донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.05.2018 року справа №908/3468/13

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від апелянта керуючий санацією від ПАТ "ПУМБ" від ТОВ "Енергомаш-Інвест" від інших кредиторівМартюхіна Н.О. Геза Т.Д., Дучал Н.М. Єлфімовій Ю.О. ОСОБА_6 (адвокат) - за довіреністю б/н від 09.06.2015р.; арбітражний керуючий Нагіх Л.К. - на підставі постанови ГСЗО від 26.03.2018р; ОСОБА_7 - за довіреністю б/н від 15.01.2018р.; ОСОБА_8 - за довіреністю №1/01-18 від 09.01.2017р.; не з'явились;
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_9, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від11.12.2017 року
у справі№908/3468/13 (головуючий суддя Ніколаєнко Р.А., судді Кричмаржевський В.А., Черкаський В.І.)
За заявою ініціюючого кредитора до боржника керуючий санацією про Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест", м. Київ Публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод", м. Запоріжжя арбітражний керуючий Нагіх Людмила Костянтинівна, м. Запоріжжя банкрутство

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_9 звернувся до Господарського суду Запорізької області в межах справи про банкрутство №908/3468/13 із позовними заявами:

- до відповідачів: 1) ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", 2) ТОВ "Торговий дім "Метизи", 3) ПАТ "Креді Агріколь Банк", про визнання недійсним Договору поруки №1 від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Креді Агріколь Банк";

- до відповідачів: 1) ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", 2) ТОВ "Торговий дім "Метизи", 3) ТОВ "Енергомаш-Інвест", 4) ПАТ "Перший український міжнародний банк", про визнання недійсним Договору поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Перший український міжнародний банк";

- до відповідачів: 1) ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", 2) ТОВ "Енергомаш-Інвест", 3) ТОВ "Торговий дім "Метизи", 4) ПАТ "Банк Кредит Дніпро", про визнання недійсним Договору поруки №260509-П від 26.05.2009 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Банк Кредит Дніпро";

- до відповідачів: 1) ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", 2) ТОВ "Торговий дім "Метизи", 3) ПАТ "Креді Агріколь Банк", про визнання недійсним Договору застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 22.07.2016 року заяви ОСОБА_9 про визнання недійсними зазначених вище договорів об'єднано та прийнято до розгляду в межах справи №908/3468/13 про банкрутство ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", порушено провадження за заявами.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 06.11.2017 року за клопотанням позивача залучено до участі у спорах про визнання недійсним Договору поруки №1 від 28.12.2010 року та про визнання недійсним Договору застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року в якості відповідача-4 ТОВ "Енергомаш-Інвест", якому були переуступлені права за вказаними договорами забезпечення та яке позивачем не було визначено відповідачем при пред'явленні позовів, розгляд спорів.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 відмовлено ОСОБА_9 у задоволенні заяв про визнання недійсним Договору поруки №1 від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Креді Агріколь Банк"; визнання недійсним Договору поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Перший український міжнародний банк"; визнання недійсним Договору поруки №260509-П від 26.05.2009 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Банк Кредит Дніпро"; визнання недійсним Договору застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" і ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся ОСОБА_9, який просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_9 посилається на порушення судом першої інстанцій при винесенні оскаржуваної ухвали норм матеріального та процесуального права. Зазначає про такі порушення:

- судом першої інстанції помилково не застосовано положення Закону України "Про акціонерні товариства" з підстав не приведення на той час Статуту ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" у відповідність із нормами вищевказаного Закону у зв'язку з чим є хибним висновок про те, що з урахуванням розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про акціонерні товариства" спірні правовідносини регулюються лише нормами Закону України "Про господарські товариства", оскільки, на думку скаржника, з моменту набрання чинності Закону України "Про акціонерні товариства" його імперативні норми стали спеціальними до відносин у діяльності ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" та підлягали застосуванню саме з моменту набрання ним чинності (29.04.2009 року). За твердженням апелянта суд першої інстанції також неправильно застосував положення ст. 58 Конституції України та не врахував обов'язкові роз'яснення Конституційного Суду України у справі №1-7/99 від 09.02.1999 року про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів;

- не враховано також, що оскаржувані договори підлягають визнанню недійсними не тільки на підставі ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства", але і на підставі ст.ст. 92, 203, 251 Цивільного кодексу України, ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" як такі, що є неприбутковими, укладеними на забезпечення виконання зобов'язань іншої юридичної особи та потягли для ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" наслідки, які призвели до порушення корпоративних прав акціонера ОСОБА_9, тому заявником було вірно обрано спосіб захисту його порушеного права;

- під час розгляду справи судом не дотримано принципу, який закріпленого в ст. 6 параграфа 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, непорушності права приватної власності на майно ОСОБА_9 як акціонера.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.01.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів, яку визначено у складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Сгара Е.В., Геза Т.Д.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 25.01.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_9 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13; встановлено сторонам строк для подання відзиву з доказами його надсилання апелянту в порядку ст. 263 ГПК України до 08.02.2018 року.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 12.02.2018 року розгляд апеляційної скарги ОСОБА_9 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 призначено на 14.03.2018 року об 11 год. 00 хв.

