КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 925/1587/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Іоннікової І.А.

суддів: Тарасенко К.В.

Тищенко О.В.

за участю секретаря судового засідання Каніковського А.О.

за участю представників:

від позивача: Лисенко В.О.

від відповідача: Беленкова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Черкаської області

від 29.03.2018 (повний текст рішення складено 06.04.2018)

у справі №925/1587/17 (суддя Грачов В.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут"

про стягнення 7446311 грн. 33 коп.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" про стягнення 1892033 грн. 41 коп. заборгованості за поставлений за договором природний газ, 3798898 грн. 37 коп. пені, 1304892 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 450487 грн. 25 коп. 3% річних за період прострочення, що разом складає 7446311 грн. 33 коп.

Позов мотивований порушенням відповідачем порядку і строків оплати поставленого йому позивачем природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №16-200-Б від 30.12.2015.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 29.03.2018 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут" на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1899449 грн. 18 коп. пені, 450487 грн. 25 коп. 3% річних, 1304892 грн. 30 коп. інфляційних втрат, 83314 грн. 16 коп. судового збору. В задоволенні позову в частині решти вимог про стягнення 1892033 грн. 41 коп. основного боргу, 1899449 грн. 18 коп. пені, 28380 грн. 51 коп. судових витрат відмовлено.

Задовольняючи вимоги позивача, суд виходив з того, що відповідач провів остаточні розрахунки за договором №16-200-Б з порушенням погоджених сторонами строків, внаслідок чого у позивача виникло право вимагати від відповідача сплати пені на підставі пункту 7.2. договору, інфляційних втрат та 3% річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК). Водночас місцевий господарський суд дійшов висновку щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки на 50 % на підставі статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Черкаської області від 29.03.2018 у справі №925/1587/17 в частині відмови стягнення 1899449,19 грн. пені та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також порушення судом норм матеріального права, зокрема статей 233 ГК України та 551 ЦК України, посилаючись на те, що під час розгляду справи не враховано інтереси позивача, в рішенні суду не зазначено будь-яких доказів, на підставі яких прийнято рішення про зменшення розміру заявленої позивачем до стягнення пені, та не наведено аргументів, на підставі яких відхилено докази позивача; судом не перевірено співвідношення розміру заподіяних збитків та заявленої до стягнення неустойки.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду (у складі колегії суддів: головуючий суддя Іоннікова І.А., судді Тарасенко К.В., Тищенко О.В.) від 18.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Черкаської області від 29.03.2018 у справі №925/1587/17, розгляд апеляційної скарги призначено на15.05.2018.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення господарського суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що мотиви та підстави, зазначені в ній щодо скасування рішення суду є безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду ухвалено у відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Черкасигаз збут", як покупцем, був укладений договір №16-200-В купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до пунктів 1.1., 1.2. якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2016 році природний газ (далі - газ), а покупець - прийняти і оплатити газ на умовах договору. Газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів.

Пунктом 6.1. договору встановлено, що оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа наступного за місяцем реалізації газу на підставі підписаного сторонами акту приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

За невиконання або неналежне виконання умов договору сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України та договором (п. 7.1).

У п. 7.2 договору сторони погодили, що у разі невиконання покупцем умов п. 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Додатковими угодами до договору №№ 1, 2 сторони викладали у новій редакції умови договору (пункт 5.2 Договору) щодо ціни газу; листом позивача №26-39999/1.2-16 від 10.06.2016 повідомлено відповідача про зміну банківських реквізитів позивача.

На виконання умов договору позивач поставив протягом січня 2016 - березня 2016 року, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 7751,3888 тис. м. куб., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі природного газу з 31.01.2016 по 31.03.2016 включно.

Відповідач свої зобов'язання за договором поставки природного газу виконав з порушенням умов п. 6.1 договору, за поставлений природний газ розрахувався не вчасно.

За розрахунком позивача, згідно з даними його бухгалтерського обліку і інформацією обслуговуючого банку заборгованість відповідача за основним боргом станом на день подання позову за природний газ склала 1892033 грн. 41 коп.

Як вбачається із наданих відповідачем суду першої інстанції платіжних доручень №1320 від 02.11.2017, № 1345 від 07.11.2017, №1359 від 14.11.2017, №8 від 14.11.2017, банківської довідки про фінансовий результат та виписок із банківського рахунку, відповідач сплатив на рахунок позивача суму основної заборгованості в розмірі 1892033,41 грн. та станом на день подання позовної заяви основна заборгованість перед позивачем була повністю погашена.

