ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

про задоволення скарги

24.05.2018м. ДніпроСправа № 20-41

За скаргою Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", м. Дніпро, на дії державного виконавця у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз", м. Київ, в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз", м. Дніпро

до Комунального підприємства "Дніпротепломережа" Дніпропетровської міської ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості 4362813,41 грн

Орган примусового виконання рішень - Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Суддя Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.

у присутності представників:

від позивача (скаржника): провідний юрисконсульт Вагнер Д.В., довіреність № 6-606 від 14.02.2018;

від відповідача: не з'явився;

від ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області: не з'явився.

розглянувши матеріали скарги, -

ВСТАНОВИВ:

Обставини справи: 03.02.2003 Дочірня компанія "Укртрансгаз" Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" в особі Дніпропетровського лінійного виробничого управління магістральних газопроводів (далі - позивач, правонаступником якого наразі є Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз") звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровського міського комунального підприємства теплових мереж "Дніпротепломережа" (далі - відповідач, правонаступником якого наразі є Комунальне підприємство "Дніпротепломережа" Дніпропетровської міської ради) про стягнення 3923735,86 грн основної суми боргу за транспортування природного газу, 311412,25 грн пені та 127665,30 грн - 3% річних, нарахованих позивачем з посиланням на неналежне виконання відповідачем умов договору № 516/21/7737-1, укладеного між сторонами 01.05.2001.

03.04.2003 судом прийнята до розгляду заява позивача про зменшення позовних вимог, за якою основний борг з урахуванням індексу інфляції складав 3336350,24 грн, 3% річних - 110683,39 грн та пеня - 277795,29 грн.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2003 у справі № 20/41 позов задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача (боржника) на користь позивача (стягувача) - 3356350,24 грн основного боргу, 245906,87 грн пені, 110683,39 грн - 3% річних, 1694,60 грн, 117,63 грн; в частині стягнення 20000,00 грн суми основної боргу провадження у справі припинено; в решті позову відмовлено.

З метою примусового виконання судового рішення 14.04.2003 на користь стягувача судом видано відповідний наказ.

11.05.2018 Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" (далі - стягувач, скаржник) звернулося до суду зі скаргою на дії державного виконавця, у якій виклало вимоги про:

- визнання дій державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріги М.М. по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.09.2016, в рамках виконавчого провадження № 41028385, та не направлення її в межах передбаченого строку стягувачу - неправомірними;

- скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.09.2016, в рамках виконавчого провадження № 41028385;

- зобов'язання державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріги М.М. поновити виконавче провадження № 41028385.

У зв'язку з обранням судді Пархоменко Н.В. безстроково на посаду судді Дніпропетровського апеляційного господарського суду, відповідно до п. 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, на підставі розпорядження господарського суду Дніпропетровської області від 15.05.2018 № 266 здійснено повторний автоматичний розподіл справи № 20-41. За результатами повторного розподілу автоматизованою системою документообігу суду у відповідності до п. 17.4 розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ця скарга передана на розгляд судді Воронько В.Д.

Ухвалою суду від 16.05.2018 скарга стягувача прийнята до провадження та її розгляд призначено на 24.05.2018 о 14:00 год з викликом учасників судового процесу.

Боржник (відповідач) та Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області не забезпечили участі своїх представників у засіданні суду, причини їх неявки не повідомили, хоча були обізнані про дату, час та місце судового засідання. Суд наголошує на тому, що боржник та Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області про розгляд скарги були повідомлені завчасно телефонограмами від 17.05.2018, які наявні в матеріалах справи, а також відповідну ухвалу від 16.05.2018 надіслано з урахуванням Нормативів і нормативних строків пересилання поштових відправлень, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958, що підтверджується штемпелем суду про відправлення вихідної кореспонденції на звороті відповідного судового процесуального документу.

За змістом ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються; неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Отже, враховуючи приписи чинного законодавства, розглянувши заяву стягувача про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню за відсутності представника боржника та Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області за наявними матеріалами у справі, суд дійшов висновку про її задоволення з огляду на наступне.