У відзивах на апеляційну скаргу ПАТ "Банк Кредит Дніпро", ТОВ "Енергомаш-Інвест", ПАТ "Перший Український Міжнародний Банк" заперечували проти задоволення апеляційної скарги та узагальнено зазначили, що станом на момент укладення оспорюваних договорів ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" мало керуватись у своїй діяльності Законом України "Про господарській товариства" (який не містив положення про інститут заінтересованості у вчиненні правочину) та чинними на той час установчими документами, а не Законом України "Про акціонерні товариства", оскільки вимоги останнього Закону стають обов'язковими для створених до набрання ним сили акціонерних товариств з моменту приведення їх статутів у відповідність з даним Законом, але не пізніше ніж 01.05.2011 року. Відповідачі вважають, що позивачем не доведено наявність підстав для визнання оскаржуваних Договорів недійсними, оскільки станом на дату прийняття рішень Наглядовою радою про надання майнової поруки та передачі майна у заставу: 1) Статут акціонерного товариства не містив поняття правочину вчиненого із заінтересованістю, 2) був відсутній порядок його укладання та обмеження у повноваженнях членів Наглядової ради, 3) відсутні будь-які докази обізнаності членів Наглядової ради, правління та підписантів Договорів поруки та застави, про будь-які обмеження. Таким чином, оскільки оскаржуваний договір повністю відповідає вимогам ст. 203 ЦК України та ст. 207 ГК України, відповідачі стверджують про відсутність підстав для визнання договорів недійсним.

У відзиві на апеляційну скаргу керуючий санацією ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" - арбітражний керуючий Нагіх Л.К. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення та зазначає, по-перше: оскаржувані договори укладались у відповідності до вимог Закону України "Про господарські товариства", який не містив положень про інститут заінтересованості у вчиненні правочину, та діючої на той час редакції Статуту ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", а також до спірних відносин не застосовуються вимоги Закону України "Про акціонерні товариства"; по-друге: обраний позивачем спосіб захисту прав знаходиться поза межами наданих йому Законом та Статутом прав, а на час подання ОСОБА_9 позовної заяви редакція ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства" не містила такий спосіб захисту прав як визнання правочину недійсним; по-третє: корпоративні права ОСОБА_9 у їх правовому розумінні та вираженні внаслідок укладення оспорюваних угод не є порушеними.

На підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №251/2018 від 13.03.2018 року, у зв'язку із перебуванням у відпустці на день розгляду справи суддів-члена колегії Сгара Е.В., призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3468/13 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., ОСОБА_26.

У судовому засіданні 14.03.2018 року у справі №908/3468/13 оголошено перерву до 18.04.2018 року об 11 год. 30 хв.

На підставі розпорядження керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №331/2018 від 02.04.2018 року, у зв'язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею-членом колегії ОСОБА_26. через звільнення з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.03.2018 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/3468/13 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 року для розгляду апеляційної скарги визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., Дучал Н.М.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 18.04.2018 року у судовому засіданні оголошено перерву до 03.05.2018 року о 12 год. 00 хв.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 03.05.2018 року був присутній представник ОСОБА_9, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Уповноважені представники ПАТ "ПУМБ", ТОВ "Енергомаш-Інвест" та керуючий санацією Нагіх Л.К., які були присутні у судовому засіданні апеляційної інстанції 03.05.2018 року, заперечували проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у візивах, просили суд залишити ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 без змін.

Представники інших кредиторів у судове засідання 03.05.2018 року не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних сторін у справі, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної та перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила настпне.

Як встановлено місцевим господарським судом, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

05.05.2008 року між ЗАТ КБ "Кредит-Дніпро" (правонаступником якого є ПАТ "Банк Кредит Дніпро") та ТОВ "Торговий дім "Метизи", укладено Кредитний договір №050508-КЛВ (з наступними договорами про надання кредиту (траншу) до нього, а також Договорів про зміну від 01.09.2010 року, від 30.12.2010 року, від 30.03.2012 року, від 15.06.2012 року), за умовами якого Банк зобов'язався відкрити ТОВ "Торговий дім "Метизи" як позичальнику відкличну відновлювальну лінію в межах загальної суми 6000000,00 грн. на умовах сплати процентів за користування коштами.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань за цим договором 26.05.2009 року між ПАТ "Банк Кредит Дніпро", ПАТ (на той час - ВАТ) "Запорізький сталепрокатний завод" та ТОВ "Торговий дім "Метизи" укладено Договір поруки № 260509-П (з наступними додатковим договором від 18.11.2009 року до нього та Договорами про зміну від 01.03.2010 року, 29.06.2010 року, 01.09.2010 року, 22.10.2010 року, 30.12.2010 року, 29.04.2011 року, 01.09.2011 року, 28.10.2011 року, 01.03.2012 року, 30.03.2012 року, 15.05.2012 року, 15.06.2012 року), за умовами якого ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", як поручитель, зобов'язалося солідарно відповідати за виконання ТОВ "Торговий дім "Метизи" як боржником, кредитних зобов'язань в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

29.03.2010 року між ПАТ "Перший український міжнародний банк" (далі за текстом - ПАТ "ПУМБ") та ТОВ "Торговий дім "Метизи" укладено Кредитний договір № 95/16.1-К/10 (з наступними додатковими угодами від 03.06.2010 року, 29.09.2010 року, 12.11.2010 року, 25.02.2011 року, 15.03.2011 року, 15.09.2011 року, 28.04.2012 року, 01.10.2012 року, 31.10.2012 року, 30.11.2012 року, 23.01.2013 року, 31.01.2013 року, 15.02.2013 року), згідно з яким Банк зобов'язався надати ТОВ "Торговий дім "Метизи" - як позичальнику, кредит у розмірі 500000,00 грн., а ТОВ "Торговий дім "Метизи" зобов'язалося сплатити плату за кредит та повернути кредитні кошти у встановлені договором порядку та строки.

