ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2018м. ДніпроСправа № 904/626/18

За позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля", м. Павлоград Дніпропетровської області

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1" м. Київ

про стягнення заборгованості у розмірі 478 905,14 грн.

Суддя Євстигнеєва Н.М.

Секретар судового засідання Коваленко О.В.

Представники:

Від позивача: ОСОБА_2, ордер серії ДП №1400/014 від 13.02.2018, адвокат

Від відповідача: ОСОБА_3, довіреність №ББУ/ПУ326/ВП/17 від 11 грудня 2017 року, начальник юридичного відділу філії

Від третьої особи: не з'явився

С У Т Ь С П О Р У:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, яким просить стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" заборгованість у розмірі 478 905,14 грн., з яких:

- основна заборгованість у розмірі 375 795,00 грн.;

- пеня у розмірі 18 789,75 грн.;

- 3 % річних у розмірі 14 627,11 грн.;

- інфляційні збитки у розмірі 69 693,28 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №1897-ПУ-УМТС від 25 січня 2016 року в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар. У звязку з простроченням виконання грошового зобовязання позивачем на підставі частини 2 статті 625 ЦК України нараховані три відсотки річних за період прострочки з 15.11.2016 по 10.02.2018 у сумі 14 627,11 грн. та інфляційні збитки за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року.

На підставі пункту 6.8 договору позивач нарахував пеню за порушення строків оплати за поставлений товар у розмірі 18 789,75 грн. за загальний період з 15.11.2016 по 10.02.2018.

Відповідач, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", проти позову заперечує та зазначає, що в доданих до позовної заяви видаткових накладних (від 09.09.2016), які позивач надав як доказ поставки продукції, представником покупця не вказана дата приймання продукції. У зв'язку з відсутністю на видатковій накладній дати отримання продукції, Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами дату поставки продукції до договору та, як наслідок цього, у відповідача відсутнє порушення зобов'язання по оплаті за продукцію. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що на видатковій накладній №3 від 09.09.2016 відсутні дані про особу через кого оформлюється приймання продукції та не вказано ані номеру, ані дати видачі довіреності, вказано лише підпис та штамп з номером складу, але відсутнє розшифрування підпису та дата, що є обов'язковим для оформлення первинних бухгалтерських документів. Зазначена невідповідність свідчить про наявність суперечливих даних в товаросупровідних документах, що ставить під сумнів факт поставки продукції по зазначеній накладній. Крім того, не надано податкових накладних, що протирічать умовам договору та специфікації. Також у відзиві на позов відповідач просить застосувати позовну давність до вимоги про стягнення пені, оскільки позивач дізнався про порушення свого права 08.10.2016 та 15.11.2016, а тому позовна давність до вимоги про стягнення пені спливає 08.10.2017 та 15.11.2016, у той час як з позовом позивач звернувся лише в лютому 2018.

26 березня 2018 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" до господарського суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження неотримання товару або спростування заявленого боргу. Відносно заперечень про застосування строку позовної давності до нарахування пені, позивач пояснює, що з урахуванням умов договору про нарахування пені без обмеження шестимісячним строком, пеня була нарахована позивачем за період з 15.11.2016 по 10.02.2018 (за накладною № 3 від 09.09.2016) та з 08.10.2016 по 10.02.2016 (за накладною № 2 від 02.08.2016 року). Водночас, на виконання вимог п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позивачем було застосовано позовну давність в один рік, а тому заявлено вимоги по стягненню пені за період з 10.02.2017 по 10.02.2018.

27 березня 2018 року від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до господарського суду надійшло клопотання відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволені вимог про стягнення витрат на оплату послуг адвоката в сумі 8 000,00 грн. Клопотання мотивоване відсутністю в матеріалах справи підтвердження оплати позивачем зазначених витрат.

12 квітня 2018 року від Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" до господарського суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі №904/626/18 мотивоване тим, що 11.05.2016 Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" уклали додаткову угоду до договору, пунктом 1 якої передбачено, що в зв'язку з тим, що права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору, відступаються постачальником ПАТ "Першому ОСОБА_1 Банку" на підставі договору факторингу, укладеного між постачальником та фактором. Відповідач зазначає, що між ТОВ "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" та ПАТ "ПУМБ" укладено договір факторингу, сталося відступлення права вимоги, ПАТ "ПУМБ" замінює клієнта, як кредитора боржника ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" в зв'язку з чим до фактору переходять відповідні права кредитора за договором №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016, включаючи права на отримання вартості майна, виконаних робіт/наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій та суми інших платежів за договором. Отже, з урахуванням передачі права вимоги позивачем ПАТ "ПУМБ", як фактору, вбачається, що право вимоги по договору №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 набуло ПАТ "ПУМБ", як в частині основного боргу, здійснених у зв'язку з порушенням строків його сплати.

Позивач проти задоволення клопотання заперечує та зазначає, що з умов договору факторингу з регресом вбачається, що право вимоги вважається відступленим клієнтом лише з моменту підписання сторонами реєстру, що містить таке право вимоги. При цьому, такий реєстр підписується сторонами у кожному випадку окремо, тобто після здійснення поставки клієнтом та надання фактору повного пакету документів, визначених умовами договору, в тому числі й реєстру. Згідно реєстрів, підписаних сторонами договору факторингу з регресом вбачається, що сторони не погоджували передачу прав вимоги за видатковою накладною №2 від 02.08.2016 (рахунок фактури №102/16 від 02.08.2016) та за видатковою накладною №3 від 09.09.2016 (рахунок фактури №125/16 від 09.09.2016), що свідчить про те, що право вимоги за поставку, здійснену ТОВ "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" згідно вказаних документів, не передавалося позивачем ПАТ "ПУМБ". Тому, з урахуванням вищенаведеного позивач вважає, що клопотання відповідача про закриття провадження є безпідставним, оскільки позивач не передав право вимоги ПАТ "ПУМБ" за видатковою накладною №2 від 02.08.2016 (рахунок фактури №102/16 від 02.08.2016) та за видатковою накладною №м3 від 09.09.2016 (рахунок фактури №125/16 від 09.09.2016), за якими позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості, а отже є належним позивачем у справі.

Ухвалою господарського суду від 16 квітня 2018 року було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Перший Український ОСОБА_1" м. Київ.

02 травня 2018 року до господарського суду надійшов відзив від ПАТ "ПУМБ" у якому третя особа зазначає, що 22 грудня 2014 року між ПАТ "ПУМБ" та ТОВ "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" було укладено договір факторингу з регресом №Ф-DNI-208. Відповідно до п. 1.3 договору факторингу, право вимоги є відступленим позивачем (клієнтом) з моменту підписання сторонами реєстру, що містить таке право вимоги. Відповідно до п. 1.5 договору факторингу, внаслідок відступлення права вимоги фактор змінює клієнта як кредитора боржника, у зв'язку з чим до фактору переходять відповідні права кредитора за контрактом. Відповідно до п. 2.1-2.2 договору факторингу, перелік боржників визначається сторонами у переліку боржників згідно додатку №1 до цього договору. Умови придбання фактором права вимоги визначаються у реєстрі, що складається за формою згідно додатку №2 до цього договору. За весь термін дії ліміту клієнтом були переуступлені Банку права вимоги на суму 754 137,00 грн. (реєстр №5 від 05.07.2016, №6 від 04.08.2016, №7 від 10.08.2016, №8 від 31.08.2016, №9 від 05.09.2016) за контрактом №1897 ПУ-УМТС від 25.01.2016 укладеного між позивачем та відповідачем.

Також, третя особа зазначає, що станом на 25.04.2018 заборгованість за договором факторингу відсутня.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 відкрито провадження у справі №904/626/18, ухвалено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 13.03.2018. З 13.03.2018 відкладено підготовче засідання на 27.03.2018, з 27.03.2018 на 16.04.2018, з 16.04.2018 на 04.05.2018. Ухвалою суду від 16.04.2018 продовжено строк розгляду справи на стадії підготовчого засідання на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 04.05.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 24.05.2018.

У судовому засіданні 24.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, господарський суд, -

В С Т А Н О В И В:

25 січня 2016 року між Публічним акціонерним товариством "ДТЕК Павлоградвугілля", яке в подальшому перейменоване в Приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" (постачальник) укладено договір поставки №1897-ПУ-УМТС, відповідно до п. 1.1 якого постачальник зобов'язується поставляти у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК, в асортименті, кількості та строки, за цінами і якісними характеристиками, погодженими сторонами у цьому договорі та Специфікаціях, які є невідємними частинами договору.

Покупець зобовязується прийняти і оплатити поставлену у його власність продукцію у відповідності з умовами цього договору (п.1.2 договору).

Згідно з п.2.1 договору якість і комплектність кожного виду продукції, що поставляється має відповідати нормам, стандартам якісних показників і технічним вимогам, встановленими діючими нормативними актами України і умовам цього договору. Продукція, що поставляється за цим договором має бути новою, якщо інше не обумовлено в Специфікації до цього договору.

Поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількістю та за цінами, з якісними характеристиками та в строки, погоджені сторонами в Специфікаціях до цього договору (п.4.1 договору).

У відповідності з п.4.3 договору постачальник зобовязаний надати покупцю наступні документи: рахунок; податкову накладну; видаткову накладну; відповідні товаросупровідні документи (залізничну/товарно-транспортну накладну); сертифікат якості заводу-виробника та/або паспорт; сертифікат відповідності (у випадку, якщо продукція підлягає обовязковій сертифікації); дозвіл Держпромнагляду (у випадку, якщо отримання даного документу обовязкове відповідно до норм чинного законодавства); інструкцію з експлуатації (у випадку, якщо даний документ передбачений); технічну документацію, передбачену п. 2.4 договору.

Загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій, які є невідємною частиною цього договору. У випадку відхилення кількості фактично поставленою продукції від погодженої до поставки кількості, загальна вартість договору, змінюється пропорційно кількості фактично поставленої продукції із розрахунку її ціни, зазначеної у відповідних Специфікаціях до договору. Толеранс (відхилення за кількістю) поставки продукції складає 10%, якщо інше не обумовлено сторонами у відповідних Специфікаціях до договору (п.5.1 договору).

Відповідно до п.п.5.4, 5.5 договору розрахунки за поставлену постачальником продукцію за цим договором здійснюються покупцем в порядку і строки погоджені сторонами у відповідних Специфікаціях, які є невідємними частинами цього договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця. Також розрахунки за цим договором можуть здійснюватися у інших формах, що не протирічать чинному законодавству. Остаточні взаєморозрахунки між покупцем і постачальником здійснюється на підставі даних якості, кількості, асортименту і комплектності продукції, визначених у відповідності з розділом 2 договору.

У п.4.8 договору визначено, що зобовязання постачальника вважаються виконаними з моменту передачі продукції у розпорядженні покупця в погоджене місце призначення поставки належної якості, комплектності, асортименті, кількості у строки, з якісними характеристиками, погодженими сторонами в договорі та Специфікації до договору. Зобовязання покупця вважаються виконаними з моменту оплати поставленої продукції.

Даний договір вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін. Сторони дійшли згоди, що у випадку належного виконання обома сторонами своїх обовязків, строк дії договору встановлюється до 31.12.2016 включно (п.8.1 договору).

На виконання умов договору Товариство з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" здійснило поставку приватному акціонерному товариству "ДТЕК Павлоградвугілля" товар, обумовлений специфікаціями, що підтверджується видатковими накладними №3 від 09.09.2016 на суму 170 595,00 грн., та №2 від 02.08.2016 на суму 205 200,00 грн., а також товарно-транспортними накладними №3 від 09.09.2016 та №2 від 02.08.2016.

Згідно умов Специфікацій від 25.01.2016, на підставі яких здійснювались поставки, розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником, здійснюється покупцем шляхом безготівкового перерахунку грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 робочих днів с 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку і за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів, передбачених умовами договору. Датою оплати вважається дата списання грошових коштів з поточного рахунку покупця.

11.05.2016 сторонами укладено додаткову угоду до договору, пунктом 1 якої передбачили, що в зв'язку з тим, що права грошових вимог до покупця, які виникають на підставі договору, відступаються постачальником ПАТ "Перший Український ОСОБА_1" на підставі договору факторингу, укладеного між постачальником та фактором, сторони дійшли до згоди, що починаючи з дати, з якої вступає в силу ця додаткова угода, всі платежі по договору здійснюються виключно в безготівковій формі по реквізитам, зазначеним у цій додатковій угоді.

Позивачем надані відповідачу на оплату рахунки-фактури №125/16 від 09.09.2016 на суму 170 595,00 грн., №102/16 від 02.08.2016 на суму 205 200,00 грн.

Вказані рахунки-фактури відповідачем залишились не оплачені, у звязку з чим позивач звернувся до відповідача з претензією про сплату заборгованості за договором поставки з урахуванням штрафних санкцій.

Позивач зазначає, що отриманий відповідачем товар своєчасно не оплачений, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 375 795,00 грн., що і є причиною виникнення спору.

Згідно приписів статті 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зазначена норма кореспондується з приписами статті 193 Господарського кодексу України.

Так, у відповідності до ч. 1 статті 193 Господарського кодексу України субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з ч. 2 статті 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязань, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Згідно з ч. 7 статті 193 Господарського кодексу України не допускається одностороння відмова від виконання зобовязання, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як зазначено у ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У відповідності з ч. 1 статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст.ст. 691, 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.

Поряд з цим, приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 76-79, 74 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням умов Специфікацій строк оплати товару є таким, що настав.

Відповідач проти позову заперечує, зазначає, що у видаткових накладних від 09.09.2016 покупцем не зазначена дата приймання товару, а тому позивач не довів належними та допустимими доказами дату поставки продукції, а отже у відповідача відсутнє порушення зобовязання по оплаті за продукцію. Також у видатковій накладній №3 від 09.09.2016 відсутні дані про особу через кого оформлюється приймання продукції та не вказано ані номеру ані дати видачі довіреності, вказано лише підпис та штамп з номером складу, але відсутнє розшифрування підпису та дата, що є обов'язковим для оформлення первинних бухгалтерських документів. Зазначена невідповідність свідчить про наявність суперечливих даних в товаросупровідних документах, що ставить під сумнів факт поставки продукції по зазначеній накладній. Крім того, не надано податкових накладних, що протирічать умовам договору та специфікації.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Слід зазначити, що первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення (стаття 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні").

Відповідно до п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. за № 168/704, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до п. 2.4 Положення, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Згідно з абз. 1 п. 2.5 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку визначено, зокрема, що документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою.

У відповідності з п. 2.15 Положення первинні документи підлягають обов'язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов'язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув'язка окремих показників.

З огляду на викладене зазначені вище посилання відповідача не беруться до уваги судом, оскільки у видатковій накладній та товарно-транспортній накладній від 09.09.2016 окрім підпису міститься також штамп складу "ДТЕК Павлоградвугілля", що дозволяє ідентифікувати юридичну особу, яка прийняла товар.

Стосовно того, що покупцем не зазначено дату отримання товару, що свідчить про неналежне виконання відповідачем п.4.7 договору поставки, в частині проставлення дати отримання товару, суд зазначає таке.

Як зазначено у ч. 4 п. 1 Інформаційного листа Вищого господарського суду України № 01-06/928/2012 від 17.07.2012, підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар і строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 ЦК України (аналогічна правова позиція викладена в постанові Вищого господарського суду України від 21.04.2011 у справі № 9/252-10).

При цьому слід зазначити, що вимоги Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" щодо правильності оформлення первинних документів передбачають наявність в документах такого реквізиту, як інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції лише альтернативно такому обов'язковому реквізиту, як особистий підпис особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 19.04.2016 у справі № 21-4985а15.

Стосовно заперечень відповідача про неподання податкових накладних, суд звертає увагу, що позивачем залучено до матеріалів справи докази реєстрації податкових накладних за спірними поставками в органах ДФС України (а.с.80-83).

Щодо відступлення права вимоги за договором поставки суд зазначає наступне.

Так, 22 грудня 2014 року між публічним акціонерним товариством "Перший український міжнародний банк" (ОСОБА_1 або "Фактор") та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" (Клієнт) було укладено договір факторингу з регресом № Ф-DNI-208 (а.с. 118-126 т. 1).

Згідно п. 1.1, предметом вказаного вище договору факторингу є зобов'язання ОСОБА_4 (Третя особа у даній справі) здійснити факторингове фінансування Клієнта (позивача) за плату на умовах факторингу з регресом.

Ліміт факторингового фінансування за цим договором встановлюється в розмірі 700 000,00 грн. зі строком дії до 05.05.2016 року (п.1.2).

Відповідно до п. 1.3. договору, право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим ОСОБА_4) з моменту підписання сторонами Реєстру, що містить таке Право вимоги.

Відповідно до п. 2.1 договору, перелік боржників визначається сторонами у Переліку Боржників згідно Додатку № 1 до договору.

За приписами пункту 2.2. договору, умови придбання ОСОБА_4 Права вимоги визначаються у Реєстрі, що складається за формою згідно Додатку № 2 до договору.

У пункті 2.11. договору факторингу, сторонами визначено порядок фінансування Клієнта, відповідно до якого первісна сума грошових коштів перераховується на користь Клієнта в розмірі авансового платежу, розмір якого визначається в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем підписання Банком відповідного Реєстру; залишкова сума грошових коштів перераховується на користь Клієнта в розмірі, який визначається як різниця між вартістю права вимоги та авансовим платежем, що був перерахований Банком на користь Клієнта за відповідним правом згідно з умовами що містяться в Реєстрі, не пізніше банківського дня, наступного за днем отримання Банком від боржника повної суми його заборгованості за відступленим фактору відповідним правом вимоги в розмірі вартості права вимоги, та умови відсутності будь-якої заборгованості Клієнта за Борговими зобов'язаннями перед фактором за цим Договором. Сума коштів, що підлягає перерахуванню Клієнту згідно з цим підпунктом договору, визначається Банком за кожним окремим правом вимоги, яке виникло за відповідним документом/контрактом

Відповідно п.13.1 договору факторингу договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і скріплення їх печатками та діє до моменту повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань по договору та отримання фактором грошових коштів в оплату повної вартості прав вимоги.

Положення договору щодо відступлення Клієнтом на користь фактора певного права вимоги до боржника, так само як і здійснення фактором факторингового фінансування, набувають чинності з дати підписання сторонами і скріплення їх печатками Реєстрів (згідно додатку № 2 до цього договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору факторингу боржником було, зокрема, визначено ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" за договором 1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016.

Відповідно до умов пункту 2.2. договору факторингу, були підписані наступні реєстри:

Реєстр №5 від 05 липня 2016 року, згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС:

- за накладною №8 від 22.06.2016 та рахунком-фактурою №76/16 від 22.06.2016 в сумі 34 698,00 грн. (аванс визначено 31 228,20 грн.);

- за накладною №15 від 27.05.2016 та рахунком-фактурою №65/16 від 27.05.2016 в сумі 7 722,00 грн. (аванс визначено 6 949,80 грн.);

- за накладною №17 від 31.05.2016 та рахунком-фактурою №67/16 від 31.05.2016 в сумі 42 624,00 грн. (аванс визначено 38 361,60 грн.);

- за накладною №1 від 01.06.2016 та рахунком-фактурою №68/16 від 01.06.2016 в сумі 42 624,00 грн. (аванс визначено 38 361,60 грн.).

Реєстр № 6 від 04 серпня 2016 року, згідно якого аванс визначено в сумі 93 960,00 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) у сумі 104 400,00 грн. зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС, накладною №11 від 19.07.2016 та рахунком-фактурою №92/16 від 19.07.2016;

Реєстр № 7 від 10 серпня 2016 року, згідно якого аванс визначено в сумі 153 535,50 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) у сумі 170 595,00 грн. зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС, накладною №19 від 29.07.2016 та рахунком-фактурою №100/16 від 29.07.2016;

Реєстр №8 від 31 серпня 2016 року, згідно якого право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС:

- за накладною №7 від 08.08.2016 та рахунком-фактурою №107/16 від 08.08.2016 в сумі 20 747,99 грн. (аванс визначено 18 673,19 грн.);

- за накладною №10 від 10.08.2016 та рахунком-фактурою №110/16 від 10.08.2016 в сумі 170 595,00 грн. (аванс визначено 153 535,50 грн.);

- за накладною №16 від 26.08.2016 та рахунком-фактурою №117/16 від 26.08.2016 в сумі 10 284,00 грн. (аванс визначено 9 255,60грн.);

Реєстр №9 від 05 вересня 2016 року, згідно якого аванс визначено в сумі 153 535,50 грн. Право вимоги за вказаним реєстром було відступлене (передане) у сумі 170 595,00 грн. зобов'язань боржника (ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") за договором поставки №1897-ПУ-УМТС, накладною №18 від 28.08.2016 та рахунком-фактурою №119/16 від 28.08.2016.

Вищевказані суми, відповідно до умов договору, були перераховані позивачу ОСОБА_4 у строки визначені договором.

На рахунок позивача відкритий в ПАТ "ПУМБ" за вищевказаними реквізитами ПАТ "ДТЕК "Павлоградвугілля" перерахувало відступлені суми за накладними №8 від 22.06.2016 на суму 34 698,00 грн., №15 від 27.05.2016 на суму 7 722,00 грн., №17 від 31.05.2016 на суму 42 624,00 грн., №1 від 01.06.2016 на суму 42 624,00 грн., №11 від 19.07.2016 на суму 104 400,00 грн., №19 від 29.07.2016 на суму 170 595,00 грн., №7 від 08.08.2016 на суму 20 747,99, №10 від 10.08.2016 на суму 170 595,00 грн., №16 від 26.08.2016 на суму 10 284,00 грн. №18 від 28.08.2016 на суму 170 595,00 грн.

Факт відсутності заборгованості за вказаним вище договором факторингу з регресом, станом на 25.04.2018 підтверджує третя особа в своїх письмових поясненнях.

Як вже зазначалося вище між ПАТ "Перший український міжнародний банк" та товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" укладено договір факторингу з регресом № Ф-DNI-208 від 22.12.2014.

Згідно п. 1.1 договору його предметом є зобов'язання ОСОБА_4 (Третя особа у даній справі) здійснити факторингове фінансування Клієнта (позивача) за плату на умовах факторингу з регресом.

Право вимоги є відступленим Клієнтом (набутим ОСОБА_4) з моменту підписання сторонами Реєстру, що містить таке право вимоги (п. 1.3. договору).

За здійснення факторингового фінансування за цим договором клієнт сплачує банку плату в порядку і розмірі, визначеному в статті 4 цього договору.

Внаслідок відступлення права вимоги фактор змінює клієнта як кредитора боржника, у зв'язку з чим до фактора переходять відповідні права кредитора за конрактом, включаючи права на отримання вартості майна (продукції)/виконання робіт/наданих послуг, суми будь-яких штрафних санкцій (неустойки штрафів пені) та суми інших платежів за контрактом (п.1.5 договору факторингу).

Згідно п.п.1.2, 2.2. договору, перелік боржників визначається сторонами у Реєстрі, що складається за формою, згідно додатку № 2.

11.05.2016 між позивачем та відповідачем укладено додаткову угоду до договору поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016, якою сторони погодили, що постачальник відступає своє грошове зобовязання по договору №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016 публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1", з метою забезпечення виконання зобовязань за договором факторингу з регресом.

Починаючи з дати укладення даної додаткової угоди, всі платежі за договором поставки здійснюються виключно в безготівковій формі публічному акціонерному товариству "Перший Український ОСОБА_1" за наступними реквізитами: Отримувач ТОВ "ДЗПМ", код отримувача: 31468181, банк отримувача: ПАТ "ПУМБ", МФЩ 334851, рахунок 00031221.

Позивач зобовязався передати відповідачу договір факторингу з додатками до нього.

Згідно зі статтею 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Відповідно до статті 1078 Цивільного кодексу України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.

У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

З даної норми випливає, що фактору може бути передана тільки та грошова вимога, обовязок по сплаті якої вже існує у боржника. І вимога вважається переданою саме з дня виникнення обовязку боржника щодо сплати. Не може передаватися фактору вимога, час сплати якої не настав

Згідно абз.2 п.13.1. договору факторингу, положення щодо відступлення Клієнтом на користь ОСОБА_4 певного права вимоги до Боржника, так само як і здійснення ОСОБА_4 Факторингового фінансування, набирають чинності з дати підписання Сторонами та скріплення печатками Реєстрів.

Відповідно до Термінів в договорі факторингу:

вартість права грошової вимоги це повна сума грошових коштів, визначена в Реєстрі, що підлягає сплаті Боржником на користь ОСОБА_4...;

Реєстр - документ, що є невідємною частиною договору за умови його підписання сторонами, в якому зазначається перелік відступлених ОСОБА_4 Прав вимоги, що вже виникли та підтверджуються наданими Клієнтом Документами…

Таким чином, для того, щоб вважати договір факторингу укладеним стосовно конкретної грошової вимоги необхідно, щоб був підписаний реєстр, а реєстр може бути складено виключно для тих вимог, що вже існують.

Як встановлено матеріалами справи позивачем та фактором були підписані реєстри № 5 від 05.07.2016, №6 від 04.08.2016, № 7 від 10.08.2016, №8 від 31.08.2016 та № 9 від 05.09.2016. Відповідно цих реєстрів право вимоги за накладними №2 від 02.08.2016 на суму 205 200,00 грн. та №3 від 09.09.2016 на суму 170 595,00 грн., які є спірними, позивачем фактору не передавалося.

Відповідно до частини 1 статті 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Додаткова угода до договору поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016, укладена сторонами 11.05.2016, не є таким письмовим повідомленням, бо в ній не визначена конкретна грошова сума, яка підлягає виконанню і відповідно з даної угоди не виникло обовязку відповідача здійснювати платежі на користь ПАТ "ПУМБ".

З урахуванням вищезазначених норм права, договору факторингу з регресом, копія якого була передана відповідачу, останній повинен був знати, що право вимоги до фактора перейде лише на підставі реєстру, підписаного сторонами договору факторингу, та в межах сум зазначених в ньому.

Оскільки Реєстр на суму 375 795,00 грн. за спірними видатковими накладними (№№ 2 та 3) не підписувався, то право вимоги до фактора на цю суму не перейшло і відповідно у відповідача відсутній обов'язок щодо сплати цієї суми фактору, а тому, дану суму відповідач повинен був сплатити позивачу у строк, передбачений договором поставки №1897-ПУ-УМТС від 25.01.2016.

За викладеного позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар у розмірі 375 795,00 грн. підлягають задоволенню.

Крім основного боргу, позивач нарахував та заявив до стягнення пеню у розмірі 18 789,75 грн., 3% річних у розмірі 14 627,11 грн. та інфляційні втрати у розмірі 69 693,28 грн.

Згідно з ч.1 ст. 199 Господарського кодексу України виконання господарських зобовязань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. До відносин щодо забезпечення виконання зобовязань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст. 548 Цивільного кодексу України). Виконання зобовязань може забезпечуватись згідно договору неустойкою (штрафом, пенею). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до п. 6.8 договору у разі несвоєчасної оплати продукції, покупець, за письмовою вимогою постачальника, сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені, у розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України за кожен день прострочки оплати від вартості своєчасно неоплаченої продукції, однак не більше 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 18 789,75 грн. за загальний період з 08.10.2016 по 10.02.2018. При цьому розрахунок здійснюється по кожній видатковій накладній окремо.

Відповідач, заперечуючи проти позову просить застосувати до вимоги про стягнення пені позовну давність.

Судом відхиляються заперечення відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки у п. 6.9 договору обумовлено, що строк нарахування сторонами штрафних санкцій за договором не обмежується 6 місяцями з моменту (дати), коли зобовязання мало бути виконане за договором, у звязку з чим, штрафна санкція підлягає нарахуванню за весь період порушення зобовязання.

