ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/15521/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання - Підгірська Г.О.,

за участю представників:

позивача - Гладьо Ю.О.,

відповідачів -Тушницького О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційні скарги Приватного акціонерного товариства "Київстар" та Міністерства оборони України

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 (судді: Тарасенко К.В., Тищенко О.В., Іоннікова І.А.) та рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 (суддя Князьков В.В.) у справі

за позовом Приватного акціонерного товариства "Київстар"

до Міністерства оборони України та Концерну "Військторгсервіс"

про стягнення 1 357 353, 62 грн,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року Приватне акціонерне товариство "Київстар" (далі - ПрАТ "Київстар") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України та Концерну "Військторгсервіс" про стягнення витрат на утримання, збереження майна, розташованого за адресою: м. Тернопіль, АДРЕСА_1, у сумі 1 357 353,62 грн, посилаючись на положення частини 3 статті 393 Цивільного кодексу України, з підстав вилучення майна у добросовісного набувача такого майна, яке ним утримувалося.

Міністерство оборони України та Концерн "Військторгсервіс" у відзивах на позовну заяву просили відмовити в її задоволенні повністю, наголошуючи, що позивачем не доведено, що витрати здійснені ним були понесені саме на утримання і збереження майна, вилученого у нього на виконання судового рішення.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 15.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018, позов задоволено частково, стягнуто з держави в особі Міністерства оборони України на користь ПрАТ "Київстар" 459 690,14 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Суди аргументуючи рішення дійшли висновку про доведеність позовних вимог у частині відшкодування понесених позивачем необхідних витрат на орендну плату за землю в сумі 339 690,14 грн і витрат на консервацію будівлі в сумі 120 000,00 грн, заявлених до стягнення на підставі частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, ПрАТ "Київстар" у касаційній скарзі просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 і рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 у частині відмови у задоволенні позовних вимог і прийняти в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги ПрАТ "Київстар" акцентуючи, що необхідними витратами для утримання та збереження майна є такі витрати, що пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження властивостей майна з метою його подальшого використання. Однак, дійшовши висновку, що користування землею є платним суди, зокрема не взяли до уваги, що внесення орендної плати за землю може здійснюватися тільки внаслідок вчинення ряду юридично значимих дій, які також є необхідними витратами у розумінні Цивільного кодексу України та які поніс скаржник, що підтверджується наданими документами, і безпідставно відмовили у задоволенні позову.

Міністерство оборони України у касаційній скарзі, не погоджуючись із судовими рішеннями у справі, просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 15.11.2017 і постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2018 у частині задоволення позовних вимог і прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову повністю акцентуючи, що витрати позивача зі сплати орендної плати за землю ніяким чином не впливають на стан майна і не можуть бути віднесені до необхідних витрат, без яких стан нерухомого майна - будівлі комбінату побутового обслуговування істотно погіршився би. Крім скаржник зазначає про здійснення позивачем неправильного розрахунку витрат та недоведеність ним вимоги про стягнення витрат, пов'язаних зі сплатою орендної плати за землю. Міністерство оборони України також не погоджується з висновками судів про наявність підстав для стягнення 120 000,00 грн витрат на консервацію будівлі, оскільки вважає, що консервація будівлі хоча і передбачає виконання робіт, які зберігають будівлю від зовнішніх факторів, але такі роботи не може бути віднесено до необхідних заходів, без вжиття яких стан майна істотно погіршився би.

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Київстар", заперечуючи проти її задоволення, Міністерство оброни України зазначило, зокрема, про недоведеність позивачем його вимог із підстав, аналогічних тим, що викладені Міністерством оборони у його касаційній скарзі.

Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників, дослідивши наведені у касаційних скаргах доводи та заперечення на них, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ПрАТ "Київстар" не підлягає задоволенню, а касаційну скаргу Міністерства оборони України слід задовольнити частково з таких підстав.

Як убачається із матеріалів справи та установлено судами, 03.08.2008 Концерном "Військторгсервіс" (продавець) та ОСОБА_6 (покупець) підписано договір купівлі-продажу нерухомого майна (нежитлового приміщення), за умовами якого продавець на підставі протоколу про хід публічних торгів на Рівненській міжрегіональній універсальній товарно-майновій біржі "Прайс" від 05.06.2008 відчужує на користь та у власність покупця за плату нежитлову будівлю комбінату побутового обслуговування загальною площею 1090,7 м2, розташовану за адресою: Тернопільська обл., АДРЕСА_1. Цей договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано у встановленому порядку.