29.09.2010 року на забезпечення виконання позичальником Кредитного договору №95/16.1-К/10 між ПАТ "ПУМБ" та ПАТ (на той час - ВАТ) "Запорізький сталепрокатний завод" укладено Договір поруки №373/16.1-П/10 (з наступними додатковими угодами від 15.03.2011 року, 15.09.2011 року, 28.04.2012 року, 01.10.2012 року, 31.10.2012 року, 30.10.2012 року, 31.01.2013 року), за яким ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" - як поручитель, зобов'язалося солідарно відповідати за виконання ТОВ "Торговий дім "Метизи" - боржником, зобов'язань за кредитним договором в тому ж обсязі, що і боржник (позичальник).

28.12.2010 року між ПАТ "Індустріально-Експортний Банк" (правонаступником якого є ПАТ "Креді Агріколь Банк") та ТОВ "Торговий дім "Метизи" укладено Кредитний договір №7/2010 (з наступними договорами про внесення змін та доповнень до нього від 11.03.2011 року, 26.12.2011 року, 31.01.2012 року, 29.02.2012 року, 14.06.2012 року, 26.07.2012 року, 01.10.2012 року, 21.11.2012 року, 12.12.2012 року, 28.02.2013 року, 26.03.2013 року, 10.04.2013 року, 29.04.2013 року), яким обумовлено надання Банком у платне строкове користування позичальнику кредитних коштів з лімітом кредитування 13000000,00 грн. та зобов'язання позичальника сплатити плату за кредит та повернути його у встановлені договором строки.

На забезпечення виконання кредитних зобов'язань за зазначеним Кредитним договором №7/2010, 28.12.2010 року між ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ПАТ (на той час - ВАТ) "Запорізький сталепрокатний завод" укладено Договір поруки №1 (з наступними Договорами про внесення змін та доповнень до нього від 29.02.2012 року, 01.10.2012 року, 12.12.2012 року, 28.02.2013 року, 06.03.2013 року, 29.04.2013 року), у відповідності до якого останнє зобов'язалося солідарно відповідати перед Банком за виконання грошових зобов'язань за кредитним договором у тому ж обсязі, що і позичальник - ТОВ "Торговий дім "Метизи".

Крім того, на забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором №7/2010 між ПАТ "Креді Агріколь Банк" та ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" також 28.12.2010 року укладено Договір застави рухомого майна №26-з (з наступними договорами про внесення змін та доповнень до нього від 01.03.2012 року, 14.06.2012 року, 26.07.2012 року, 01.10.2012 року, 21.11.2012 року, 12.12.2012 року, 28.02.2013 року, 26.03.2013 року, 10.04.2013 року, 29.04.2013 року), згідно з яким ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" - заставодавець за цим договором, передало в заставу Банку - заставодержателю, зазначене в Додатку №1 до договору майно заставною вартістю 11493730,79 грн.

В подальшому права вимоги за вказаними договорами перейшли до ТОВ "Енергомаш-Інвест" за угодами про відступлення прав вимоги.

Так, ПАТ "Банк Кредит Дніпро", як первісний кредитор, за Договором №250713/1 від 25.07.2013 року, укладеним з ТОВ "Енергомаш-Інвест", як новим кредитором, передало цьому Товариству в повному обсязі права вимоги за Кредитним договором №050508-КЛВ від 05.05.2008 року та за Договором поруки № 260509-П від 26.05.2009 року.

В свою чергу, ПАТ "ПУМБ", як первісний кредитор, за Договором №1321/61 від 11.09.2013 року, укладеним з ТОВ "Енергомаш-Інвест", відступило цьому Товариству, як новому кредитору, права вимоги за Кредитним договором №95/16.1-К/10 від 29.03.2010 року та за Договором поруки № 373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року.

ПАТ "Креді Агріколь Банк", як первісним кредитором, укладено Договір про відступлення права вимоги б/н від 29.09.2013 року з ТОВ "Енергомаш-Інвест" - новим кредитором, згідно з яким відступлено права вимоги за Кредитним договором №7/2010 від 28.12.2010 року, Договором поруки №1 від 28.12.2010 року та Договором застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року.

Звертаючись до господарського суду першої інстанції з даними позовами, ОСОБА_9 просив визнати недійсними вказані вище договори поруки та договір застави, згідно з умовами яких ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" було забезпечено виконання кредитних зобов'язань ТОВ "Торговий дім "Метизи", а саме:

- Договір поруки №260509-П від 26.05.2009 року з ПАТ "Банк Кредит Дніпро";

- Договір поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року з ПАТ "ПУМБ";

- Договір поруки №1 від 28.12.2010 року з ПАТ "Креді Агріколь Банк";

- Договір застави №26-з від 28.12.2010 року з ПАТ "Креді Агріколь Банк".

Вказані забезпечувальні договори оспорюються позивачем як такі, що укладені недобросовісно і нерозумно, з перевищенням повноважень Наглядової ради, поза рішенням загальних зборів та всупереч інтересам ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", як такі, що не відповідають приписам ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", ч. 1 ст. 92 ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 Цивільного окдексу України.

В обґрунтування заявлених вимог позивач ОСОБА_9 зазначає про те, що є акціонером ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" та підтверджує це виписками депозитарної установи АТ "Укрсиббанк" про стан рахунку в цінних паперах ОСОБА_9, з яких вбачається, що останній є акціонером ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" з часткою у статутному капіталі в розмірі 21,8719%.