Стаття 129-1 Конституції України передбачає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов'язковим до виконання. Положеннями цієї статті визначено, що Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Однією із основних засад судочинства, передбачених ст. 129 Конституції України, є обов'язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Вказана норма кореспондується зі ст. 326 ГПК України, за якою судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Аналогічні положення визначені і у ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", за якою судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України; судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Звертаючись до суду зі скаргою, стягувач посилається на те, що наказ господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2003 по справі № 20/41 тривалий час знаходився на виконанні у Відділі примусового конання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального правління юстиції у Дніпропетровській області. Однак, з 13.01.2014, тобто з дня поновлення виконавчого провадження № 41028385 за наказом суду від 14.04.2003, про що свідчить копія постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, стягувач не отримував від державного виконавця жодної інформації за вказаним виконавчим провадженням. Тож, 26.10.2016 з метою отримання інформації про стан виконавчого провадження стягувач звернувся до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з відповідним запитом № 2071/18-18, відповідь на який не отримав.

Тривале невиконання Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області дій з примусового виконання рішення суду на підставі виданого ним наказу і стало причиною звернення стягувача до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця від 08.02.2018 № 2103ВИХ-18-128 в порядку ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження".

За змістом відповіді Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (лист № 02.1-47/2404 від 12.03.2018) 07.09.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу в межах виконавчого провадження № 41028385 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Однак, матеріали справи не містять доказів вчасного та повного дотримання державним виконавцем вказаної статті закону, оскільки, як слідує з поданих скаржником матеріалів, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу ВП № 41028385 була прийнята державним виконавцем відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Рігою М.М. 07.09.2016, а направлена стягувачу лише 27.04.2018, про що свідчить супровідний лист відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області за № 02.133/4566, та і то на підставі особистого звернення стягувача від 28.03.2018 за № 2103ВХ-18-365. Докази ж направлення стягувачу наказу господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2003 по справі № 20/41 взагалі відсутні.

Слід зауважити, що Відділ примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області подану скаргу на дії його виконавця не оспорив та не спростував, вимоги ухвали суду проігнорував повністю, хоча державний виконавець Ріга М.М., дії якого оскаржуються, був особисто проінформований телефонограмою господарського суду Дніпропетровської області від 17.05.2018 про дату і час розгляду скарги та обмеженість її розгляду десятиденним строком, а також про необхідність надання ним до суду ряду документів, серед яких: належним чином засвідчені копії матеріалів всього виконавчого провадження за наказом господарського суду Дніпропетровської області № 20/41 від 14.04.2003 (у тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження та про повернення виконавчого документу стягувачу), оригінали - для огляду у засіданні; відзив на скаргу, у якому викласти всі доводи та міркування; письмові пояснення, у яких вказати відомості щодо місця знаходження на даний час наказу суду № 20/41 від 14.04.2003, чи направлявся останній стягувачу разом з постановою про повернення виконавчого документу, у разі здійснення таких дій державним виконавцем - підтвердити належними доказами, у разі не направлення вказаних документів стягувачу - письмові пояснення причин таких дій.

Враховуючи те, що державний виконавець Ріга М.М. був повністю обізнаний про необхідність надання до суду вичерпного переліку доказів, які б підтверджували його доводи чи заперечення, але не вжив таких заходів, суд приходить до висновку про навмисне затягування ним судового процесу, що призводить до порушення прав та інтересів сторін.

Як визначено ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 5 цього Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

У відповідності до ст. 15 названого Закону сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження").

Тож, державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного у документі на примусове виконання рішення у спосіб та у порядку, встановленому виконавчим провадженням і цим Законом.

Як свідчать матеріали скарги, рішення суду взагалі не виконано.

Судом встановлено, що 07.09.2016 державним виконавцем Рігою М.М. винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, яка затверджена начальником Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Півнем С.В.