29.10.2008 між ОСОБА_6 (продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕНС" ЛТД (покупець) укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець передає у власність покупцю, а покупець приймає майно - триповерхову будівлю комбінату побутового обслуговування літ. А загальною площею 1090,7 м2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, та сплачує за нього обумовлену договором грошову суму.

23.12.2008 між Товариством з обмеженою відповідальністю "МЕНС" ЛТД (продавець) і Закритим акціонерним товариством "Київстар Дж.Ес.Ем" (покупець, після зміни назви - ПрАТ "Київстар") укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупця, а покупець - прийняти у власність і сплатити вартість об'єкта нерухомого майна - триповерхової будівлі комбінату побутового обслуговування загальною площею 1090,7 м2, літ. А, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 921/368/13-г/18 частково задоволено позовні вимоги прокурора, витребувано у ПрАТ "Київстар" приміщення побутового обслуговування загальною площею 1090,7 м2, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, у м. Тернополі, на користь власника - держави.

01.10.2015 державним реєстратором реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області на підставі постанови Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 921/368/13-г/18 зареєстровано право власності на цей об'єкт нерухомого майна за державою в особі Міністерства оборони України (рішення про державну реєстрацію від 01.10.2015 № 24932107).

Зазначеною постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 921/368/13-г/18 встановлено обставини, які суди попередніх інстанцій під час розгляду справи № 910/15521/17, з урахуванням статті 35 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017), визнали такими, що не підлягають доведенню, а саме:

- власником нерухомого майна - приміщення побутового обслуговування, загальною площею 1090,7 м2, розташованого за адресою: Тернопільська обл., м. Тернопіль, АДРЕСА_1, є держава в особі Міністерства оборони України;

- договір купівлі-продажу між Концерном "Військторгсервіс" і ОСОБА_6 від 03.09.2008 є неукладеним;

ПрАТ "Київстар" є добросовісним набувачем державного майна, яке вибуло з володіння власника не з його волі.

Предметом спору у цій справі є вимога ПрАТ "Київстар" про стягнення з Міністерства оборони України та Концерну "Військторгсервіс" витрат на утримання, збереження майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у сумі 1 357 353,62 грн на підставі частини 3 статті 393 Цивільного кодексу України.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що з урахуванням статей 167, 170 Цивільного кодексу України особою, зобов'язаною за понесені позивачем необхідні витрати на утримання та збереження державного майна, є власник майна - держава в особі Міністерства оборони України, у зв'язку з чим позовні вимоги до Концерну "Військторгсервіс" задоволенню не підлягають, оскільки ця особа, яка визначена ПрАТ "Київстар" відповідачем, не є зобов'язаною особою у спірних правовідносинах.

Як убачається зі змісту позовної заяви та установлено судами, ПрАТ "Київстар" посилаючись на положення частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, просило відшкодувати понесені ним витрати за час володіння майном на загальну суму 1 357 353,62 грн, з яких:

- вартість послуг з експертної оцінки для визначення ринкової (справедливої) вартості майна, наданих ТОВ "Некос-Ріелті", - 9 000,00 грн;

- збір на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу нерухомого майна, - 65 451,54 грн;

- вартість робіт із реєстрації права власності на нерухоме майно, виконані ТОВ "Міське бюро технічної інвентаризації", - 112,82 грн;

- платіж за надання висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи Тернопільською обласною санітарною епідеміологічною станцією,- 240,00 грн;

- вартість послуг ріелтора з пошуку об'єкта нерухомості, наданих фізичною особою-підприємцем Оводом М.А., - 78 541,85 грн;

- вартість виготовлення викопіювань і розрахунку потреби площі, здійснені фізичною особою-підприємцем Гілейком Р.І., - 1 463,64 грн ;

- вартість виготовлення містобудівного обґрунтування, здійсненого фізичною особою-підприємцем Гілейком Р.І.,- 1 900,00 грн;

- вартість виконання комплексних інженерно-геодезичних вишукувань у масштабі 1:500, робіт з розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із встановлення меж земельної ділянки в натурі проведенивиконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільне мале підприємство "Геодезія", - 4 009,58 грн, 9 516,28 грн та 2 806,49 грн, відповідно;

- вартість консервації будівлі, виконаної Товариством з обмеженою відповідальністю "Галрембуд", - 120 000,00 грн;

- орендна плата за землю під будівлею, - 339 690,14 грн;

- вартість проектних та інженерно-вишукувальних робіт для реконструкції придбаної будівлі під офісно-комутаційний центр та послуг з планово-профілактичного обслуговування, забезпечення аварійно-відновлювального ремонту та прибирання будівлі, виконаних Товариством з обмеженою відповідальністю "Будстар Груп", - 671 939,28 грн та 52 682,00 грн.

