КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 910/18480/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: Лисенко В.О. - представник за довіреністю № 14-197 від 11.12.2017 р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року

у справі № 910/18480/17 (суддя Зеленіна Н. І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль"

до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про визнання договору укладеним

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Дніпровська теплоелектроцентраль" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про:

- визнання укладеним Договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" з моменту початку фактичного постачання газу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", у редакції позивача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2501;

- зобов'язання відповідача надати позивачу підписану уповноваженою особою письмову форму Договору постачання природного газу "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2501;

- зобов'язання відповідача здійснити документальне оформлення господарських операцій по поставці природного газу за Договором постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. № 2501.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року відмовлено повністю у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання договору укладеним.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року у справі № 910/18480/17 скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийнято при повному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права а також порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що висновки Господарського суду міста Києва є передчасними та необґрунтованими, а рішення фактично ґрунтується на єдиному запереченні відповідача у справі та не відображає перевагу доказів та пояснень, наведених позивачем у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року у справі № 910/18480/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М. А. - головуюча суддя; судді - Руденко М. А., Пономаренко Є. Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року відкрито апеляційне провадження у справі № 910/18480/17 та призначено до розгляду на 10.04.2018 року.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 року враховуючи перебування у відпустці судді Руденко М. А., яка не є головуючою суддею, справу № 910/18480/17 передано на повторний автоматизований розподіл.

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справ від 10.04.2018 року, справу № 910/18480/17 передано на розгляд колегії суддів у складі: Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Дикунська С. Я.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 року апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" прийнято до провадження у складі колегії суддів Дідиченко М.А. (головуюча), Пономаренко Є. Ю., Дикунська С. Я. та призначено розгляд справи на 15.05.2018 р.

Представник позивача у судове засідання 15.05.2018 р. не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2018 р. проти апеляційної скарги заперечував, рішення суду першої інстанції просив залишити без змін.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, основним видом діяльності ПрАТ "Дніпровська теплоелектроцентраль" (позивач) є комбіноване виробництво електричної та теплової енергії (когенерація) - спосіб одночасного виробництва електричної та теплової енергії в межах одного технологічного процесу у результаті спалення палива.

Як зазначає апелянт, між позивачем та ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (відповідач) було укладено договори:

- №4739/1617-РО-3 від 30.09.2016 р. постачання природного газу для використання споживачем газу виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій;

- №1812/1617-БО-3 від 27.10.2016 р. постачання природного газу для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам;

- №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016 р. постачання природного газу для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення і постачання гарячої води населенню.

Договір постачання природного газу у 2016-2017 році для власних потреб відповідач не підписав, натомість, листом № 26-8779/1.2-16 від 08.12.2016 р. повідомив, що питання укладення цього договору розглядатиметься після ліквідації заборгованості за природний газ.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач здійснював постачання природного газу для вироблення позивачем теплової енергії для окремих визначених законодавством категорій споживачів в межах договорів №4739/1617-РО-3 від 30.09.2016 р. (постачання природного газу для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії для релігійних організацій), №1812/1617-БО-3 від 27.10.2016 р. (постачання природного газу для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення постачання гарячої води бюджетним установам/організаціям та іншим споживачам); №1811/1617-ТЕ-3 від 25.10.2016 р. (постачання природного газу для використання споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення постачання гарячої води населенню).

Укладений сторонами договір, яким передбачалося постачання природного газу для власних потреб (на виробництво електричної енергії), припинив дію з 01.01.2016 р.

14.03.2017 р. позивач направив відповідачу лист №519/01, з 2-ма примірниками договору постачання природного газу на виробництво електричної енергії для власних потреб на січень 2017 р. - березень 2017 р.

Листом №26/9893/1.2-17 від 23.03.2017 р. відповідач повідомив, що питання укладення цього договору розглядатиметься після ліквідації заборгованості за природний газ, тобто, відмовився укладати з позивачем договір з огляду на недотримання позивачем порядку розрахунку за поставлений газ та наявності заборгованості позивача перед відповідачем за поставлений газ.