Підставами для повернення виконавчого документа слугував той факт, що під час проведення виконавчих дій було встановлено, що боржник - Комунальне підприємство "Дніпротепломережа" Дніпропетровської міської ради за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Артельна 3а - не перебуває, майна боржника не виявлено, заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними, про що державним виконавцем складено акт. А також, відповідно до інформації органів та установ, що реєструють право власності на майно або мають відомості щодо його наявності за боржником відсутнє зареєстроване майно. При цьому державний виконавець керувався п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на час прийняття постанови, наразі ж це п. 2. ч. 1 ст. 37 нової редакції Закону).

Разом з тим, виконавець постановив направити виконавчий документ стягувачу, а також роз'яснив про можливість повторного пред'явлення наказу до виконання у строк до 06.09.2017.

Проте, як вже зазначалося вище у цій ухвалі, доказів повернення стягувачу наказу суду від 14.04.2003, який знаходився на виконанні у Відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області, матеріали справи не містять, що надає суду підстави дійти висновку про порушення виконавцем вимог законодавства, в силу яких стягувач міг би скористатися своїм законним правом на повторне пред'явлення вказаного наказу з метою примусового виконання рішення суду.

Крім того, у матеріалах справи відсутні будь-які докази у підтвердження здійснення виконавцем всіх необхідних дій по розшуку майна боржника та взагалі не надано до суду жодного документу з виконавчого провадження № 41028385 за наказом господарського суду Дніпропетровської області від 14.04.2003 по справі № 20/41.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, враховуючи наявні матеріали справи, беручи до уваги ігнорування державним виконавцем вимог суду щодо надання важливих документів для повного та всебічного розгляду скарги по суті, бездіяльність якого фактично перешкоджала встановленню істини по справі, суд погоджується з доводами скаржника про те, що в результаті неправомірних дій зі сторони державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області стягувач був позбавлений можливості скористатись своїм правом повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання у зв'язку із грубими порушеннями Закону України "Про виконавче провадження" вказаною особою, що полягали у несвоєчасному направленні копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві та не направленні оригіналу самого виконавчого документу.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод Висока Договірна Сторона зобов'язана гарантувати кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку.

За ст. 1 першого Протоколу до Конвенції кожна юридична особа має право мирно володіти своїм майном і не може бути його позбавлена інакше як в інтересах суспільства.

Статтею 13 визначено, що кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі.

Невід'ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захист права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання судового рішення, яке в Україні покладається на державну виконавчу службу (державних виконавців) та у передбачених Законом України "Про виконавче провадження" випадках на приватних виконавців.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Аналогічна позиція визначена ГПК України у ст. 339, за якою сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Стягувачем (скаржником, позивачем) доведено той факт, що вчинення виконавчих дій у визначений виконавцем спосіб є неправомірними та такими, що порушують права стягувача.

Враховуючи викладене, державним виконавцем не використані надані йому права та не здійснено заходів, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду відповідно до Закону, а сам Закон, з огляду на постанову про повернення виконавчого документу, трактується виконавцем у довільному розумінні на власний розсуд і ставить у нерівні права стягувача і боржника у виконавчому провадженні, де наразі саме боржник превалює у правах, тому скарга, на думку суду, підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1-2 ст. 343 ГПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу; у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

А відтак, суд, визнавши дії державного виконавця неправомірними, вважає доцільним скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.09.2016, в рамках виконавчого провадження № 41028385, та зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Рігу М.М. поновити виконавче провадження № 41028385.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 232-236, 342-345 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі Запорізького лінійного виробничого управління магістральних газопроводів Філії "Управління магістральних газопроводів "Харківтрансгаз" на дії державного виконавця задовольнити повністю.

2. Визнати дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ріги М.М. по винесенню постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.09.2016, в рамках виконавчого провадження № 41028385, та не направлення її в межах передбаченого строку стягувачу - неправомірними.

3. Скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 07.09.2016, в рамках виконавчого провадження № 41028385.

4. Зобов'язати державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Рігу М.М. поновити виконавче провадження № 41028385.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 232 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення - 24.05.2018 та підписана 29.05.2018.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки, передбачені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням положень підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя В.Д. Воронько