Заявник також стверджує, що він має право брати участь в управлінні акціонерним товариством, отримувати у разі ліквідації частину майна або вартості майна товариства. Проте, шляхом укладення низки незаконних правочинів, в тому числі оспорюваних угод, було значно погіршено фінансовий стан ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", метою укладення правочинів було виведення активів з товариства, внаслідок чого підприємство доведено до банкрутства, що є наслідком порушення прав позивача як акціонера.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог господарський суд першої інстанції, в оскаржуваній ухвалі від 11.12.2017 року, виходив з того, що оспорювані позивачем правочини укладені ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" з банківськими установами після набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства", однак до приведення Статуту та внутрішніх положень Товариства у відповідність з нормами Закону України "Про акціонерні товариства", та дійшов висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України "Про господарські товариства", який не містить положень про інститут заінтересованості у вчиненні правочину. Також спірна ухвала мотивована тим, що матеріалами справи не доведено факту порушення прав позивача укладенням спірних забезпечувальних правочинів та наявністю негативних наслідків порушення його права як акціонера відкритого акціонерного товариства.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, переглянувши справу з урахуванням меж перегляду визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржувана ухвала скасуванню із прийняттям нового рішення відповідно до ст. 277 ГПК України, про задоволення вимог заяв ОСОБА_9, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Положеннями ч. 4 ст. 10 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" та ст.ст. 12, 16 ГПК України встановлено виключну підсудність майнових спорів за участю особи, яка перебуває в процедурі банкрутства.

Колегія суддів при розгляді даної справи враховує правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 13.04.2016 року по справі №908/4804/14, про порядок розгляду майнових спорів щодо боржника господарським судом у межах справи про банкрутство без порушення окремого позовного провадження.

Статтею 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені ст.ст. 215, 216 Цивільного кодексу України, ст. 207, 208 Господарського кодексу України.

Частиною 3 ст. 215 Цивільного кодексу України визначено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 233 Цивільного кодексу України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, діючій на момент укладення оспорюваних договорів поруки та застави), особою, заінтересованою у вчиненні акціонерним товариством правочину, вважається посадова особа органів товариства та її афілійована особа (особи), акціонер, який одноосібно або разом з афілійованими особами володіє 25 і більше відсотками простих акцій товариства, якщо зазначена особа (особи - разом або окремо) відповідає принаймні одній із таких ознак: є стороною такого правочину, бере участь у правочині як представник або посередник (крім представництва товариства посадовими особами), отримує винагороду за вчинення такого правочину від товариства (посадових осіб товариства) або від особи, яка є стороною правочину; внаслідок такого правочину придбає майно чи заінтересована в інших результатах виконання правочину; є афілійованою особою юридичної особи, яка є стороною правочину або бере участь у правочині як представник чи посередник, або отримує винагороду від товариства чи від особи, що є стороною правочину, або внаслідок такого правочину придбає майно чи буде користуватися іншими результатами виконання правочину.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України "Про акціонерні товариства" (у вказаній вище редакції), афілійовані одна щодо іншої особи (далі - афілійовані особи): юридичні особи, за умови, що одна з них здійснює контроль над іншою чи обидві перебувають під контролем третьої особи; члени сім'ї фізичної особи - чоловік (дружина), а також батьки (усиновителі), опікуни (піклувальники), брати, сестри, діти та їхні чоловіки (дружини), які спільно провадять господарську діяльність; фізична особа та члени її сім'ї, які спільно провадять господарську діяльність, і юридична особа, якщо ця фізична особа та/або члени її сім'ї здійснюють контроль над юридичною особою.

В ч. 1 та 2 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" (у вказаній вище редакції) визначено, що особа, заінтересована у вчиненні правочину, зобов'язана протягом трьох робочих днів з моменту виникнення в неї заінтересованості поінформувати той орган, членом якого вона є, виконавчий орган та наглядову раду про наявність у неї такої заінтересованості. Якщо заінтересована у вчиненні правочину особа є членом наглядової ради, вона не бере участь у голосуванні з питання вчинення такого правочину. Якщо більшість членів наглядової ради є особами, заінтересованими у вчиненні такого правочину, це питання виноситься на розгляд загальних зборів.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з протоколом №11 Загальних зборів акціонерів ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" від 15.03.2005 року за результатами розгляду питання порядку денного "Переобрання Наглядової ради" зборами прийнято рішення обрати до Наглядової ради ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 та ОСОБА_20

У відповідності до п. 7.13 Статуту ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" Наглядова рада обирається Загальними зборами акціонерів у кількості не менше ніж 5 членів строком на 5 років.

Змістом протоколу №18 річних загальних зборів акціонерів ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" від 24.07.2012 підтверджується, що Наглядова рада станом на той момент діяла у тому ж складі (обрана рішенням зборів від 16.03.2010 року).

Згідно з поясненнями ОСОБА_9, ОСОБА_21 увійшов до складу Наглядової ради (з виведенням ОСОБА_16.) за рішенням загальних зборів від 18.03.2008 року. Однак, відповідний протокол від 18.03.2008 року загальних зборів суду не представлено. Водночас, відсутність протоколу від 18.03.2008 року не перешкоджає встановленню необхідних обставин на підставі наявних у справі матеріалів у їх сукупності.

До того ж, сторонами у справі не заперечується, що на час існування спірних відносин до членів Наглядової ради входили ті ж самі особи, які зазначає ОСОБА_9

Відповідно до інформації та матеріалів, отриманих від відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Дніпропетровській області, слідує, що три члени Наглядової ради ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод", діючої на час укладення спірних договорів, тобто більшість голосів, перебували у родинних стосунках.