Позивач, звертаючись з позовними вимогами зазначає, що відповідач, як постачальник "останньої надії" безпідставно ухиляється від укладення договору. Позивач вважає, що на підставі ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу", абз. 2 п. 6 Розділу V Правил №2496 постачання природного газу відповідачу в 1 кварталі 2017 р. має здійснюватися у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", що і стало підставою для звернення з позовом у даній справі.

Частинами 3, 4, 7 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування. При укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема, типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови; договору приєднання, запропонованого однією стороною для інших можливих суб'єктів, коли ці суб'єкти у разі вступу в договір не мають права наполягати на зміні його змісту. Господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу визначаються Законом України "Про ринок природного газу" .

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 10 грудня 2015 №1307-р "Про визначення Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" постачальником "останньої надії"" Національну акціонерну компанію "Нафтогаз України" визначено постачальником "останньої надії" строком на три роки як переможця конкурсу.

Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 р. №2501, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 р. за №1387/27832, затверджено Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" та постановлено, що суб'єкти господарювання, визначені Кабінетом Міністрів України як постачальники, які не мають права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу (постачальники "останньої надії"), оформлюють свої договірні відносини зі споживачами на підставі Типового договору постачання природного газу постачальником "останньої надії".

Положеннями п.26 ч.1 ст.1 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що постачальник "останньої надії" - визначений Кабінетом Міністрів України постачальник, який не має права відмовити в укладенні договору постачання природного газу на обмежений період часу.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що вказана норма дає визначення особи - постачальника "останньої надії". Однак випадки укладення відповідного договору постачання природного газу споживачу постачальником "останньої надії" передбачені саме пунктом 3 Розділу V Правил постачання природного газу, оскільки хоча відповідача віднесено до "постачальника "останньої надії", проте, укладення ним таких договорів відбувається саме внаслідок наявності випадку, обумовленого зазначеним пунктом Правил.

Відповідно до ч.1 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу" у разі якщо постачальника ліквідовано, визнано банкрутом, його ліцензію на провадження діяльності з постачання природного газу анульовано або її дію зупинено, а також в інших випадках, передбачених правилами для постачальника "останньої надії", постачання природного газу споживачу здійснюється у порядку, визначеному правилами для постачальника "останньої надії", та на умовах типового договору постачання постачальником "останньої надії", що затверджується Регулятором.

Вказана норма кореспондується з п. 1 розділу 5 Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання), відповідно до якого, якщо в результаті ліквідації діючого постачальника, визнання його банкрутом, анулювання/зупинення його ліцензії, недостатності ресурсу природного газу для задоволення потреб споживача, відсутності пропозицій від постачальників чи в інших випадках, передбачених пунктом 3 цього розділу, споживач залишився (буде залишений) без постачальника та/або без достатніх ресурсів (підтверджених обсягів природного газу), споживач має право звернутися у порядку, визначеному цим розділом, до постачальника "останньої надії".

Постачальник "останньої надії" здійснює постачання природного газу всім споживачам, які звернулися до нього, на умовах договору постачання природного газу, який укладається з урахуванням вимог цього розділу та має відповідати типовому договору постачання природного газу постачальником "останньої надії", затвердженому Регулятором (далі - типовий договір), який є публічним, а його умови - однаковими для всіх споживачів України.

Максимальна тривалість постачання природного газу постачальником "останньої надії" не може перевищувати шістдесят календарних днів на рік та в будь-якому випадку не має тривати довше ніж до кінця календарного місяця, наступного за тим місяцем, у якому почалося фактичне постачання природного газу споживачеві постачальником "останньої надії" (п. 2 розділу 5 Правил, абз. 1 ч. 2 ст. 15 Закону України "Про ринок природного газу").

Позивач стверджує, що укладення договору "останньої надії" є обов'язковим для відповідача, а відтак відповідач неправомірно відмовив в укладенні договору "останньої надії".

Порядок укладення "договору останньої надії" визначається Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила).

Приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу № 2496 встановлені випадки, в яких постачання природного газу споживачу може здійснюватися постачальником "останньої надії":

- у діючого постачальника відсутній або не достатній ресурс природного газу для забезпечення споживача в необхідних обсягах на відповідний період;

- між діючим постачальником та споживачем розірваний договір на постачання природного газу або призупинений у частині постачання природного газу на відповідний період, при цьому споживач не встиг оформити договірні відносини з новим постачальником чи новий постачальник не встиг оформити підтверджений обсяг природного газу споживачу;

- діючого постачальника визнано банкрутом у встановленому порядку, або він припинив свою господарську діяльність з інших причин, або його вже ліквідовано;

- діючий постачальник більше не має права на постачання природного газу у випадку, якщо його ліцензія на постачання скасована або її дія призупинена Регулятором;

- діючий постачальник своєчасно не оформив підтверджені обсяги природного газу по споживачу на відповідний період (за умови, що споживачем дотримані зобов'язання за договором на постачання природного газу) та по споживачу вже розпочаті чи здійснені заходи з припинення розподілу/транспортування природного газу Оператором ГРМ/ГТС.

Діючий постачальник, який передбачає свою нездатність продовжувати постачання природного газу своєму споживачу та/або надалі виконувати свої зобов'язання за договором постачання природного газу, має завчасно (не пізніше ніж через три робочі дні після дня, коли йому стало відомо про відповідні обставини, які спричиняють його нездатність продовжувати постачання природного газу своїм споживачам) повідомити (з позначкою про вручення) про це споживача та поінформувати споживача про його право: вибрати іншого постачальника або звернутися до постачальника "останньої надії", а також про наслідки, що можуть статися через відсутність у споживача постачальника; на відшкодування збитків, завданих у зв'язку з нездатністю діючого постачальника виконати свої зобов'язання за договором постачання природного газу (п.4 Правил).

Пунктом 5 Правил передбачено, що діючий постачальник - постачальник природного газу, з яким укладено договір постачання природного газу і який постачає природний газ споживачу.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що укладення договору "останньої надії" є обов'язковим для відповідача виключно у разі наявності вищезазначених підстав. Відсутність визначених приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу обставин є підставою для відмови в укладенні договору "останньої надії".

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач повідомив позивача про відмову в укладенні договору "останньої надії", в зв'язку з відсутністю юридичних підстав на укладення відповідного договору.

Згідно з ч.3 ст.179 Господарського кодексу України, укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Отже, договір може бути укладений за рішенням суду, проте, лише у випадку існування норм закону, що передбачають обов'язковість укладення такого договору.

Право сторін вільно визначати умови договору може бути обмежено тільки тими випадками, коли актом цивільного законодавства передбачено обов'язковість положень цього акту для сторін договору і сторони не вправі відступити від їх положень.

Згідно чинного законодавства України на відповідача законом покладено обов'язок укласти договір "останньої надії" за наявності визначених підстав.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказуючи на обов'язок відповідача укласти з позивачем договір "останньої надії", позивачем не зазначено та не доведено наявності визначених приписами пункту 3 Розділу V Правил постачання природного газу випадків, в яких постачання природного газу споживачу може здійснюватися постачальником "останньої надії", зокрема невиконанням попереднім постачальником своїх обов'язків з тих чи інших підстав, тощо.

Саме лише відмова відповідача в укладенні договору постачання природного газу для власних потреб на новий строк, в зв'язку з існуванням заборгованості з оплати за використаний газ, - не є підставою для застосування можливості врегулювання існуючих відносин сторін щодо поставки газу шляхом укладення договору з відповідачем як постачальником "останньої надії".

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано і те, що відповідач був у спірний період діючим постачальником для позивача згідно з Правилами №2496 та Закону України "Про ринок природного газу", позивач не здійснював заходів, направлених на укладення договорів з новим постачальником, у зв'язку з чим відсутня умова, обумовлена абз. 3 п. 5 розділу І Правил № 2496.

