КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 911/3639/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Зубець Л.П.

Алданової С.О.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників

від позивача: не з"явились

від відповідача: 1) не з»явились

2) не з»явились

розглянувши у відкритому

судовому засіданні

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс"

на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2018 р.

у справі № 911/3639/17 (суддя Янюк О.С.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія

"Ніко-Тайс"

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК

Трейдсервісгруп"

2) Фізичної особи-підприємця Ветушка Віктора Івановича

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" (далі - позивач, ) звернулось до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" (далі - відповідач-1) та Фізичної особи-підприємця Ветушка Віктора Івановича (далі - відповідач-2) про солідарне стягнення з відповідачів 2 000,00грн пені та про стягнення з відповідача-2 пені у розмірі 58 281,19грн, 5 607,36грн - 3% річних, 35 982,82грн - інфляційних втрат. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір у розмірі 1 600,00грн.

Позовні вимоги обґрунтовує ст. 11, 509, 512-519, 526, 610, 612, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 173, 193, 202 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та посилається на неналежне виконання відповідачами своїх зобов'язань за договорами №ТК06/12-Х від 19.12.2007 та №ТК04/05/08-Х від 15.05.2008 купівлі продажу товару на умовах відстрочення платежу. У зв'язку із чим, просить суд стягнути з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ФОП Ветушка В.І пеню, 3% річних та інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Київської області від 19.02.2018р. у справі № 911/3639/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Ветушка Віктора Івановича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" 7 328,23 грн. - інфляційних втрат, 765,95 грн. - 3% річних, 127,12 грн. - судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2018 р. у справі № 911/3639/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2018 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2017р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" на рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2017 р. у справі № 911/3639/17 та призначено її до розгляду на 15.05.2018 р.

23.04.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" надійшла заява в якій просить суд стягнути із Фізичної особи-підприємця Ветушка В.І. та Товариства з обмеженою відповідальністю "ПК Трейдсервісгруп" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" витрати на правничу допомогу у розмірі 1 000 грн. згідно договору № 21-02-2018 про надання адвокатських послуг (правової допомоги) від 21.02.2018р.

Встановлено, що в судове засідання 15.05.2018р. представник позивача, відповідача 1 та 2 не з'явилися. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що в матеріалах справи мають місце докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, колегія суддів вважає можливим здійснити перевірку рішення першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку за наявними матеріалами справи та без участі представника позивача, відповідача -1 та 2.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

19.12.2007 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (постачальник) та ФОП Ветушко В.І. (покупець) укладено договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК 06/12-Х (далі - Договір від 19.12.2007), відповідно до п. 1.1 якого, постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, відомості про який указані у п.1.2 договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його вартість та відсотки за користування товарним кредитом на умовах, передбачених договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору від 19.12.2007, вартість договору складається із ціни товару та суми відсотків за користування товарним кредитом, яка складає 46 475,71грн.

Датою поставки товару вважається дата, яка зазначена у товарній накладній (п. 3.3 Договору від 19.12.2007).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом 3 років з моменту його укладання, а частині невиконаних зобов'язань - до повного їх виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, які залишились невиконаними (п. 6.1 Договору від 19.12.2007).

У зв'язку із неналежним виконанням ФОП Ветушком В.І. умов Договору від 19.12.2007 в частині оплати за поставлений товар, Товариство з обмеженою відповідальністю "Корпорація "Агросинтез" (далі - ТОВ "Корпорація Агросинтез") звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача-2 заборгованості у розмірі 81 015,78грн. Рішенням Господарського суду Харківської області від 28.09.2009 у справі №07/219-09 вказані позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ФОП Ветушка В.І. на користь ТОВ "Корпорація "Агросинтез" 37291,51 грн. основного боргу, 4456,62 грн. пені, 13942,71 грн. штрафу, 3% річних в сумі 637,53 грн., 4474,97 грн. інфляційних нарахувань, 608,03 грн. державного мита та 236,41 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання зазначеного рішення було видано наказ.