Крім того, позивач при нарахуванні пені дотримався, передбаченої у п. 6.8 умови договору, щодо того, що розмір пені не повинен перевищувати 5% від вартості своєчасно неоплаченої продукції.

Таким чином, вимога про стягнення пені у розмірі 18 789,75 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем заявлено до стягнення 3% річних у розмірі 14 627,11 грн. за загальний період з 08.10.2016 по 10.02.2018 та інфляційні втрати у розмірі 69 693,28 грн.

При перевірці нарахування 3% річних та індексу інфляції судом помилок не виявлено, у звязку з чим вимога про стягнення 3% річних та індексу інфляції підлягає задоволенню у повному обсязі.

Отже, є правомірними та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 478 905,14 грн., з яких 375 795,00 грн. основний борг, 18 789,75 грн. пеня, 14 627,11 грн. 3% річних та 69 693,28 грн. інфляційні втрати.

З урахуванням встановлених судом обставин справи, правомірністю заявлених позивачем вимог, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання відповідача про закриття провадження по справі №904/626/18.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати, повязані зі сплатою судового бору покладаються на відповідача у розмірі 7 183,58 грн.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання позову до господарського суду ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 7 183,60 грн., у той час, як 1,5% ціни позову складає 7 183,58 грн., тобто позивачем внесено судовий збір у більшому розмірі (на 0,02 грн.), ніж підлягав сплаті.

Відповідно до статті 7 Закону України "Про судовий збір" у випадку внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом сплачена сума судового збору повертається виключно за клопотанням особи. На час прийняття рішення такого клопотання не надходило, що не позбавляє позивача права подати зазначене клопотання після прийняття рішення.

Також відповідач просить стягнути з відповідача витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 14 000,00 грн.

Згідно з ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

За змістом вищенаведених норм ГПК України у їх сукупності можливе покладення на сторони у справі як судових витрат тільки тих сум, які були сплачені стороною за отримання послуг саме адвоката (у розумінні п. 1 ст. 1 та ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"), а не будь-якої особи, яка надавала правову допомогу стороні у справі.

При цьому, відшкодування цих витрат здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

Розподіл сум інших, крім судового збору, судових витрат здійснюється за загальними правилами ст. 129 ГПК України, тобто при задоволенні позову вони покладаються на відповідача, при відмові в позові - на позивача, а при частковому задоволенні позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов'язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв'язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.

Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо. Докази, які підтверджують розумність витрат на оплату послуг адвоката, повинна подавати сторона, що вимагає відшкодування таких витрат.

Згідно зі ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

У якості доказів надання правової допомоги позивачем надані: договір про надання правової допомоги від 01.12.2017, додаткова угода №2 від 23.01.2018, акт приймання-передачі наданих послуг за лютий 2018 року, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ДП№2893 від 04.03.2015, заключна виписка за період з 01.01.2018 по 02.05.2018, на суму 8 000,00грн. від 20.02.2018, на суму 4000,00грн. від 05.04.2018, на суму 2 000,00грн. від 27.04.2018. Проаналізувавши складність позову, розрахунків, дій, вчинених адвокатом протягом розгляду справи (підготовка документів, адвокатських запитів, участь у судових засіданнях), суд дійшов висновку про адекватність розміру вартості адвокатських послуг у сумі 6 000,00 грн. При визначенні розміру адвокатських послуг судом також враховано, що договір про надання юридичної допомоги від 01.12.2017, який укладено між адвокатом ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів", не містить посилань про надання адвокатом правової допомоги саме по справі №904/626/18.

Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (51400, Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, буд. 76, ідентифікаційний код 00178353) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпропетровський завод полімерних матеріалів" (49000, АДРЕСА_1, ідентифікаційний код 31468181) заборгованість у розмірі 375 795,00 грн., пеню у розмірі 18 789,75 грн., 3% річних у розмірі 14 627,11 грн., інфляційне збільшення у розмірі 69 693,28 грн., витрати пов'язані зі сплатою судового збору у розмірі 7 183,58 грн., та витрати на оплату послуг адвоката у розмірі 6 000,00 грн., про що видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст.241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.05.2018

Суддя Н.М. Євстигнеєва