Ч. 2 ст. ст. 37 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що оператор газорозподільної системи провадить діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, що видається Регулятором.

Статтею 40 Закону України "Про ринок природного газу" встановлено, що розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов'язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов'язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу. Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором.

Відповідно до Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2498, санкціонований відбір газу з газорозподільчої системи проводиться споживачем за умови наявності у нього укладеного із постачальником договору постачання природного газу, підтвердженого обсягу газу, а також відсутності простроченої заборгованості за договором. Наявність підтвердженого обсягу природного газу споживача (його постачальника) доводиться до відома Оператора ГРМ у встановленому законодавством порядку Оператором ГТС, а до відома споживача - його постачальником. За відсутності у Споживача договору постачання природного газу та/або виділених його постачальником підтверджених обсягів для потреб Споживача на відповідний календарний період Споживач не має права використовувати (споживати) природний газ із газорозподільної системи.

Також, у Типовому договорі встановлено, що підтверджений обсяг природного газу - об'єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений Оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом газотранспортної системи, затвердженим постановою Регулятора від 30 вересня 2015 року N 2493.

З огляду на вищенаведене, доводи скаржника в обґрунтування підстав скасування оскаржуваного рішення про те, що позивачем здійснювався облік природного газу спожитого у 1 кварталі 2017 року, що підтверджується актами наданих послуг з транспортування природного газу та актами наданих послуг з розподілу природного газу від 31.01.2017 р., від 28.02.2017 р., від 31.03.2017 р. судом апеляційної інстанції відхиляються з огляду на те, що вказані документи не містять відомостей щодо постачальника природного газу і складені між позивачем та оператором газорозподільної системи.

Вказані акти засвідчують здійснення фактичного розподілу природного газу позивачу і не містять дати початку здійснення фактичного розподілу та не містять відомостей, що такий розподіл був здійснений з ресурсу відповідача. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та відповідачем був укладений договір на постачання природного газу постачальником "останньої надії", а також відсутній підтверджений обсяг природного газу для потреб споживача, а також була наявна прострочена заборгованість позивача перед відповідачем.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржник не заперечував наявність боргу, проте, вказував на те, що 17.12.2015 р. Господарським судом Дніпропетровської області в справі № 904/10198/15 порушено провадження в справі про банкрутство ПАТ "Дніпровська ТЕЦ" та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції зазначає, що наявність порушеної справи про банкрутство не спростовує і не звільніє боржника від сплати боргу, як не скасовує і не припиняє існування відповідної заборгованості, оскільки відповідний борг стає безспірним внаслідок його включення до реєстру вимог кредиторів і який підлягає погашення у відповідній черговості за рахунок майна боржника.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Позивач у позові просив визнати укладеним з моменту фактичного постачання відповідачем позивачу Договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача та відповідно до Типового договору. На думку позивача, днем укладення договору слід вважати фактичне постачання газу у опалювальному сезоні 2016-2017 років, тобто з 31.01.2017 р.

Статтею 187 Господарського кодексу України визначено, що спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Таким чином, наведеною нормою не передбачено укладення договору на минуле, а тому доводи позивача в обґрунтування підстав задоволення позову щодо укладення з моменту фактичного постачання газу договору постачання природного газу постачальником "останньої надії" в редакції споживача відповідно до Типового договору - є необгрутованими та суперечать ст. 187 Господарського кодексу України.

Отже, оскільки позивачем не доведено належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні ст. ст. 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України наявність визначених приписами пункту 3 розділу 5 Правил постачання природного газу випадків, в яких постачання природного газу споживачу може здійснюватися постачальником "останньої надії", у зв'язку з чим обумовлені законом підстави для укладення відповідного договору "останньої надії" - відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 31.01.2018 року у справі № 910/18480/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Дніпровська теплоелектроцентраль" на рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 р. у справі № 910/18480/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 р. у справі № 910/18480/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на позивача (апелянта).

4. Матеріали справи № 910/18480/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді С.Я. Дикунська

Є.Ю. Пономаренко