15.05.2008 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" (постачальник) та ФОП Ветушко В.І. (покупець) укладено договір поставки на умовах товарного кредиту №ТК 04/05/08-Х (далі - Договір від 15.05.2008 відповідно до п.1.1 якого постачальник зобов'язується передати у власність покупця товар, відомості про який указані у п.1.2 договору, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити його вартість та відсотки за користування товарним кредитом на умовах передбачених договором.

Відповідно до п. 2.3 Договору від 15.05.2008, вартість договору складається із ціни товару та суми відсотків за користування товарним кредитом, яка складає 7 140,00грн.

Датою поставки товару вважається дата, яка зазначена у товарній накладній (п. 3.3 Договору віл 15.05.2008).

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє протягом 3 років з моменту його укладання, а частині невиконаних зобов'язань - до повного їх виконання. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, які залишились невиконаними (п. 6.1 Договору від 15.05.2008).

У зв'язку із неналежним виконанням ФОП Ветушком В.І. умов Договору від 15.05.2008 в частині оплати за поставлений товар, ТОВ "Корпорація "Агросинтез" звернулось до Господарського суду Харківської області із позовом про стягнення з відповідача-2 заборгованості у розмірі 12 882,89грн. Рішенням Господарського суду Харківської області від 29.09.2009 у справі №42/224-09 вказані позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ФОП Ветушка В.І. на користь ТОВ "Корпорація "Агросинтез" основну заборгованість у сумі 5770,26 грн., індексацію ціни товару в сумі 2949,23 грн., пеню в сумі 682,95 грн., штраф у сумі 1731,08 грн., 3% річних у сумі 136,59 грн., інфляційні втрати в сумі 784,74 грн., витрати по сплаті державного мита в сумі 120,55 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в сумі 315,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. На виконання зазначеного рішення було видано наказ.

15.11.2012 між ТОВ "Корпорація "Агросинтез" та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" укладено:

угоду №15-11/12-145 (із змінами від 01.08.2014, які внесені Додатковою угодою №1 від 01.08.2014) про заміну кредитора в зобов'язанні, за якою вартість зобов'язання, що відступається за угодою становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 35 623,74грн, а також ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" наділяється правом вимоги від ФОП Ветушка В.І. сплати пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат у зв'язку із неналежним виконанням умов Договору від 19.12.2007;

угоду №15-11/12-146 (із змінами, які внесені Додатковою угодою №1 від 01.08.2014) про заміну кредитора в зобов'язанні, за якою вартість зобов'язання, що відступається за угодою становить, проте не обмежується, сумою у розмірі 4 973,01грн, а також ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" наділяється правом вимоги від ФОП Ветушка В.І. сплати пені, 30% річних, штрафу та інфляційних втрат у зв'язку із неналежним виконанням умов Договору від 15.05.2008.

Зазначених факт встановлений рішенням суду від 19.09.2013 у справі №911/2916/13, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до ст.35 ГПК України не підлягає повторному доказуванню.

Крім цього, 21.12.2012 між ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" було укладено договір поруки №21-12-2012-24 (далі - Договір поруки), за умовами якого відповідач-1 поручається перед позивачем за виконання обов'язку ФОП Ветушком В.І. щодо виконання грошового зобов'язання щодо сплати пені у зв'язку із неналежним, несвоєчасним та неповним виконанням відповідачем-2 грошового зобов'язання згідно Договорів від 19.12.2007 та 18.05.2008.

27.12.2012 позивач звернувся до відповідача-1 із вимогою №27-24/14 щодо виконання взятих на себе зобов'язань відповідно до Договору поруки.

09.01.2013 Відповідач-1 повідомив позивача, що не в змозі виконати вищевказаний договір у зв'язку із скрутним матеріальним становищем, крім того, гарантує що вказані зобов'язання будуть виконані до 31.03.2013.