Так, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батьком ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_17 (до реєстрації шлюбів - ОСОБА_17), ІНФОРМАЦІЯ_3.

Зазначене підтверджено наданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ГТУЮ у Дніпропетровській області засвідченими копіями актів цивільного стану: про народження ОСОБА_18 №2175 від 05.09.1974 року та про народження ОСОБА_22 №1775 від 01.10.1978 року, про шлюб №455 від 26.10.1996 року між ОСОБА_23 та ОСОБА_22 (після шлюбу прізвище ОСОБА_22) та розірвання шлюбу №601 від 25.10.2001 року між ОСОБА_22 (дівоче прізвище ОСОБА_22) та ОСОБА_23, про шлюб №572 від 27.11.2004 року між ОСОБА_25 та ОСОБА_22 (дівоче прізвище ОСОБА_22, а після шлюбу - ОСОБА_22), які долучено до матеріалів справи.

Крім того, згідно з отриманими судом відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 26.05.2009 року, 29.09.2010 року та 28.12.2010 року (дати укладення спірних правочинів) ОСОБА_19 являвся засновником ТОВ "Торговий дім "Метизи" з часткою участі 50%, а ОСОБА_18 - керівником (генеральним директором) ТОВ "Торговий дім "Метизи".

ОСОБА_19, його діти ОСОБА_18 та ОСОБА_17 згідно ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" є особами, заінтересованими у вчиненні акціонерним товариством оспорюваних правочинів та змін до них, оскільки є членами однієї родини та одночасно ОСОБА_19 та ОСОБА_18 були членами Наглядової ради ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" та співвласником та керівником ТОВ "Торговий дім "Метизи" відповідно, проте всупереч вимогам ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" не проінформували про це відповідний орган товариства (Загальні збори акціонерів).

Докази повідомлення на виконання положень ч. 1 ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" заінтересованими особами відповідних органів товариства та докази погодження спірних правочинів в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджено посилання заявника ОСОБА_9 на вчинення спірних правочинів за ознак заінтересованості у розумінні Закону України "Про акціонерні товариства".

З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що матеріалами справи підтверджується укладення спірних Договорів поруки та застави (з урахуванням внесених до них змін) юридичною особою - ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" заінтересованими особами - більшістю членів Наглядової ради ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" внаслідок існування родинних стосунків та участі у Товаристві, з яким укладалися правочини, а саме ТОВ "Торговий дім "Метизи".

Положення ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції до 01.05.2016 року) встановлювали, що наслідком недотримання вимог до порядку вчинення правочину, щодо якого є заінтересованість, та порушень вимог ст. 71 цього Закону передбачала можливість визнання такого правочину судом недійсним.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що оспорювані Договір поруки №260509-П від 26.05.2009 року, Договір поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року, Договір поруки №1 від 28.12.2010 року, Договір застави №26-з від 28.12.2010 року вчинено з порушенням вимог ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства", що відповідно до ст. 72 цього Закону є підставою для визнання їх недійсними.

Місцевий господарський суд, за наслідком розгляду позовних вимог ОСОБА_9 дійшов висновку, що оскільки рішення про внесення змін до Статуту ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" у зв'язку з приведенням діяльності товариства у відповідність з вимогами Закону України "Про акціонерні товариства" на загальних зборах акціонерів ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод», що відбулися 22.03.2011 року, а державну реєстрацію таких змін до установчих документів, нової редакції Статуту ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", затвердженого рішенням загальних зборів від 22.03.2011 року, проведено державним реєстратором виконавчого комітету Запорізької міської ради 31.03.2011 року, то саме до цього моменту ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" мало керуватись у своїй діяльності виключно положеннями Закону України "Про господарські товариства", який не визначає положень інституту заінтеросованості у вчиненні правочинів.

Проте, з таким висновком колегія суддів частково погодитись не може, враховуючи наступне.

Закону України "Про акціонерні товариства", прийнятий 17.09.2008 року, набрав чинності 29.04.2009 року.

Оспорювані правочини укладено 26.05.2009 року, 29.09.2010 року та 28.12.2010 року відповідно.

Пунктом 2 Розділу VXII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про акціонерні товариства" в редакції, в якій він був прийнятий, було передбачено, що через два роки з дня набрання чинності цим Законом втрачають чинність ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" у частині, що стосується акціонерних товариств.

Отже, дія ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" протягом двох років відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" надає цим нормам статусу складової положень Закону України "Про акціонерні товариства".

Таким чином, до акціонерних товариств, створених до набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства", застосовуються положення ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" до втрати ними чинності або до моменту приведення статутів акціонерних товариств у відповідність до Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з п. 4 Розділу VXII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про акціонерні товариства" до приведення у відповідність із цим Законом закони України, інші нормативно-правові акти діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до п. 5 Розділу VXII Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про акціонерні товариства" статути та інші внутрішні положення акціонерних товариств, створених до набрання чинності цим Законом, підлягають приведенню у відповідність з нормами цього Закону не пізніше ніж протягом двох років з дня набрання чинності цим Законом.

Виходячи зі змісту наведених норм, колегія суддів вважає, що з моменту прийняття Закону України "Про акціонерні товариства" його норми стали спеціальними в регулюванні правовідносин зі створення, діяльності, припинення, виділу акціонерних товариств, визначенні їх правового статусу, прав та обов'язків акціонерів та підлягали застосуванню з моменту набрання ним чинності (висновок Касаційного господарського суду у складів Верховного Суду, викладений у постанові від 27.02.2018 року по справі №906/594/16.).

