ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/1294/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (НОМЕР_1),

відповідач - 1 - публічне акціонерне товариство "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго",

представник відповідача-1- не з'яв.,

відповідач - 2 - приватне підприємство "МЕГАПРОМСТРОЙ",

представник відповідача - 2 - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу приватного підприємства "МЕГАПРОМСТРОЙ" (далі - Підприємство)

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 (головуючий - суддя Разюк Г.П., судді: Головей В.М. і Колоколов С.І.)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (далі - Підприємець)

до публічного акціонерного товариства "Енергопостачальна компанія "Одесаобленерго" (далі - Товариство) та

Підприємства

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 207 424,52 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Підприємець звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства та Підприємства про: визнання незаконними дій Підприємства щодо відключення трансформаторної підстанції №5022, яка належить Підприємцю; зобов'язання Товариства підключити трансформаторну підстанцію №5022, яка належить Підприємцю, для отримання Підприємцем електропостачання; стягнення з Підприємства на користь Підприємця коштів, сплачених останньою на користь Підприємства з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 30 000 грн.; стягнення з Товариства двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у розмірі 177 424,52 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 07.02.2018 (суддя Никифорчук М.І.) провадження у справі №916/1294/17 закрито на підставі пункту 2 частини першої статті 231 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю договірних відносин між Підприємцем та Товариством на час розгляду спору та, відповідно, відсутністю зобов'язання енергопостачальної організації з постачання електричної енергії на електроустановки позивача.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018: апеляційну скаргу Підприємця задоволено; ухвалу господарського суду Одеської області від 07.02.2018, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасовано; справу №916/1294/17 направлено для продовження розгляду до господарського суду Одеської області.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновок господарського суду першої інстанції про закриття провадження у справі є передчасним, оскільки між сторонами у справі залишилися неврегульовані питання, які є невирішеними у межах даної справи відносно заявлених позовних вимог.

У касаційній скарзі Підприємство зазначає, що: позовні вимоги ґрунтуються на тому, що між Підприємцем та Товариством 29.12.2007 укладено договір про постачання електричної енергії №31 (далі - Договір), за умовами якого Товариство як постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача - Підприємцю, на думку скаржника, оскільки на час розгляду справи згаданий договір припинив свою дію, зобов'язання за ним є припиненими; відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору, - та просить скасувати постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018, а ухвалу господарського суду Одеської області від 07.02.2018 про закриття провадження у справі залишити без змін.

Заперечуючи проти касаційної скарги, Підприємець зазначає, що її доводи є необґрунтованими, а постанова Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 є такою, що відповідає вимогам законодавства, нормам матеріального та процесуального права і просить останню залишити без змін, а скаргу відхилити.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення Підприємця, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено таке.

Підприємець звернулася з відповідним позовом до суду.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 09.06.2017 порушено провадження у справі №916/1294/17.

31.01.2018 до місцевого господарського суду надійшло клопотання Підприємства про закриття провадження у справі №916/1294/17 з огляду на відсутність предмета спору, яке мотивовано тим, що: під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення; підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Позовні вимоги ґрунтуються на тому, що між Підприємцем та Товариством укладено Договір, за умовами якого Товариство як постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача - Підприємця. Як вбачається з додаткових пояснень Товариства у даній справі, на 31.01.2018 відсутні договірні відносини між позивачем та Товариством та відсутні зобов'язання енергопостачапьної організації з постачання електричної енергії на електроустановки позивача. У зв'язку з цим вимога позивача до Підприємства як до власника мереж з обґрунтуванням того, що Підприємець є субспоживачем саме на підставі зазначеного договору є безпідставною, оскільки правовідносини за участю позивача, пов'язані з постачанням електричної енергії, припинили свою дію з припиненням відповідного договору. Таким чином, у зв'язку з відсутністю предмета спору заявник просив закрити провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору, місцевий господарський суд зазначив, що з огляду на відсутність договірних відносин між позивачем та Товариством і відсутністю зобов'язання енергопостачальної організації з постачання електричної енергії на електроустановки позивача суд вважає за необхідне закрити провадження у справі №916/1294/17 на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Скасовуючи ухвалу місцевого господарського суду та направляючи справу для продовження розгляду до господарського суду Одеської області, суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до умов укладеного Договору:

- постачальник електричної енергії продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача (пункт 1.1);

- договір діє до 31.12.2007 та вважається щорічно продовженим, якщо за місяць до закінчення терміну дії договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов (пункт 9.4).