За змістом частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, яку позивачем визначено як підставу позовних вимог, добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, здійснених ним з часу, з якого власникові належить право на повернення майна або передання доходів.

Отже, частина 3 цієї норми матеріального права регулює право добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених цією особою із часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Під поняттям "необхідні витрати" розуміються тільки ті витрати, які необхідні для забезпечення нормального стану та зберігання майна з урахуванням його зношеності. Отже, інші витрати, тобто не "необхідні", відшкодуванню не підлягають (роз'яснення Вищого арбітражного суду України від 02.04.1994 № 02-5/225).

Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок судів першої та апеляційної інстанцій стосовно того, що витрати, заявлені позивачем до стягнення, які пов'язані з експертною оцінкою для визначення ринкової (справедливої) вартості майна, збору на обов'язкове державне пенсійне страхування з операції купівлі-продажу майна, роботами з реєстрації права власності на нерухоме майно, оплатою висновку державної санітарно-епідеміологічної експертизи, послугами ріелтора з пошуку об'єкта нерухомості, виготовленням викопіювань і розрахунку потреби площі, виконанням комплексних інженерно-геодезичних вишукувань, робіт із розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виконанням комплексних інженерно-геодезичних вишукувань, проектними та інженерно-вишукувальними роботами для реконструкції придбаної будівлі під офісно-комутаційний центр і послугами із планово-профілактичного обслуговування, забезпеченням аварійно-відновлювального ремонту та прибирання будівлі, на загальну суму 897 663,48 грн, не є необхідними витратами саме на утримання і збереження майна у розумінні частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, а отже суди правомірно відмовили у задоволенні позовних вимог у цій частині. При цьому зазначене не спростовано позивачем, протилежного не доведено.

Крім того, ПрАТ "Київстар" було заявлено до стягнення вартість консервації будівлі, виконаної ТОВ "Галрембуд", у сумі 120 000,00 грн.

Положенням про порядок консервації та розконсервації об'єктів будівництва, затвердженим Наказом Міністерства будівництва архітектури та житлово-комунального господарства від 21.10.2005 № 2 (далі - Положення) визначено порядок проведення консервації та розконсервації об'єктів будівництва під час нового будівництва, реконструкції та капітального ремонту.

Консервація об'єкта, згідно з пунктом 1.2 цього Положення - це комплекс робіт та заходів, пов'язаних із забезпеченням зберігання на визначений довготривалий час об'єкта, на якому припинено будівництво, що включає тимчасові та постійно діючі захисні або конструктивні заходи, які запобігають руйнації об'єкта.

За змістом звіту про оцінку вартості майна від 11.12.2008, складеного ТОВ "Експерт Сервіс", акта приймання-передачі будівлі від 29.01.2016, що також підтверджено сторонами, майно, придбане ПрАТ "Київстар", перебувало у незадовільному стані (без вікон, без внутрішніх комунікацій) і потребувало капітального ремонту.

Крім того, під час обстеження будівлі, проведеного 18.11.2009 комісією у складі представників ПрАТ "Київстар", підрядника та ДП Міністерства оборони України "Львівський проектний інститут", зокрема установлено та погоджено, що для запобігання подальшому руйнуванню будівлі та її консервації необхідно вжити відповідних заходів.

09.07.2010 ПрАТ "Київстар" складено дефектний акт на проведення заходів з консервації будівлі по АДРЕСА_1, у м. Тернополі, в якому визначено перелік необхідних робіт, а 29.07.2010 комісією позивача погоджено завдання на консервацію будівлі.

10.08.2010 між ПрАТ "Київстар" (замовник) та ТОВ "Галрембуд" (виконавець) укладено договір № 34325 на виконання робіт з консервації будівлі, згідно з пунктом 3 якого договірна ціна робіт становить 120 000,00 грн. За наслідками виконання робіт із консервації будівлі між замовником і виконавцем підписано акт приймання виконаних будівельних робіт № 7-0-1-11, згідно з яким вартість робіт становить 120 000 грн. Згідно з платіжними дорученнями від 01.09.2010 № 36558 і від 14.10.2010 № 44574 ПрАТ "Київстпр" сплатило виконавцеві робіт із консервації будівлі 120 000,00 грн.

Отже, колегія суддів вважає правомірним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог у частині стягнення з Міністерства оборони України на користь ПрАТ "Київстар" 120 000,00 грн - вартості консервації будівлі з підстав доведення позивачем, що ці витрати пов'язані зі збереженням майна та підлягають відшкодуванню на підставі частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України.