Водночас ч. 1 та ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" не зупиняли та не скасовували дію ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" щодо визначення ознак заінтересованих осіб відповідних органів товариства та в частині щодо необхідності повідомлення і погодження спірних правочинів із відповідними органами товариства (Загальними зборами акціонерів), а тому зазначені положення є чинними і підлягали застосуванню у діяльності ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" з моменту набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства", тобто з 24.04.2009 року.

Посилання ПАТ "Банк Кредит Дніпро", ПАТ "ПУМБ", ПАТ "Креді Агріколь Банк" та керуючого санацією Нагіх Л.К. на те, що на момент укладення оспорюваних правочинів діяльність ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" не була приведена у відповідність із Законом України "Про акціонерні товариства", а тому до спірних правовідносин підлягають застосуванню виключно норми Закону України "Про господарській товариства", судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки не означають, що норми Закону України "Про акціонерні товариства" не поширювались на відповідне товариство.

Так, згідно зі ст. 11-1 Закону України "Про господарські товариства", законодавство про господарські товариства ґрунтується на нормах, установлених Конституцією України, і складається із Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, цього Закону, інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до цих законодавчих актів.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, після набрання чинності Законом України "Про акціонерні товариства" акціонерні товариства, які не привели у відповідність свої внутрішні положення, мали керуватися ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" та іншими нормативно-правовими актами, які не суперечать вказаним статтям.

Одночасно колегія суддів відзначає, що вказані статті (1 - 49) Закону України "Про господарські товариства" не встановлювали окремих правил щодо визнання недійсними правочинів укладених із заінтересованими особами товариства без погодження із відповідними органами товариства (у даному випадку Загальними зборами акціонерів), а також не визначали можливість вчинення таких дій без відповідного повідомлення або погодження.

Відтак положення ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" не суперечать ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства", а тому мали бути враховані під час укладення спірних забезпечувальних договорів у діяльності органів управління ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод".

Станом на час укладення оспорюваних правочинів (26.05.2009 року, 29.09.2010 року та 28.12.2010 року) діяла ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства". Жодних спеціальних правил щодо набрання нею чинності та щодо її застосування до визначеного в ній кола осіб цей Закон або інші закони не встановлювали. Зокрема, жодною нормою закону застосування правил ст. 71 не ставилось і не ставиться в залежність від того, привело чи ні акціонерне товариство свою діяльність у відповідність із вимогами Закону України "Про акціонерні товариства".

За переконанням колегії суддів, вказана стаття не суперечить ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства", а згідно зі ст. 11-1 цього Закону є спеціальною правовою нормою у сфері господарського законодавства та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, в т.ч. з урахуванням ст. 5 Цивільного кодексу України.

До того ж, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

У разі існування неузгодженості між нормами, виданими одним і тим самим нормоутворюючим органом, застосовується акт, виданий пізніше, навіть якщо прийнятий раніше акт не втратив своєї чинності. Така неузгодженість може виникнути внаслідок того, що прийняття нової норми не завжди супроводжується скасуванням "застарілих" норм з одного й того ж питання. При розбіжності із загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

У даному випадку неузгодженість між нормами ст.ст. 1 - 49 Закону України "Про господарські товариства" (Розділ I - Загальні положення, Розділ II - Акціонерне товариство) та ст.ст. 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" (Розділ XIII - Значні правочини та правочини, щодо вчинення яких є заінтересованість) відсутня, а відтак зазначені норми не суперечать між собою та діють взаємно в силу вимог ст. 11-1 Закону України "Про господарські товариства".

Навіть у випадку наявності неузгодженості, як вже зазначалось вище, з моменту прийняття Закону України "Про акціонерні товариства" його норми стали спеціальними в регулюванні правовідносин у діяльності акціонерного товариства, а тому вимоги ст.ст. 71, 72 Закону України "Про акціонерне товариство" у будь якому випадку розповсюджувались на правовідносини щодо правочинів акціонерного товариства, укладених після набрання чинності цим Законом.

Таким чином судом першої інстанції помилково застосовано положення ч. 1 та ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про акціонерні товариства" та не було враховано того, що на дату укладення Договорів поруки та застави (від 26.05.2009 року, 29.09.2010 року та 28.12.2010 року) ст.ст. 71, 72 Закону України "Про акціонерні товариства" набули чинності та діяли без обмежень.

Крім того судом з'ясовано, що в подальшому зміни до Договорів (Договір поруки №260509-П - 15.06.2012 року, Договір поруки №373/16.1-П/10 - 31.03.2013 року, Договір поруки №1 - 29.04.2013 року, Договір застави №26-з - 29.04.2013 року) вносились також без врахування вказаної норми Закону (ст. 71) із змінами до неї. Тобто незважаючи на те, що зміни до установчих документів ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" були зареєстровані ще 31.03.2011 року, останні зміни до Договорів поруки та застави вносились органами управління Товариства після приведення Статуту ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" у відповідність до положень Закону України "Про акціонерні товариства" (в період з 15.06.2012 року по 29.04.2013 року) без погодження з Загальними зборами акціонерів.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України, яка полягає у тому, законом не передбачено право акціонера (учасника) господарського товариства звертатися до суду за захистом прав чи охоронюваних законом інтересів товариства поза відносинами представництва. На цій підставі господарським судам належить відмовляти акціонерам (учасникам) господарського товариства в задоволенні позову про укладення, зміну, розірвання чи визнання недійсними договорів та інших правочинів, вчинених господарським товариством.

