ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р.Справа № 922/1021/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Тацій О.В.

при секретарі судового засідання Романченко Н.С.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НОТОКС" (01030, м. Київ, вул. Золотоворітська, 2-А, оф. 24, код 39775542)
до Комунального закладу охорони здоров'я "Краснокутська центральна районна лікарня" (62002, Харківська обл., Краснокутський р-н, смт. Краснокутськ, вул. Миру, 139, код 02002718)
про стягнення 207264,00 грн
за участю :

представники сторін - не з'явились.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "НОТОКС" звернулось до господарського суду Харківської області з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я "Краснокутська центральна районна лікарня", в якому просить суд стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я "Краснокутська центральна районна лікарня" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОТОКС" грошові кошти у сумі 207264,00 грн. Судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.04.2018 відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін, призначено підготовче засідання на 22.05.2018 року о 12:00.

Через канцелярію суду 14 травня 2018 року надійшов відзив на позовну заяву (вх. № 13371 від 14.05.18), в якому зазначено, що відповідач у справі позовні вимоги визнає та заперечень проти позову не має. Також просить справу розглядати за відсутності представників сторін.

Через канцелярію суду 18 травня 2018 року надійшла відповідь на відзив (вх. № 14577 від 18.05.18), в якому позивач з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розглядати справу без участі представників сторін.

Сторони в підготовче засідання не зявились, просили справу розглядати у відсутність їхніх представників.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ст. 191 ГПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, судом встановлено, що поданий відповідачем відзив на позовну заяву (вх. № 13371 від 14.05.2018) підписаний належною особою, а саме: представником Комунального закладу охорони здоровя «Краснокутська центральна районна лікарня». Крім того, визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч. 3 ст. 185 ГПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «НОТОКС» та Комунальним закладом охорони здоровя «Краснокутська центральна районна лікарня» 01.02.2017 укладено договір поставки природного газу № НТ-15-46 (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. постачальник зобовязується поставити споживачу у 2017 році газ природний, скраплений або в газоподібному стані (природній газ, код ДК 021:2015-09123000-7; газ природний) у кількості 135,144 тис.м3, а споживач зобовязується прийняти газ та оплатити постачальнику його вартість у розмірах, строки, порядку та на умовах, передбаченим договором.

Згідно з п. 2.1 позивач зобовязаний подати споживачу газ в обсягах і порядку, передбаченому умовами даного договору.

Відповідно до п.п. 2.2 договору відповідач, окрім іншого, зобовязувався прийняти обсяги газу, та оплатити позивачу вартість газу, що поставляється відповідно до умов даного Договору.

Пунктом 3.4 договору передбачено, що передачу природного газу за звітний місяць Сторони оформлюють Актом приймання-передачі на підставі даних вузлів комерційного обліку природного газу відповідача. Дані акти прийому-передачі газу є підставою для остаточних розрахунків відповідача за природний газ, отриманий у звітному місяці.

Згідно п. 5.4 договору встановлений наступний порядок оплати: позивач виставляє відповідачу рахунок за спожитий газ після підписання Акту приймання-передачі, який оформлюється протягом 10 днів після постачання природного газу, відповідач сплачує рахунок за поставлений газ протягом 10 днів з дня його отримання.

Відповідно до п. 5.5. прострочення споживачем оплати не є його відмовою від договору.

Як вбачається з матеріалів справи між сторонами були укладені наступні додаткові угоди до договору: № 1 від 03.02.2017, № 2 від 28.02.2017. № 3 від 28.02.2017, № 4 від 28.02.2017, № 5 від 28.02.2017, № 6 від 13.03.2017, № 7 від 21.03.2017, № 8 від 23.03.2017, № 9 від 27.03.2017, № 10 від 30.03.2017, № 11 від 31.03.2017, № 12 від 30.04.2017, № 13 від 20.09.2017, № 14 від 31.10.2017, № 15 від 31.10.2017, № 16 від 20.11.2017, № 17 від 30.11.2017, № 18 від 01.12.2017, № 19 від 22.12.2017, № 20 від 29.12.2017, № 21 від 30.01.2018. У додаткових угодах, відповідно до умов яких змінювались обсяги газу, ціна за 1 тис.метрів кубічних газу та сума договору.

У останній редакції договору на підставі додаткової угоди № 21 від 30.01.2018 сторони узгодили договірний обсяг поставки природного газу з ресурсу на січень 2018 року у кількості 20,929 тис.м3, ціна за 1 тис.метрів кубічних газу 10 200,00 грн. з урахуванням ПДВ.

На підставі актів прийому-передачі природного газу від 28.02.2017, 31.03.2017, 30.04.2017, 31.10.2017, 30.11.2017, 22.12.2017, 31.01.2018 позивач поставив відповідачу 115,412 тис.м3 природного газу на загальну суму 1253671,97 грн. Даний факт підтверджується наявним у матеріалах справи актом звірки взаєморозрахунків, підписаний сторонами.

Таким чином, позивач належним чином виконав свої зобовязання за договором.

Разом з цим, на підставі вищевказаних актів прийому-передачі природного газу відповідачем здійснено часткову оплату за Договором за поставлений природний газ, а саме: з 1253671,97 грн. сплачено лише 1046407,97 грн.

Інших платежів за поставлений природний газ за Договором відповідач на користь позивача не здійснював.

Таким чином, відповідачем неналежно виконано свої зобовязання за Договором, що полягає у неповній оплаті за поставлений природний газ. Загальна сума недоплати складає 207264,00 грн.

Зазначені підстави стали підставою для звернення позивача до суду з позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ч. 1 ст. 67 Господарського кодексу України відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями і громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 Господарського кодексу України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до акту прийому-передачі природного газу від 31.01.2018 позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 207264,00 грн., що підтверджується та також визнається відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до п. 5.4. споживач сплачує вартість поставленого постачальником природного газу на підставі акту приймання-передачі природного газу протягом десяти днів з дня його підписання.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про оплату отриманого природного газу у повному обсязі, крім того, факт заборгованості перед позивачем з оплати отриманого природного газу на суму 207264,00 грн. визнається відповідачем в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Згідно з ч. 2-3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "НОТОКС" до Комунального закладу охорони здоров'я "Краснокутська центральна районна лікарня" в повному обсязі.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3108, 97 грн. покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 232, 233, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Комунального закладу охорони здоров'я "Краснокутська центральна районна лікарня" (62002, Харківська обл., Краснокутський р-н, смт. Краснокутськ, вул. Миру, 139, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "НОТОКС" (01030, м. Київ, вул. Золотоворітська, 2-А, оф. 24, ) суму боргу в розмірі 207264,00 грн., витрати зі сплати судового збору в розмірі 3108, 97 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.05.2018.

Суддя ОСОБА_1