При цьому доводи Міністерства оборони України, викладені у касаційній скарзі, стосовно відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог у частині втягнення 120 000,00 грн вартості консервації будівлі через відсутність у матеріалах справи рішення ПрАТ "Київстар", прийнятого відповідно до положень абзацу 2 пункту 1.1 Положення, не спростовують обставин, установлених судом щодо понесення позивачем витрат на консервацію будівлі у зв'язку із незадовільним станом, що свідчить про вжиття позивачем заходів саме щодо збереження майна, а отже і про наявність підстав для відшкодування цієї суми.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ПрАТ "Київстар" також на підставі частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України просило стягнути орендну плату за землю під будівлею у сумі 339 690,14 грн, щодо стягнення якої суди дійшли висновку про доведеність та обґрунтованість вимог у цій частині.

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що за змістом частини 1 статті 93 Земельного кодексу України, норми якої кореспондуються з положеннями статті 1 Закону України "Про оренду землі", право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Згідно зі статтями 116, 124 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Як установлено судами, 27.11.2009 Тернопільською міською радою прийнято рішення № 5/30/70, згідно з яким вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,2054 га за рахунок земель громадської та житлової забудови, у тому числі земель, які використовуються в комерційних цілях для обслуговування триповерхової будівлі комбінату побутового обслуговування з реконструкцією під офісно-комутаційний центр за адресою: АДРЕСА_1, та передати позивачеві в оренду терміном на 5 років земельну ділянку.

На виконання цього рішення органу місцевого самоврядування, 02.09.2010 між Тернопільською міською радою (орендодавець) та Закритим акціонерним товариством "Київстар Дж.Ес.Ем." (орендар, після зміни назви - ПрАТ "Київстар") укладено договір оренди землі № 34268 (зі змінами і доповненнями).

Отже, ПрАТ "Київстар" на виконання умов договору оренди землі (зі змінами і доповненнями) у період з 18.10.2010 по 28.10.2016 сплачувало до місцевого бюджету міста Тернополя орендну плату за землю на загальну суму 339 690,14 грн.

Однак, як убачається з матеріалів справи та установлено судами спірне майно витребувано у ПрАТ "Київстар" на користь власника - держави в особі Міністерства оборони України згідно з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 921/368/13-г/18 та зареєстровано за державою 01.10.2015.

Водночас, виходячи зі змісту частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, яка позивачем заявлена як підстава позову добросовісний або недобросовісний набувач (володілець) майна має право вимагати від власника майна відшкодування необхідних витрат на утримання, збереження майна, а саме таких витрат, без яких стан майна істотно погіршився би, унаслідок чого його не можна було б використати за прямим призначенням.

Проте, суди попередніх інстанцій задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення орендної плати за землю на підставі частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України не звернули уваги на правову природу цієї спірної суми, яку ПрАТ" Київстар" сплачено саме за договором оренди землі, укладеного з органом місцевого самоврядування, а не на утримання, збереження нерухомого майна, розташованого на цій земельній ділянці. Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає хибним висновок судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав про стягнення з Міністерства оборони України на користь ПрАТ "Київстар" орендної плати за землю у сумі 339 690,14 грн на підставі частини 3 статті 390 Цивільного кодексу України, а судові рішення у справі в цій частині - такими, що підлягають скасуванню із прийняттям нового рішення про відмову у позові в цій частині.

Викладені у касаційній скарзі ПрАТ "Київстар" аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони суперечать положенням чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій у частині відмови у задоволенні позову.

Доводи Міністерства оборони України, наведені ним у касаційній скарзі, щодо задоволення позову в частині стягнення 120 000,00 грн витрат на консервацію будівлі також не може бути взято до уваги,оскільки вони спростовані встановленими судами обставинами і зводяться до незгоди із судовими рішеннями у цій частині.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом пункту 3 частини 1 статті 308 цього Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною 1 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення та постанова у частині задоволення позову про стягнення з Міністерства оборони України на користь ПрАТ "Київстар" 339 690,14 грн орендної плати за землю підлягають скасуванню із прийняттям у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у цій частині. У решті рішення та постанову судів першої та апеляційної інстанцій слід залишити в силі.

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 3 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київстар" залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 21.02.2017 у справі № 910/15521/17 і рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 скасувати в частині стягнення з держави в особі Міністерства оборони України на користь Приватного акціонерного товариства "Київстар" 339 690,14 грн витрат на оренду плату за землю.

3. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення 339 690,14 грн.

4. У решті рішення і постанову залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак