. щодо здійснення оплати за товар у строки обумовлені договором, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення пені та 3% річних в загальному розмірі 4823,92грн.

Відповідно до ч.1 ст.216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно зі ст.218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинення ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведено, що ним вжито усіх належних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною першою ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання він зобов'язаний сплатити штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п.3 ч.1 ст.611 Цивільного кодексу України ).

Пунктом 3.4 договору встановлено, що відповідач здійснює оплату товару, що постачається, шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивача протягом 30 банківських днів з дати поставки товару.

Таким чином, за висновками суду, відповідач мав сплатити вартість товару, отриманого від позивача 28.09.17р. згідно залізничної накладної №47221569 в строк до 10.11.17р. (включно), та отриманого від позивача 30.09.17р. згідно залізничної накладної №47285994 в строк до 13.11.17р. (включно).

Умовами п.п.3.1., 3.5. договору, передбачено, що основою для формування ціни є ціна в доларах США на світових ринках феросплавів за місяць, що передує відвантаженню, а оплата товару здійснюється в національній валюті України, за курсом НБУ на дату оплати.

Згідно п.3.8 договору, сторонами визначено, що при перерахуванні коштів на рахунок постачальника, покупець зобовязаний зазначити Оплата за товар за договором №171507/1605883 від 26.12.16р.. Порядок розподілення грошових коштів постачальником здійснюється наступним чином: 1) сплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця, 2) сплачуються рахунки, виписані за базовою ціною продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Отже, позивач отримані від відповідача кошти розподіляв відповідно до умов договору, узгоджених з відповідачем: у першу чергу закривав рахунки, що були виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від відповідача, а потім рахунки, що предявлялись до оплати відповідачу за базовою ціною на дату відвантаження в порядку календарної черги виникнення заборгованості.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема довідки АБ «Південний» №168-1167БТ від 09.01.18р., відповідачем було перераховано позивачу грошові кошти, які були зараховані позивачем:

- за товар отриманий за залізничною накладною №47221569 в сумі 9349462,85грн. згідно з платіжними дорученнями № та № від 07.11.17р., №, №, №, №, №, № від 09.11.17р. та в сумі 603526,13грн. згідно з платіжним дорученням № від 14.11.17р.;

- за товар отриманий за залізничною накладною №47285994 в сумі 19852672,60грн. згідно з платіжним дорученням № від 14.11.17р.

Після проведення часткової оплати 14.11.17р., з урахуванням зміни курсу валют позивачем проведено коригування заборгованості та згідно коригувального рахунку №215480АК визначено, що залишок боргу за рахунком №215480 склав 579790,05грн.

Вказана сума боргу була сплачена згідно з платіжними дорученнями №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, №, № від 21.11.17р.

Таким чином, за висновками суду, свої зобов`язання щодо своєчасної сплати позивачу грошових коштів за поставлений товар всупереч ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України відповідач виконав з простроченням терміну платежу обумовленого сторонами договору.

Відповідно до п.7.6 договору сторонами узгоджено, що у випадку порушення відповідачем строків оплати за поставлений товар, останній сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у відповідний період, за кожен день прострочення оплати.

Згідно п.7.6. договору позивачем заявлені вимоги про стягнення з відповідача пені:

- по залізничній накладній №47221569 та згідно рахунку №215448 від 28.09.17р. за період з 11.11.17р. по 13.11.17р. у розмірі 1339,33грн.;

- по залізничній накладній №47285994 та згідно рахунку №215480 від 30.09.17р. за період з 14.11.17р. по 20.11.17р. у розмірі 3002,20грн.

Перевіривши розрахунок пені, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, та розрахунок пені є арифметично вірним.

Відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Так, на підставі ст.625 Цивільного кодексу України позивачем нараховано та предявлено до стягнення 3% річних:

- по залізничній накладній №47221569 та згідно рахунку №215448 від 28.09.17р. за період з 11.11.17р. по 13.11.17р. у розмірі 148,81грн.;

- по залізничній накладній №47285994 та згідно рахунку №215480 від 30.09.17р. за період з 14.11.17р. по 20.11.17р. у розмірі 333,58грн.

Перевіривши розрахунок 3% річних, суд дійшов висновку, що позивачем вірно визначений період таких нарахувань, та розрахунок 3% річних є арифметично вірним.

Розрахунок пені та 3% річних судом здійснено за допомогою програмного забезпечення Ліга Закон.

Судом не приймаються до уваги заперечення відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, оскільки доводи викладені у запереченнях спростовуються матеріалами справи.

29.05.18р. до суду надійшло клопотання від відповідача №09/1501 від 22.05.18р. про зменшення заявленого позивачем до стягнення розміру пені на 80%.

Згідно з ч.1 ст.233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.3 ст.551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Правовий аналіз названих норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Враховуючи висновок суду про наявність порушення відповідачем умов договору щодо своєчасної оплати поставленого товару, а також приймаючи до уваги, що розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій не є надмірно великим, суд відмовляє в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 80%.

Відповідно до ст.13Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з п.4 ч.3 ст.129 Конституції України та статями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши умови договору, надавши відповідну юридичну оцінку всім доказам які наявні в матеріалах справи та на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статями 12, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 236-238, 240, 241, 247, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів, м.Нікополь до Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, м.Маріуполь, Донецька область про стягнення пені в сумі 4341,53грн. та 3% річних в сумі 482,39грн. задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча (вул. Левченка, буд. 1, м.Маріуполь, Донецька область, 87504; ) на користь Публічного акціонерного товариства Нікопольський завод феросплавів (вул. Електрометалургів, буд. 310, м.Нікополь, Дніпропетровська область, 53200; ) пеню в сумі 4341,53грн. та 3% річних в сумі 482,39грн., судовий збір в сумі 1762,00грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст.241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

У судовому засіданні 31.05.18р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.05.18р.

Суддя М.О. Лейба