Акціонери (учасники) господарського товариства не вправі звертатися до суду за захистом прав та інтересів інших акціонерів (учасників) господарського товариства та самого товариства поза відносинами представництва, а також обґрунтовувати свої вимоги порушенням прав інших акціонерів (учасників) товариства. При вирішенні корпоративного спору господарський суд повинен встановити наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов, а також з'ясувати питання про наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорювання

При цьому, колегія суддів виходить із того, що відповідно до п.п. 1, 2 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004, поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції, законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. В аспекті поставленого у конституційному поданні питання положення ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України треба розуміти так, що акціонер може захищати свої права та охоронювані законом інтереси шляхом звернення до суду у випадку їх порушення, оспорювання чи невизнання самим акціонерним товариством, учасником якого він є, органами чи іншими акціонерами цього товариства. Порядок судового захисту порушених будь-ким, у тому числі й третіми особами, прав та охоронюваних законом інтересів акціонерного товариства, які можуть вважатися тотожними простій сукупності індивідуальних охоронюваних законом інтересів його акціонерів, визначається законом.

У даній справі ОСОБА_9 свої вимоги обґрунтовує в т.ч. порушенням його корпоративних прав як акціонера ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" на володіння та управління активами цього товариства внаслідок незаконної передачі майна ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" банківським установам у забезпечення виконання зобов'язань іншої юридичної особи - ТОВ "Торговий дім "Метизи" за оспорюваними договорами, які укладені з порушенням вимог ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" заінтересованими особами без повідомлення та погодження із Загальними зборами акціонерів.

Таким чином судом установлено, що заявник звернувся до суду з даними позовами з метою захисту своїх інтересів як акціонера, обумовленого бажанням володіти акціями акціонерного товариства та наявністю підстав вважати, що внаслідок укладення товариством з порушенням вимог ст. 71 Закону України "Про акціонерні товариства" спірних договорів поруки та застави, щодо яких є заінтересованість посадових осіб виконавчих органів сторін договорів, відбулось погіршення фінансового стану товариства та знецінення вартості акцій, що безумовно порушує фінансовий інтерес акціонера - заявника та викликає необхідність його судового захисту.

Водночас, саме акціонерне товариство - в особі керуючого санацію Нагіх Л.К. не визнає порушеними права акціонера ОСОБА_9, що також свідчить про відсутність можливості захисту останнім своїх прав в порядку представництва.

При цьому, з аналізу положення Закону України "Про акціонерні товариства" (ст.ст. 71, 72), прямо передбачено можливість визнання таких договорів недійсним, а згідно ч. 2 ст. 72 Закону України "Про акціонерні товариства" (в редакції, яка діяла на дату укладення спірних правочинів), було передбачено про визнання недійсним правочину, щодо якого є заінтересованість осіб, за вимогою саме акціонера такого товариства.

Більше того, судова колегія відзначає, що акції, якими володіє заявник, мають безсумнівно економічну цінність та становлять "майно" в розумінні ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судова колегія зазначає, що у даному випадку ОСОБА_9 володів часткою у статутному капіталі в розмірі 21,8719% акцій ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод". Як зазначає заявник він є учасником приблизно 30 справ в різних судах України та судових інстанціях про визнання правочинів недійсними, укладених ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод", в тому числі які оспорюються у даній справі. Внаслідок укладення низки забезпечувальних правочинів у збезпечення грошових зобов'язань іншої юридичної особи (ТОВ "Торговий дім "Метизи") відносно ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" було порушено провадження у справі про банкрутство та відбулось явне зменшення активів акціонерного товариства та зменшення статутного фонду ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" частина капіталу, що була в його володінні, в грошовому визначенні зменшилась до безцінку. Відтак, зазнали змін власні повноваження заявника як власника акцій, а саме: його здатність керувати товариством та контролювати його майно.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував про захист законних очікувань. Так, У рішенні ЄСПЛ у справі "Суханов та Ільченко проти України" зазначено, що за певних обставин законне сподівання на отримання активу також може захищатися ст. 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов'язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має "законне сподівання", якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі "Копецький проти Словаччини").

Надаючи правову оцінку вищенаведеним нормам законодавства, зібраним у справі доказам та обставинам цієї справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду виходить з того, що у даній справі ОСОБА_9, набуваючи частку у статутному капіталі ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" у зв'язку з чим - статус акціонера відкритого акціонерного товариства, мав законне очікування на можливість управляти товариством через Загальні збори акціонерів (в т.ч. вирішувати питання щодо укладення правочинів), отримувати дивіденди або отримувати у разі ліквідації товариства частину його майна або вартості.

Проте у зв'язку із укладенням низки оспорюваних угод, які є завідомо невигідними для ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод", оскільки як зазначалось раніше укладені на забезпечення виконання грошових зобов'язань іншої юридичної особи - ТОВ "Торговий дім "Метизи" із заінтересованими особами, ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" на даний час перебуває в процедурі банкрутства та більшість майна цього товариства (на яке мав право акціонер ОСОБА_9.) знаходиться в забезпеченні у банківських установ (ПАТ "Банк Кредит Дніпро", ПАТ "Креді Агріколь Банк", ПАТ "ПУМБ") - відповідачів, які також є забезпеченими кредиторами у даній справі №908/3468/13 про банкрутство ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", а відтак боргові зобов'язання ТОВ "Торговий дім "Метизи" перед банківськими установами будуть погашатися позачергово за рахунок наявного у боржника майна, що, в свою чергу, буде порушувати право акціонера - ОСОБА_9 на "майно" акціонерного товариства в сенсі ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується заявлених ПАТ "ПУМБ", ПАТ "Креді Агріколь Банк", ТОВ "Торговий дім "Метизи" та ТОВ "Енергомаш-Інвест" клопотань про застосування наслідків спливу позовної давності, які обґрунтовані тим, що ОСОБА_9 22.03.2011 року на загальних зборах стало відомо про результати фінансової діяльності ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод", про звіт Правління та Наглядової ради за 2010 рік, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До спірних відносин застосовуються положення про позовну давність, загальний строк якої становить три роки (ст. 257 ЦК України).

За правилами ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення ст. 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене).

Предметом оскарження у цій справі є визнання недійсним забезпечувальних договорів укладених ВАТ "Запорізький сталепрокатний завод" з банківськими установами, а саме: Договору поруки №260509-П від 26.05.2009 року з ПАТ "Банк Кредит Дніпро"; Договору поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року з ПАТ "ПУМБ"; Договору поруки №1 від 28.12.2010 року з ПАТ "Креді Агріколь Банк"; Договору застави №26-з від 28.12.2010 року з ПАТ "Креді Агріколь Банк", за позовом акціонера.

ОСОБА_9 в позовних заявах зазначає та пояснює, що про оспорювані правочини він дізнався у червні 2015 року, після ознайомлення з матеріалами справи №908/3468/13 про банкрутство ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод".

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами у справі, факт обізнаності ОСОБА_9 про ці угоди лише з ознайомленням зі справою про банкрутство підтверджено наявними у справі доказами. Під час апеляційного провадження зазначені висновку суду першої інстанції щодо початку перебігу позовної давності сторонами не оспорюються.

Водночас, позовні заяви про визнання правочинів недійсними ОСОБА_9 подав до суду першої інстанції - 22.07.2016 року, а відтак колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позови пред'явлено в межах позовної давності і цей строк не є пропущеним.

При цьому судова колегія погоджується з тим, що протокол №17 Загальних зборів акціонерів від 22.03.2011 року (перші збори після укладення угод), протокол №18 річних загальних зборів ПАТ "Запорізький сталепрокатний завод" від 24.07.2012 року, на яких в тому числі розглядалися та затверджувалися звіти Правління, Наглядової ради, фінансові звіти товариства за 2010, 2011 роки, не містять відомостей про повідомлення акціонерів про укладення оспорюваних забезпечувальних угод. Докази повідомлення про це акціонерів у інший спосіб матеріали справи про банкрутство не містять.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що оскаржуваний судовий акт постановлений з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим апеляційна підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 підлягає скасуванню із прийняттям нового рішення про задоволення вимог заяв ОСОБА_9 щодо визнання недійними оскаржуваних договорів.

У зв'язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_9, відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати за її подання покладаються на сторін оскаржуваних правочинів пропорційно.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_9 на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 - задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 11.12.2017 року у справі №908/3468/13 - скасувати.

Заяву ОСОБА_9 про визнання недійсним Договору поруки №1 від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк" - задовольнити.

Визнати недійсним Договір поруки №1 від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладений між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк".

Заяву ОСОБА_9 про визнання недійсним Договору поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", права вимоги по якому передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" відповідно до Договору відступлення прав вимоги №1321/61 від 11.09.2013 року - задовольнити.

Визнати недійсним Договір поруки №373/16.1-П/10 від 29.09.2010 року (із змінами та доповненнями), укладений між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Перший Український Міжнародний Банк", права вимоги по якому передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" відповідно до Договору відступлення прав вимоги №1321/61 від 11.09.2013 року

Заяву ОСОБА_9 про визнання недійсним Договору поруки №260509-П від 26.05.2009 року (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" відповідно до Договору відступлення прав вимоги №250713/1 від 25.07.2013 року - задовольнити.

Визнати недійсним Договір поруки №260509-П від 26.05.2009 року (із змінами та доповненнями), укладений між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Банк Кредит Дніпро", права вимоги по якому передано Товариству з обмеженою відповідальністю "Енергомаш-Інвест" відповідно до Договору відступлення прав вимоги №250713/1 від 25.07.2013 року.

Заяву ОСОБА_9 про визнання недійсним Договору застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладеного між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк"- задовольнити.

Визнати недійсним Договір застави рухомого майна №26-з від 28.12.2010 року (із змінами та доповненнями), укладений між Публічним акціонерним товариством "Запорізький сталепрокатний завод" та Публічним акціонерним товариством "Креді Агріколь Банк".

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Запорізький сталепрокатний завод" (69600, м. Запоріжжя, вул. Північне шосе, буд. 20г, ідентифікаційний код 00191247) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 4134 (чотири тисячі сто тридцять чотири) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" (01004, м. Київ, вул. Пушкінська, буд. 42/4, ідентифікаційний код 14361575) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2067 (дві тисячі шістдесят сім) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Перший Український Міжнародний Банк" (04070, м. Київ, вул. Андріївська, буд. 4, ідентифікаційний код 14282829) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1033 (одна тисяча тридцять три) грн. 50 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" (01601, м. Київ, вул. Мечникова, буд. 3, ідентифікаційний код 14352406) на користь ОСОБА_9 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1033 (одна тисяча тридцять три) грн. 50 коп.

Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Н.О. Мартюхіна

Судді Т.Д. Геза

Н.М. Дучал

(У судовому засіданні 03.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови. Повний текст постанови складено 10.05.2018 року).