Рішенням суду від 19.09.2013 у справі 911/2916/17 за порушення ФОП Ветушком В.І. умов Договорів від 19.12.2007 та від 15.05.208, і неналежного виконання рішень Господарського суду Харківської області від 28.09.2009 у справі №07/219-09 та від 29.09.2009 у справі №42/224-09; порушення ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" умов договору поруки №21-12-2012-24 від 21.12.2012, було стягнуто солідарно з ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ФОП Ветушка В.І. на користь ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" 2 000,00грн пені, судові витрати: 1 720,50грн судового збору та 2 800,00грн витрат на послуги адвоката. Стягнуто з відповідача-2 на користь позивача 28 614,54грн пені (за період з 28.04.2009 по 29.07.2013), 5 459,22грн (за період з 28.04.2009 по 29.07.2013) 3% річних та 9 042,97грн (за період з 01.04.2009 по 31.05.2013) інфляційних втрат.

Відповідно до листа Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі - ВДВС) №17077 від 12.12.2017 ФОП Ветушко В.І. має заборгованість за рішенням суду від 29.09.2009 у справі №42/224-09 у розмірі 12 490,40грн та за рішенням суду №911/2916/17 від 19.03.2013 у розмірі 6 520,50грн.

Щодо примусового виконання рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2009 у справі №07/219-09, ВДВС листом №1032 від 22.01.2018 повідомив, що відповідний наказ по даній справі на виконанні у ВДВС не перебуває.

Враховуючи, що рішення судів від 29.09.2008 у справі №42/224-09 та від 28.09.2009 у справі №07/219-09 на даний час є повністю невиконаним, позивачем були нараховані пеня у розмірі 60 281,19грн (за період з 30.07.2013 по 01.12.2017), 3% річних у розмірі 5 607,36грн (за період з 30.07.2013 по 01.12.2017) та інфляційні втрати у розмірі 35 982,82грн (за період з жовтня 2013 по жовтень 2017 року).

Згідно ч. 3 ст. 35 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт поставки ФОП Ветушку В.І. та передачі відповідачу товару за Договорами від 19.12.2007 та 15.05.2008, а також прострочення останнім виконання зобов'язання за цими Договорами не потребує повторного доказування, оскільки зазначене встановлено відповідними рішеннями Господарського суду Харківської області, які підлягають обов'язковому виконанню. Як зазначає позивач, вказані рішення судів на час розгляду справи є невиконаними.

За таких обставин, саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України сум.

Позивач просив суд стягнути з ФОП Ветушка В.І. за невиконання рішення судів від 28.09.2009 у справі №07/219-09 та від 29.09.2009 у справі №42/224-09 3% річних у розмірі 5 607,36 грн. та інфляційні втрати у розмірі 35 282,82грн., які нараховані на сукупну суму основної заборгованості по даним рішенням, яка складає 43 061,77грн.

Листом ВДВС №1032 від 22.01.2018 повідомлено позивача, що відповідний наказ на примусове виконання рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2009 у справі №07/219-09 на виконанні у ВДВС не перебуває. Інших доказів, що у відповідача-2 наявна заборгованість за невиконання вказаного рішення суду, до прийняття рішення у справі, позивачем надано не було.

Враховуючи те, що позивачем не доведено наявність заборгованості за невиконання рішення Господарського суду Харківської області від 28.09.2009 у справі №07/219-09, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволені вимоги позивача про стягнення з відповідача-2 інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по жовтень 2017 року та 3% річних за період з 30.07.2013 по 01.12.2017.

Щодо вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про стягнення з ФОП Ветушка В.І. 3% річних та інфляційних втрат за невиконання рішення суду від 29.09.2008 у справі №42/224-09 слід зазначити наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Положеннями ст. 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов'язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за Договором від 15.05.2008, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього Договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат є неправильним, оскільки вказані фінансові санкції були нараховані на загальну суму заборгованості 43 061,77грн.

Доказів наявності заборгованості у відповідача-2 за рішенням суду від 28.09.2009р. №07/219-09 матеріали даної справи не містять, а тому у позивача наявне право нарахувати 3% річних за період з 30.07.2013 по 01.12.2017 та інфляційних втрат за період з жовтня 2013 року по жовтень 2017 року лише за невиконання рішення суду від 29.09.2009 у справі №42/224-09 на суму заборгованості 5 770,26грн (43 061,77-37 291,51=5 770,26).