Відповідно до додатку №10 до Договору постачання здійснюється на три об'єкти Підприємця, один з яких - база (склад), розташований за адресою: 6-й км Овідіопольської дороги, живиться від високовольтних мереж, а два - Більярдна та Електрообігрів, розташовані за адресою Люстдорфська дорога, 146/1, живляться від мережі 0,4 кв Південного РЕМ.

01.11.2014 Підприємцем (користувач) та Підприємством (власник мереж) укладено договір №1 про спільне використання технологічних мереж, за яким останнє зобов'язалося забезпечити передачу електричної енергії Підприємцю в межах дозволених величин.

Проте з 01.07.2015 Підприємство повністю зупинило постачання Підприємцю електричної енергії на об'єкт, що розташований на 6-му км Овідіопольської дороги.

22.11.2017 Товариство звернулося до позивача з листом №263, яким повідомило про припинення дії Договору з 01.01.2018 у зв'язку із невідповідністю умов Договору вимогам Правил користування електричною енергією.

З матеріалів справи вбачається, що хоча станом на час винесення ухвали господарського суду Одеської області від 07.02.2018 новий договір про постачання електроенергії між Товариством та Підприємцем не укладався, постачання електроенергії на решту об'єктів Підприємця триває і на теперішній час та здійснюється на підставі саме Договору.

Тому суд апеляційної інстанції зазначив, що місцевий господарський суд дійшов хибного висновку про те, що станом на час винесення оскарженої ухвали відсутні договірні відносини між позивачем та Товариством.

Крім того, предметом позову у даній справі є чотири вимоги Підприємця, з яких дві заявлено до Товариства, а дві - до Підприємства, при цьому відсутність договірних відносин між позивачем та Товариством та відповідна відсутність зобов'язання енергопостачальної організації з постачання електричної енергії на електроустановки позивача на час розгляду справи, навіть якщо вона є, жодним чином не впливає на розгляд по суті вимог, які не пов'язані з відновленням електропостачання, зокрема про:

- визнання дій Підприємця щодо відключення трансформаторної підстанції №5022, яка належить Підприємцю, незаконними;

- стягнення з Підприємства на користь Підприємця коштів, сплачених останньою на користь Підприємства з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 30 000 грн.;

- стягнення з Товариства двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у розмірі 177424,52 грн.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Господарський суд закриває провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору, зокрема, у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 234 ГПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції встановивши, що: у даній справі місцевим господарським судом не були розглянуті по суті позовні вимоги, оскільки в ухвалі місцевого господарського суду не міститься зазначення позовних вимог про: визнання дій Підприємця щодо відключення трансформаторної підстанції №5022, яка належить Підприємцю, незаконними, стягнення з Підприємства на користь Підприємця коштів, сплачених останньою на користь Підприємства з листопада 2014 року по квітень 2015 року в сумі 30 000 грн., та стягнення з Товариства двократної вартості недовідпущеної електричної енергії у розмірі 177 424,52 грн., а також жодного обґрунтування підстав, з яких суд вважає відсутнім предмет спору в цій частині; між сторонами у даній справі залишилися неврегульованими питання, які є невирішеними у межах даної справи щодо заявлених позовних вимог, - дійшов вірного висновку про скасування ухвали місцевого господарського суду від 07.02.2018 про закриття провадження у справі та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги не приймаються Касаційним господарським судом, оскільки вони:

- спростовуються викладеними обставинами та доводами суду апеляційної інстанції;

- не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, тому що скаржником не доведено відсутності предмета спору зі справи та відсутності неврегульованих питань між сторонами спору.

Відповідно до частин першої та другої статті 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційної інстанцій - без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалене судове рішення, а також враховуючи, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу приватного підприємства "МЕГАПРОМСТРОЙ" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 15.03.2018 у справі № 916/1294/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов