ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/387/18

Суддя: Грабець С.Ю.

Секретар судового засідання: Абрамова В.Д.

Суд, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ"

до товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ"

про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 45 872,49 грн.,

за участю представника:

позивача: не з'явився;

відповідача: ОСОБА_1 (свідоцтво адвоката №1671 від 28.03.2017 року),

ВСТАНОВИВ:

26 лютого 2018 року до Господарського суду Київської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ" (далі позивач) до товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" (далі відповідач) про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 45 872,49 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач послався на помилкове перерахування відповідачу грошових коштів у сумі 45 872,49 грн. та неповернення останнім безпідставно набутих грошових коштів.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду, просив стягнути з відповідача 45 872,49 грн.

Ухвалою суду від 02.03.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 04 квітня 2018 року.

26 лютого 2018 року на адресу Господарського суду Київської області представник позивача разом з позовною заявою направив клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, просив надати можливість взяти участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції, в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 02.03.2018 року.

04 квітня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подала письмові пояснення щодо обставин справи.

04 квітня 2018 року в засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, вважала їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача у засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 04.04.2018 року підготовче засідання відкладено на 25 квітня 2018 року.

04 квітня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник позивача подала клопотання про проведення засідання в режимі відеоконференції, просила забезпечити проведення засідання з розгляду справи №911/387/18, призначеного на 25 квітня 2018 року, в режимі відеоконференції, в задоволенні якого відмовлено ухвалою суду від 04.04.2018 року.

19.04.2018 року на адресу Господарського суду Київської області представник позивача направив заяву від 16.04.2018 року про розгляд справи за її відсутності, яка була задоволена судом.

25 квітня 2018 року представники позивача та відповідача у засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Ухвалою суду від 25.04.2018 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 16 травня 2018 року.

04 травня 2018 року на адресу Господарського суду Київської області представник позивача направила клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, просила надати можливість взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в задоволенні якого ухвалою суду від 07.05.2018 року відмовлено.

07.05.2018 року на адресу Господарського суду Київської області представник позивача направив заяву від 02.05.2018 року про розгляд справи за відсутності представника позивача, яка була задоволена судом.

16 травня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подав письмові пояснення щодо позовної заяви.

16 травня 2018 року в судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечував.

Представник позивача у судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

15 січня 2015 року між товариством з обмеженою відповідальністю "ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ" (далі позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" (далі відповідач) був укладений договір поставки №ДГ-11013 на відпуск паливно мастильних матеріалів (ПММ) (далі договір), відповідно до умов якого, відповідач зобовязувався організувати та забезпечити заправку паливно мастильними матеріалами автотранспорт позивача, а позивач зобовязувався прийняти та оплатити відпущені паливно мастильні матеріали.

27 липня 2016 року позивачем було помилково перераховано на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 45 872,49 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № на суму 8 795,00 грн. та № на суму 37 077,49 грн. (призначення платежів: оплата за паливо згідно з рахунками фактурами №СФ-0027745 та №СФ-0025097 від 25.07.2016 року).

Згідно з ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов'язковими згідно із законом.

Частиною 2 ст. 19 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов'язані поновити їх, не чекаючи пред'явлення претензії чи позову.

З метою досудового врегулювання спору, позивач направив на адресу відповідача претензію вимогу №08/09-17 від 08.09.2017 року про повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 45 872,49 грн., які позивач помилково перерахував відповідачу.

Відповідач відповіді на претензію вимогу №08/09-17 від 08.09.2017 не надав, помилково перераховані кошти позивачу не повернув.

Оскільки строк дії договору закінчився, а грошові кошти в сумі 45 872,49 грн. перераховані позивачем на рахунок відповідача помилково та не повернуті на вимогу позивача відповідачем, позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача помилково нарахованих грошових коштів у сумі 45 872,49 грн.

Пунктом 6.2 договору встановлено, що строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 6.1 цього договору та закінчується 31.12.2015 року.

Згідно з п. 6.4 договору, будь які зміни та доповнення у цей договір можуть бути внесені тільки за домовленістю сторін та оформлюються додатковою угодою до цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 3 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Документів, що підтверджували б продовження строку дії договору, суду не подано.

Так, суд дійшов висновку про те, що строк дії договору закінчився.

Згідно з ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага (ст. 177 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України, положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч. 3 ст. 1212 Цивільного кодексу України).

Частиною 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України №6-88цс13 від 2 жовтня 2013 року, предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України, безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач здійснив перерахування грошових коштів у сумі 45 872,49 грн. зі свого рахунку, відкритого у ПАТ "Універсал Банк", на рахунок відповідача, відкритий у ПАТ КБ "Євробанк", що підтверджується платіжними дорученнями № на суму 8 795,00 грн. та № на суму 37 077,49 грн. (призначення платежів: оплата за паливо згідно з рахунками фактурами №СФ-0027745 та №СФ-0025097 від 25.07.2016 року).

До подій, за результатами яких можуть виникнути зобов'язання, передбачені ст. 1212 Цивільного кодексу України, відноситься, зокрема, перерахування грошових коштів іншій особі, з якою платник не знаходиться в договірних зобов'язаннях.

Судом встановлено, що строк дії договору закінчився, після чого позивачем на рахунок відповідача були перераховані грошові кошти в сумі 45 872,49 грн.

Так, в матеріалах справи відсутні докази існування між сторонами зобов'язальних відносин, на виконання яких могли бути перераховані вищевказані грошові кошти.

16 травня 2018 року через канцелярію Господарського суду Київської області представник відповідача подав письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких послався на те, що кошти, які були помилково перераховані позивачем на рахунок відповідача у публічному акціонерному товаристві Комерційний банк "Євробанк", заблоковані, у звязку із запровадженою процедурою ліквідації вищевказаного банку, тому, у відповідача відсутня можливість повернути позивачу помилково сплачені грошові кошти.

Субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України, не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Відповідач документів, що спростовували б доводи позивача або підтверджували б повернення безпідставно отриманих коштів у сумі 45 872,49 грн., суду не надав.

Так, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача безпідставно отриманих коштів у сумі 45 872,49 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 124 Конституції України, ч. 1 ст. 173, п. 3 ч. 1 ст. 174, ч. ч. 1, 7 ст. 193, ч. 1 ст. 202 Господарського кодексу України, ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ст. 177, ч. 1 ст. 509, ст. 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 2, 3, ч. 2 ст. 4, ч. 1 ст. 5, ст. 7, ч. ч. 1, 2 ст. 11, ст. ст. 12 - 15, ст. 18, ст. 19, ч. 1 ст. 73, ч. ч. 1, 3 ст. 74, ст. 86, ч. 1 ст. 123, ч. 9 ст. 129, ч. ч. 1, 2 ст. 222, ст. 223, ч. 3 ст. 232, ст. 233, ч. 4 ст. 236, ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Задоволити повністю позов товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ" до товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" про повернення безпідставно набутих грошових коштів у сумі 45 872,49 грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "СТЕЙТ ОІЛ" (08702, Київська область, місто Обухів, вулиця Миру, будинок 17А, офіс 4А, ідентифікаційний код 39436796) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІНІЯ КРІПЛЕННЯ" (61001, Харківська область, місто Харків, вулиця Плеханівська, будинок 2/5, ідентифікаційний код 38493350) 45 872,49 грн. (сорок пять тисяч вісімсот сімдесят дві грн. 49 коп.) грошових коштів; 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) витрат на сплату судового збору.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складено 21.05.2018 року.

Суддя С. Грабець