Так, розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума 3% річних = С х 3 : 100 х Д: 365/366, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Таким чином, правильним розрахунком 3% річних є:

5 770,26*3:100*885:365=419,73;

5 770,26*3:100*366:366=173,11;

5 770,26*3:100*365:365=173,11.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що загальна сума 3% річних, що підлягає стягненню з відповідача складає 765,95грн. (419,73+173,11+173,11=765,95).

Щодо нарахування інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

У листі Верховного Суду України від 03.04.1997 № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" та п. 2 інформаційного листа Вищого господарського суду України від 17.07.2012 № 01-06/928/2012 "Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права" зазначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.

Правильним розрахунком інфляційний втрат є: 5 770,26*2,27 (сукупний індекс інфляції за вказаний період) -5 770,26=7 328,23 грн., що підлягає стягненню з відповідача.

Також, позивачем заявлено до стягнення з ФОП Ветушко В.І. пеню за період з 30.07.2013 по 01.12.2017 у розмірі 58 281,19грн, у зв'язку із неналежним виконанням рішень від 29.09.2009 у справі №42/224-09 та від 28.09.2009 у справі №07/219-09.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно із ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 5.4 Договору від 19.12.2007, який є аналогічним п. 5.4 Договору від 15.08.2008 встановлено, що ч. 6 ст. 232 ГК України не розповсюджується на порядок нарахування неустойки (штрафних санкцій) за прострочення виконання зобов'язання по даному Договору.

Місцевий суд дійшов вірного висновку, що у договорі повинен бути чітко зазначений граничний строк нарахування відповідних штрафних санкцій. Положення п.п. 5.4 відповідних договорів не можуть бути застосовані позивачем при нарахуванні штрафних санкцій, оскільки законодавець не передбачає їх безстрокового нарахування.

Крім того, як зазначалось вище, відповідними рішеннями суду було стягнуто з ФОП Ветушка В.І. пеню за неналежне виконання зобов'язань за Договорами від 19.12.2007 та від 15.05.2008.

За таких обставин вимога позивача щодо стягнення з відповідача-2 пені у розмірі 50 281,19грн. не підлягає задоволенню.

Щодо солідарного стягнення з відповідача-1 та відповідача-2 пені у розмірі 2 000,00 грн., слід зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України, встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Договір поруки №21-12-2012-24 укладений 21.12.2012, тобто, строк протягом якого може бути пред'явлена вимога - до 21.12.2013.

Пунктом 3.1 вищевказаного договору передбачено, що відповідальність ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" перед ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" обмежується сплатою розміру пені у сумі 2 000,00грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач звертався до суду із позовною заявою, у тому числі, до ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" 29.07.2013 та яка, як вказано вище, рішенням суду від 19.09.2013 у справі №911/2916/13 була задоволена частково, зокрема: стягнуто солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 пеню у розмірі 2 000,00грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення відповідної вимоги та в силу ст. 598 ЦК України вважає договір поруки припиненим, оскільки відповідальність відповідача-1 перед позивачем обмежується сплатою пені у розмірі 2 000,00 грн. та право на стягнення якої позивач вичерпав.

Пунктом 4.1 вказаного Договору поруки визначено, що у разі порушення (невиконання чи неналежного виконання) боржником обов'язку за основною угодою, кредитор вправі звернутись із вимогою про виконання як до боржника, так і до поручителя, які несуть солідарну відповідальністю перед кредитором.

Вибір способу захисту та визначення змісту позовних вимог до відповідача чи до кількох відповідачів є виключним правом позивача.

Отже, оскільки вказаний договір поруки є припиненим, то ТОВ "ПК Трейдсервісгруп" та ФОП Ветушко В.І. не несуть солідарної відповідальності по сплаті пені, а відтак позовні вимоги ТОВ "Компанія "Ніко-Тайс" про солідарне стягнення з відповідачів пені у розмірі 2 000,00 грн. не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко-Тайс» підлягають частковому задоволенню.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2018р. у справі № 911/3639/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія "Ніко-Тайс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 19.02.2018р. у справі № 911/3639/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 911/3639/17 повернути до Господарського суду Київської області.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 17.05.2018р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді Л.П. Зубець

С.О. Алданова