Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/128/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Вельмакіної Т.М.

секретар судового засідання: Антонова О.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не прибув (в засіданні суду 10.04. 2018 та 26.05.2018 ОСОБА_1 - довіреність № б/н від 26.03.2018);

від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № б/н від 15.03.2018,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Дочірнього підприємства "Дінтер Україна Скала" ТОВ "Дінтер Україна" (смт.Скала-подільська, Борщівський район, Тернопільська область)

до Державного підприємства "Словечанське лісове господарство" (с.Словечне, Овруцький район, Житомирська область)

про стягнення 700000,00 грн

В засіданнях суду 10.04.2018 та 26.04.2018 судом було оголошено перерви до до 26.04.2018 та 14.05.2018, відповідно.

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 700000,00 грн попередньої оплати (збір) за використання лісових ресурсів при здійсненні побічних лісових користувань і заготівлі другорядних лісових матеріалів (чорниця).

У підготовчому засіданні 26.04.2018, за письмовою згодою сторін, судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та розпочато розгляд справи по суті.

Представник позивача в судове засідання 14.05.2017 не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений вчасно та належним чином. Згідно відповіді на відзив на позовну заяву від 03.04.2018 №3 (а.с. 38-40), поданої представником у засіданні суду 10.04.2018 (11.04.2018 надійшла поштовим зв'язком з доказами направлення відповідачу (а.с. 43-49)), та згідно наданих під час розгляду справи його усних пояснень, позовні вимоги позивач підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача щодо позову заперечив у повному обсязі з мотивів, викладених у відзиві на позовну заяву (а.с.30-32). Зокрема вважає, що даний спір не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, враховуючи те, що порядок нарахування, сплати та адміністрування податкових зобов'янь (нарахування пені, штрафних санкцій чи повернення сум переплат) регулюється податковим законодавством. Стверджуючи, що така категорія справ відноситься до юрисдикції адміністративних судів, просить закрити провадження у справі.

Представник позивача заперечив щодо закриття провадження у справі з підстав, зазначених відповідачем.

Розглянувши клопотання відповідача про закриття провадження у справі, суд вважає його таким що не підлягає задоволенню.

Згідно ч.1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

Враховчуючи те, що даний спір ґрунтується на нормах ГПК України та ЦК України, а не на приписах податкового законодавства, при цьому суб'єктний склад сторін відповідає, визначеному ст. 20 ГПК України, тому спір підлягає розгляду в господарських судах. За вказаного, у задоволенні клопотання про закриття провадження у справі суд відмовляє.

Враховуючи те, що позивач був належно повідомлений про дату, час та місце судового засідання, а його явка в судове засідання обов'язковою не визнавалась, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності уповноваженого представника позивача.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначено у позовній заяві та вбачається з матеріалів справи, за платіжним дорученням № 727 від 15.06.2017 позивачем було сплачено Державному підприємству "Словечанське лісове господарство" (відповідач) 70000,00 грн за використання лісових ресурсів при здійсненні побічних лісових користувань і заготівлі другорядних лісових матеріалів (чорниця) згідно рахунку №52 від 15.06.2017.

19.06.2017, на підставі розпорядження Житомирської обласної адміністрації № 71 від 12.03.2013, позивачу було видано лісовий квиток № 2, згідно якого останньому було надано дозвіл здійснювати збір, заготівлю (в тому числі закупівлю у населення) чорниці (ягоди) на території Словечанської сільської ради в об'ємі 1000 тон на строк з 19.06.2017 по 31.10.2017 (а.с.11).

Як зазначає позивач, за весь строк користування, у зв'язку з високими цінами та не врожайністю, ним не було отримано (куплено, зібрано) жодного кілограму ягід (чорниці).

У зв'язку з вказаним, позивач направив відповідачу лист вих. № 106 від 05.07.2017 (а.с.12), з проханням повернути перераховану суму коштів, або зарахувати як попередню оплату за лісові квитки на сезон 2018. Вказане звернення залишилося без задоволення.

Неповернення сплаченої позивачем суми стало підставою для звернення з позовом до суду.

Вказує, що оскільки лісовий квиток не є анульованим та не є дублікатом, тому до спірних відносин не підлягає застосуванню п.п. б п. 256.11.3 ст. 256 Податкового кодексу України, а перерахування сплаченої ним суми до відповідного бюджету є протиправним. Свої вимоги позивач обґрунтовує п.2 ст. 693 ЦК України.

Під час розгляду справи по суті, представник позивача наголосив, що ставить вимогу про повернення попередньої оплати, тому що запис про це міститься у лісовому квитку. Оскільки вказана сума є попередньою оплатою, то передбачалося здійснення остаточних розрахунків за фактом використання лісового квитка.

Відповідач, згідно відзиву на позовну заяву (а.с. 30-32) щодо позову заперечує, вважає вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зокрема, вважає, що у позовній заяві не наведено достатньо обґрунтованих доводів вимог позивача.

Вказує, що наведені позивачем підстави для повернення сплаченої ним рентної плати не відповідають приписам пп.256.11.2, 256.11.3 ст. 256, ПК України. Звертає увагу суду, що анулювання виданого позивачу в порядку ПК України лісового квитка не здійснювалось, що свідчить про його дійсність. Не складалися і акти огляду місць використання лісових ресурсів.

Позивач заперечив щодо викладених відповідачем у відзиві обставин. Згідно відповіді на відзив (а.с. 38-40) вказує, що зсилання відповідача на п.256.11.3 ст. 256 ПК України є безпідставними, оскільки визначений вказаною статтею об'єкт оподаткування у даному випадку відсутній, а перерахунок даної рентної плати є незаконним, тому що п.п. 256.11.3 вказаної статті передбачає таке перерахування тільки у разі анулювання лісового квитка. Натомість, вважає твердження відповідача щодо дійсності лісового квитка помилковим, враховуючи, що строк користування останнім закінчився 31.10.2017.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини, врахувавши пояснення представників сторін, господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 67 Лісового кодексу України, у порядку спеціального використання можуть здійснюватися такі види використання лісових ресурсів, як, зокрема, заготівля другорядних лісових матеріалів.

Відповідно до Порядку заготівлі другорядних лісових матеріалів і здійснення побічних лісових користувань в лісах України, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 23.04.1996 № 449, до видів побічних лісових користувань відноситься заготівля (збирання) дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивач за платіжним дорученням №727 від 15.06.2017 (а.с. 10) сплатив на поточний рахунок відповідача 700000,00 грн. Призначення платежу: Збір за використання лісових ресурсів при здійсненні побічних лісових користувань і заготівлі другорядних лісових матеріалів (чорниця) згідно рахунку №52 від 15.06.2017.

Після проведеної оплати позивачу було видано лісовий квиткок №2 від 19.06.2017 (а.с. 11), у якому, зокрема, зазначено, що строк внесення плати за використання лісових ресурсів - попередня оплата.

Оскільки позивач просить повернути сплачену на рахунок відповідача суму у розмірі 700000,00грн. на підставі ст. 693 ГПК України, зсилаючись на те, що згідно лісового квитка вказана сума визначена як попередня оплата, слід зазначити наступне.

Положення ст. 693 ЦК України спрямовані на регулювання цивільно-правових відносин купівлі-продажу та не мають жодного відношення, до правовідносин, які склалися між сторонами.

Дані відосини між сторонами регулюються положеннями Податкового кодексу України та Лісового кодексу України.

При цьому зсилання позивача при обґрунтуванні позову на те, що згідно лісового квитка №2 від 19.06.2017 передбачалося проведення остаточних розрахунків за фактом використання лісового квитка, є недоречним, оскільки оплата останнього дійсно проводилася до його видачі, про що безпосередньо наголошувалося представником відповідача у судових засіданнях.

Відповідно до п. 30 ч.1 ст.64 Бюджетного кодексу України, до доходів загального фонду бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення, міст Києва та Севастополя, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, належать, зокрема, рентна плата за користування надрами для видобування корисних копалин місцевого значення; рентна плата за користування надрами в цілях, не пов'язаних з видобуванням корисних копалин; рентна плата за спеціальне використання води водних об'єктів місцевого значення; рентна плата за спеціальне використання лісових ресурсів (крім рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів у частині деревини, заготовленої в порядку рубок головного користування). Такі платежі зараховуються до бюджетів місцевого самоврядування за місцезнаходженням (місцем розташування) відповідних природних ресурсів, а щодо водних об'єктів - за місцем податкової реєстрації платника рентної плати;

Відповідно до пп.9.1.6 ст.9 ПК України, до загальнодержавних податків належать рентна плата.

Згідно п.п.251.1.5. ст. 251 ПК України, рентна плата складається з рентної плати за спеціальне використання лісових ресурсів.

За змістом п.п.256.2.3. п. 256.2. ПК України, об'єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання лісових ресурсів є, зокрема, другорядні лісові матеріали (заготівля живиці, пнів, лубу та кори, деревної зелені, деревних соків та інших другорядних лісових матеріалів, передбачених нормативно-правовими актами з ведення лісового господарства).

Згідно пп.256.2.4. ст. 256 ПК України, побічні лісові користування (заготівля сіна, випасання худоби, заготівля дикорослих плодів, горіхів, грибів, ягід, лікарських рослин, збирання лісової підстилки, заготівля очерету та інших побічних лісових користувань, передбачених нормативно-правовими актами з ведення лісового господарства).

Оскільки при обґрунтуванні підстав повернення сплаченої позивачем суми рентної плати останній вказує на неотримання ним бажаного результату (вигоди), а саме те, що ним не куплено та не зібрано жодного кілограму ягід (чорниці), а відсутність об'єкту оподаткування унеможливлює перерахування коштів до державного бюджету України, слід зазначити наступне.

Відповідно до пп 256.11.2. ст. 256ПК України, сума рентної плати, зазначена в лісорубному та в лісовому квитках, підлягає перерахунку субєктом лісових відносин, який видає спеціальні дозволи, у разі коли: - загальна кількість фактично заготовленої деревини під час її відпуску з обліком за площею перевищує зазначену в лісорубному квитку та кількість більше ніж на 10 відсотків; - фактичний обсяг використання лісових ресурсів перевищує зазначений у лісовому квитку на весь обсяг такого перевищення.

Підставою для перерахунку є спеціальні дозволи та акти огляду місць використання лісових ресурсів.

Приписами пп. 256.11.3 ст.256 ПК України визначено, що суб'єктом лісових відносин, який видає спеціальні дозволи, перерахунок рентної плати за заготівлю деревини і заготівлю другорядних лісових матеріалів, побічні лісові користування та використання корисних властивостей лісів здійснюється також у разі:

а) виправлення технічних помилок, які можуть бути допущені під час проведення матеріальної і грошової оцінки лісосік, другорядних лісових матеріалів, побічних лісових користувань та використання корисних властивостей лісів, відпущених за лісорубними квитками або лісовими квитками, неправильного застосування сортиментних таблиць, поясів, розрядів та ставок рентної плати, а також виправлення арифметичних помилок, допущених під час підрахунків;

б) анулювання лісорубного та/або лісового квитка у зв'язку з вилученням земель для інших потреб. В інших випадках анулювання або видачі дубліката лісорубного квитка та/або лісового квитка перерахунок рентної плати не здійснюється і вся нарахована за такими квитками сума рентної плати повністю сплачується до відповідних бюджетів;

в) надання лісокористувачеві відстрочки:

на заготівлю деревини - сума рентної плати за заготівлю залишеної на пні деревини збільшується на 1,5 відсотка незалежно від строку, на який надано відстрочку;

на вивезення деревини - сума рентної плати за невивезену вчасно деревину збільшується на 1,5 відсотка за кожний місяць відстрочки;

г) додаткового продовження строку вивезення, але не більш як на три місяці. При цьому лісокористувачем сума рентної плати за обсяг невивезеної вчасно деревини збільшується на 5 відсотків за кожний місяць відстрочки.

Тобто, вищевказані статті Податкового кодексу України не містять підстав для повернення оплати (збору) за використання лісових ресурсів при здійсненні побічних лісових користувань і заготівлі другорядних лісових матеріалів (чорниця), з підстав вказаних позивачем у позовній заяві, зокрема, у разі відсутності врожаю, та неможливості в отриманні визначених у лісовому квитку ресурсів. Іншими нормативними актами, зокрема ст. 693 ЦК України, спірні відносини не регулюються.

За вказаного, зсилання позивача на відсутність предмета оподаткування не впливає на результат вирішення спору. До того ж, жодних доказів обгрунтованості цих тверджень матеріали справи не містять.

Отже, доводи відповідача в цій частині є обгрунтованими та спростовують твердження позивача щодо незаконності перерахунку до держбюджету здійсненої позивачем плати (збору).

Враховуючи вищевикладене, вимога позивача про повернення 700000,00 грн попередньої оплати, з вказаних позивачем підстав, задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач не довів належними доказами обгрунтованість своїх позовних вимог, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Згідно зі ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 73-79, 86, 91, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 24.05.18

Суддя Вельмакіна Т.М.

Віддрукувати:

1- у справу;

2-3- сторонам ( рек. з пов.)