За змістом ст.ст. 173, 174, 193, 202 ГК, ст.ст. 11, 509, 525, 526, 599 ЦК України, угода (договір) є підставою для виникнення цивільних прав та обов'язків (зобов'язань), зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, припиняється на підставах, встановлених договором або законом, зокрема належним виконанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Предметом спору у даній справі є вимога позивача про стягнення заборгованості з оплати природного газу, поставленого, на підставі договору купівлі-продажу природного газу №16-200-Б від 30.12.2015 в 2016 році, штрафних санкцій - пені, передбаченої пунктом 7.2. статті 7 договору, та наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З огляду на те, що спірна заборгованість у розмірі 1892033,41 грн. відповідачем була сплачена до подання позову, що не заперечується представником позивача, позовні вимоги в цій частині є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з розрахунками позивача, доданими до позовної, суми пені, інфляційних втрат і 3% річних, нараховані, відповідно: 3798898,37 грн. пені за період прострочення з 16.02.2016 по 08.04.2016 за грошовим зобов'язанням січня 2016, яке становить 29853610,55 грн, з 15.03.2016 по 20.05.2016 за грошовим зобов'язанням лютого 2016, яке становить 17185350,46 грн, з 14.04.2016 по 24.10.2017 за грошовим зобов'язанням березня 2016, яке становить 11766138,38 грн; 450487,25 грн. 3% річних за період прострочення з 16.02.2016 по 06.04.2016 за грошовим зобов'язанням січня 2016, яке становить 29853610,55 грн, з 15.03.2016 по 19.05.2016 за грошовим зобов'язанням лютого 2016, яке становить 17185350,46 грн, з 14.04.2016 по 24.10.2017 за грошовим зобов'язанням березня 2016, яке становить 11766138,38 грн; 1304892,30 грн. інфляційних втрат за період прострочення з 01.03.2016 по 31.03.2016 за грошовим зобов'язанням січня 2016, яке становить 29853610,55 грн, з 01.04.2016 по 30.04.2016 за грошовим зобов'язанням лютого 2016, яке становить 17185350,46 грн, з травня 2016 року по вересень 2017 за грошовим зобов'язанням березня 2016, яке становить 11766138,38 грн.

Згідно зі ст. 614 Цивільного кодексу України, особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до частини 2 статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Нормами статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з пунктом 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1 цього договору він зобов'язується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Враховуючи те, що відповідач виконав свої зобов'язання щодо оплати поставленого за договором природного газу з порушенням передбаченого договором строку, позивачем правомірно заявлено до стягнення сум пені, інфляційних втрат і 3% річних.

Розрахунок сум пені, інфляційних втрат і 3% річних судом перевірено, визнано правильним, а тому позовні вимоги про стягнення 3798898,37 грн. пені, 450487,25 грн. 3% річних та 1304892,30 грн. інфляційних втрат за період прострочення є обґрунтованими.

Звертаючись з клопотанням про застосування ч. 2 ст. 233 ГК України, яка дає право суду зменшити розмір штрафних санкцій, відповідач посилався на те, що розмір пені значно перевищує збитки, які позивач зазнав у зв'язку з недотриманням відповідачем строків проведення розрахунків за договором; зазначав, що однією з причин несвоєчасності розрахунків відповідача перед позивачем був несвоєчасний розрахунок споживачів, які є кінцевими споживачами природного газу, перед відповідачем. Крім того, відповідачем надано звіт про фінансові результати за 2016 рік, з якого вбачається наявність у відповідача збитків у 2015 році в розмірі 461 тис. грн., у 2016 році - 4426 тис. грн.

Частиною 1 статті 233 Господарського кодексу України передбачено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

У частині 3 статті 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Враховуючи те, що заборгованість за договором була повністю погашена до звернення позивача до суду з даним позовом і виникла через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору в сумі 3798898,37 грн. на 50%. Крім того, суд апеляційної інстанції враховує й те, що за умовами договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації установам і організаціям, що фінансуються з державного та місцевих бюджетів. Даний факт не заперечується сторонами.

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вищевикладені обставини справи спростовують доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, та на які він посилається як на підставу скасування рішення суду, а тому відхиляються судом.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування, зміни чи визнання нечинним оскаржуваного рішення суду не вбачається.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, рішення господарського суду Черкаської області від 29.03.2018 у справі №925/1587/17 - без змін.

Матеріали справи №925/1587/17 повернути до господарського суду Черкаської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287 - 289 ГПК України.

Головуючий суддя І.А. Іоннікова

Судді К.В. Тарасенко

О.В. Тищенко

повний текст постанови складено 18.05.2018