ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

"21" травня 2018 р. м.Львів Справа №914/298/18

Суддя-доповідач Львівського апеляційного господарського суду ОСОБА_1, вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спільно Українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» №180511-1агс від 11.05.2018 (вх. № апеляційного суду 01-05/1465/18, 01-05/1473/18, 011-05/1474/18 від 15.05.2018)

на рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 (головуючий суддя Крупник Р.В., рішення прийнято в нарадчій кімнаті 03.04.2018, м. Львів)

у справі № 914/298/18 (в порядку спрощеного позовного провадження)

за позовом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м.Львів

до відповідача ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю спільне українсько-американське підприємство «ПіццаПронто», м. Львів

про стягнення 72 955,82 грн. неустойки

В С Т А Н О В И В :

Рішенням господарського суду Львівської області від 03.04.2018 у справі №914/298/18 частково задоволено позовні вимоги Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю спільне українсько-американське підприємство «ПіццаПронто», м. Львів про стягнення 72 955,82 грн. неустойки. Стягнуто з ТОВ СП «Піцца-Пронто» на користь Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради 70 751,75 грн. неустойки та 1708,79 грн. судового збору.

Відповідач, не погодившись з винесеним рішенням, подав апеляційну скаргу, №180511-1агс від 11.05.2018, в якій посилається на те, що рішення прийнято з порушенням норм чинного матеріального та процесуального права.

Разом з апеляційною скаргою подає заяву№180511-2агс від 11.05.2018 про поновлення пропущеного строку, посилаючись на те, що справа №914/298/18 розглядалась в порядку спрощеного провадження без виклику сторін. Вказує, що 25.04.2018 у рекомендованому поштовому відправленні №167 отримали копію рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 у справі №914/298/18, про що свідчить також повідомлення про вручення від 25.04.2018 поштового відправлення №167. Відтак, просить поновити пропущений строк на подання апеляційної скарги

ОСОБА_3, згідно заяви №180518-3агс від 11.05.2018, доданої до апеляційної скарги, просить відстрочити сплату судового збору у справі №914/298/18 або звільнити від його сплати. Посилається на те, що ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» перебуває у тяжкому фінансовому становищі, так як підприємство зупинило свою діяльність, в зв»язку з прийняттям постанови Львівського апеляційного господарського суду у справі №914/1171/16 від 17.10.2016 на котру покликається Позивач, так як вона пов»язана із справою №914/298/18 про виселення з нежитлового приміщення де вона, протягом 25 останніх років, проводила свою підприємницьку діяльність, а як наслідок фактичним виселенням, про що свідчить постанова про закінчення виконавчого провадження від 19.06.2017. Вказує, що важкий фінансовий стан є триваючим, що підтверджується декларацією платника з податку на прибуток підприємства від 24.01.2018. Крім того вказує, що ОСОБА_4 як співзасновник і бенефіціар ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» з тих же причин втратила роботу і на даний час не має жодних доходів, котрі б надали можливість сплатити судовий збір готівкою із своїх особистих коштів, що підтверджує відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 08.02.2018 стосовно ОСОБА_4

Згідно вимог ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України). Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу ( ч. 3 ст. 256 ГПК України).

Частиною 1 статті 119 ГПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Господарський процесуальний кодекс України не пов'язує право суду відновити пропущений процесуальний строк лише з певним колом обставин, що спричинили пропуск строку. Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є обєктивно непереборними, незалежними від волевиявлення сторони та повязані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальної дії. Отже, у кожному випадку суд повинен з урахуванням конкретних обставин пропуску строку оцінити доводи, що наведені на обґрунтування клопотання про його відновлення, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права".

Позиція ЄСПЛ засвідчує, що основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

При цьому, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває у межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається зазначати підстави, однією з яких може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у справі за їх участю. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони у розумні інтервали часу мають вжити заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі "ОСОБА_5 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14.102003).

Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (заява № 3236/03).

З копії оскаржуваного рішення від 03.04.2018 у справі №914/298/18, яке додано до апеляційної скарги, вбачається, що господарський суд Львівської області ухвалою від 23.02.2018 прийняв позовну заяву Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради до розгляду, відкрив провадження у справі №914/298/18 та її розгляд ухвалив здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та без виклику сторін. Рішення в даній справі прийнято 03.04.2018 в нарадчій кімнаті. Згідно поданих доказів Апелянтом, а саме: копії поштового повідомлення про вручення, таке отримано останнім 25.04.2018, що також підтверджується листом відстеження, доданого до апеляційної скарги. З копії конверту неможливо встановити коли такий надійшов до Апелянта, однак, отримання такого листа 25.04.2018 підтверджується поштовим повідомленням про вручення №167.

Апелянт, згідно заяви №180518-3агс від 11.05.2018, доданої до апеляційної скарги, також просить звільнити його від сплати судового збору у справі №914/298/18, або відстрочити таку сплату.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 258 Господарського процесуального кодексу України, до апеляційної скарги додаються докази сплати судового збору.

Статтею 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:

1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі;

2) позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також смертю фізичної особи;

3) позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів;

4) позивачі - у справах щодо спорів, пов'язаних з виплатою компенсації, поверненням майна, або у справах щодо спорів, пов'язаних з відшкодуванням його вартості громадянам, реабілітованим відповідно до Закону України "Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні";

5) особи, які страждають на психічні розлади, та їх представники - у справах щодо спорів, пов'язаних з розглядом питань стосовно захисту прав і законних інтересів особи під час надання психіатричної допомоги;

6) позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

7) громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб;

8) інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи;

9) інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів;

10) позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи;

11) виборці - у справах про уточнення списку виборців;

12) військовослужбовці, військовозобов'язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов'язаних з виконанням військового обов'язку, а також під час виконання службових обов'язків;

13) учасники бойових дій, Герої України - у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав;

14) позивачі - у справах у порядку, визначеному статтею 12 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту";

15) фізичні особи (крім суб'єктів підприємницької діяльності) - кредитори, які звертаються з грошовими вимогами до боржника щодо виплати заборгованості із заробітної плати, зобов'язань внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, виплати авторської винагороди та аліментів, - після оголошення про порушення справи про банкрутство, а також після повідомлення про визнання боржника банкрутом;

15 1) органи місцевого самоврядування - за подання заяви про визнання спадщини відумерлою;

16) позивачі - за подання позовів щодо спорів, пов'язаних з наданням статусу учасника бойових дій відповідно до пунктів 19, 20 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

17) засуджені до покарання у виді довічного позбавлення волі, позбавлення волі на певний строк та до покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, а також особи, взяті під варту, - у справах, пов'язаних із питаннями, які вирішуються судом під час виконання вироку відповідно до статті 537 Кримінального процесуального кодексу України, у разі відсутності на їхніх особових рахунках коштів, достатніх для сплати судового збору;

21) заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв'язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно;

22) позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв'язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.

Апелянт в своїй заяві не вказує яка саме з перелічених у ст. 5 Закону України "Про судовий збір" підстав надає йому право не сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги.

З наданого Скаржником клопотання про відстрочення сплати судового збору вбачається, що останнє мотивоване тим, що на даний час ОСОБА_4 перебуває у тяжкому фінансовому стані.

Розглядаючи вказане клопотання, апеляційний господарський суд України бере до уваги те, що згідно норм ст.8 Закону України "Про судовий збір", відстрочення сплати судового збору є правом суду, а відповідне клопотання розглядається виходячи із визначених стороною обставин, що унеможливлюють сплату судового збору та підтвердженості цих обставин належними доказами. Таким чином, відстрочення сплати судового збору може мати місце за наявності виключних обставин, які повинні підтверджуватись належними доказами.

Проаналізувавши вказані положення, слід зазначити, що дії суду при розгляді клопотання заявника про відстрочення сплати судового збору повинні здійснюватися з дотриманням принципів рівності та збалансованості інтересів сторін. Окрім того, господарському суду надано лише право, а не покладено обов`язок у будь-якому випадку задовольняти клопотання учасників судового процесу про відстрочення сплати ними судового збору. Тобто, вказана норма є суб`єктивною та застосовується лише у випадку, коли заявник надасть суду дійсно переконливі докази скрутного матеріального становища, яке перешкоджає йому вчинити необхідні дії по сплаті судового збору.

Разом з цим, Відповідачем до апеляційної скарги у якості доказів неможливості сплати судового збору додано лише копію податкової декларації платника з податку на прибуток підприємства від 24.01.2018 та копії відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 08.02.2018.

Апелянтом не надано доказів того, що станом на дату звернення до суду з апеляційної скаргою, в останнього відсутні кошти для оплати судового збору (виписки з усіх наявних банківських рахунків тощо).

Крім того, у поданій заяві про відстрочення сплати судового збору, апелянтом не надано доказів щодо можливості сплати ним судового збору, а також не вказано строків у які заявник спроможний буде сплатити суму судового збору.

Здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України).

Доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "ОСОБА_6 проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 260 Господарського процесуального кодексу України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 258 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

З врахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником не виконано вимоги п. 2 ч. 3 ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, що відповідно до вимог статті 260 Господарського процесуального кодексу України є підставою для залишення апеляційної скарги без руху з наданням строку для усунення вказаних недоліків.

Керуючись статтями 174, 234, 258, 260, Господарського процесуального кодексу України, Львівський апеляційний господарський суд, -

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю Спільно Українсько-американського підприємства «Піцца-Пронто» №180511-1агс від 11.05.2018 (вх. № апеляційного суду 01-05/1465/18, 01-05/1473/18, 011-05/1474/18 від 15.05.2018) на рішення господарського суду Львівської області від 03.04.2018 у справі №914/298/18 залишити без руху.

2. Апелянту протягом 5 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути недоліки апеляційної скарги, наведені в даній ухвалі та надати суду (за наявності) документально обґрунтовані докази важкого фінансового стану відсутність грошових коштів на усіх банківських рахунках ТОВ СУАП «Піцца-Пронто», тощо.

3. Роз'яснити Апелянту, що при невиконанні вимог даної ухвали, апеляційна скарга вважається неподаною та повертається апелянту.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

5. Копію ухвали надіслати Апелянту негайно рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Суддя Л.Л. Давид