ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018р. Справа №914/514/18

За позовом: Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС», м. Дніпро,

до відповідача: ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН», м. Львів,

про: стягнення заборгованості у сумі 534 760,28 грн.

Суддя Козак І.Б.

при секретарі Гелеш Г.М.

Представники:

від позивача: ОСОБА_2 представник (довіреність №б/н від 03.01.2018 р.),

від відповідача: не зявився.

На розгляд господарського суду Львівської області Приватним акціонерним товариством «УКРЕНЕРГОТРНАС» подано позов до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН» про стягнення заборгованості у сумі 534 760,28 грн.

Ухвалою суду від 26.03.2018р. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 08.05.2018р. Ухвалою суду від 08.05.2018р. закрито підготовче провадження, розгляд справи по суті призначено на 15.05.2018р.

15.05.2018р. відбувається розгляд справи по суті.

У судове засідання 15.05.2018р. представник позивача зявився, позовні вимоги підтримав. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем у порушення умов договору позики №1.10.2/25 від 26.12.2014р. не виконано зобовязання щодо повернення позики, внаслідок чого існує заборгованість в розмірі 500 000,00 грн. боргу. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 24 835,62 грн. пені, 7 500,00 грн. інфляційних втрат, 2 424,66 грн. 3% річних, просив також стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір в розмірі 8 021,40 грн.

Відповідач у судові засідання 08.05.2018р., 15.05.2018р. не зявився, причин неприбуття не повідомив. У відзиві на позов (вх.№13033/18 від 12.04.2018р.) повністю визнав заявлені позовні вимоги, повідомивши, що через скрутне матеріальне становище не виконав і не може на даний час виконати зобовязання щодо повернення суми позики.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно і обєктивно зясувавши усі обставини справи в їх сукупності, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено таке.

26.12.2014р. між ПрАТ Укренерготранс та ТОВ Регіон укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги №1.10.2/25 відповідно до п. 1.1.-1.2. якого товариство надає відповідачу грошові кошти шляхом їх перерахування на розрахунковий рахунок ТзОВ «Регіон».

Згідно п. 3.1. Договору, безпроцентна поворотна фінансова допомога надається в розмірі 500 000,00 грн., шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок отримувача.

Судом встановлено, що на виконання зобовязань за Договором позивачем на рахунок відповідача було перераховано кошти в наступних розмірах:

- 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №9208 від 26.12.2014р.;

- 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №9209 від 26.12.2014р.;

- 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №9210 від 26.12.2014р.;

- 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №9211 від 26.12.2014р.;

- 100 000,00 грн. згідно платіжного доручення №9212 від 26.12.2014р.;

Відповідно до п. 2 Договору отримувач зобовязується повернути товариству отриману ним фінансову допомогу на поточний рахунок товариства, зазначений у цьому договорі, не пізніше 31.12.2015 року.

На підставі Додаткових угод №1 від 25.12.2015 р., №2 від 23.02.2016р., №3 від 23.11.2016р. сторонами внесено зміни до Договору щодо строку повернення суми позики. Останній строк повернення - не пізніше 31.12.2017р. (п.2 Додаткової угои №3 від 23.11.2016р.

Позивачем надіслано відповідачу лист-вимогу №3.5-10 від 02.01.2018р. про невідкладне повернення коштів. Докази направлення претензії знаходяться в матеріалах справи.

Докази повернення відповідачем позивачу безвідсоткової поворотної фінансової допомоги за Договором у розмірі 500 000,00 грн. станом на дату прийняття рішення в матеріалах справи відсутні.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України унормовано, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, строк виконання зобов'язань з повернення поворотної фінансової позики за договором настав 31.12.2017 року, проте, жодних доказів щодо повернення відповідачем позивачеві суми позики в розмірі 500000,00 грн. сторонами спору під час розгляду справи надано не було.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідач факт отримання коштів та наявність боргу не заперечує, у відзиві на позовну заяву зазначив про неможливість виконати зобов'язання щодо їх повернення у зв'язку із скрутним матеріальним становищем.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. На підставі ст.625 ЦК України позивач правомірно нарахував відповідачу 7 500,00 грн. інфляційних втрат, 2 424,66 грн. 3% річних за період 01.01.2018р. по 28.02.2018р.).

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

Згідно пункту 2 статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються наступні види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

У розумінні статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Крім того, позивачем на підставі п.4 договору правомірно нараховано відповідачу 24 835,62 грн. пені за порушення строків оплати товару.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати в силу вимог ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 86, 129, 219-221, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «РЕГІОН» (адреса: 79069, м. Львів, вул.Т.Шевченка, б.321, ) на користь Приватного акціонерного товариства «УКРЕНЕРГОТРАНС» (адреса: 49050, м. Дніпро, вул. В.Дубініна, б.8, ) 500 000,00 грн. боргу, 24 835,62 грн. пені, 2 424,66 грн. 3% річних, 7 500,00 грн. інфляційних втрат та 8 021,40 грн. судового збору.

3. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

4. Апеляційну скаргу на рішення суду можна подати в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

5. Інформацію у справі, яка розглядається, можна отримати за такою веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2018р.

Суддя Козак І.Б.