номер провадження справи 18/125/17
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018 справа № 908/2264/17

м. Запоріжжя

за позовом концерну "Міські теплові мережі" (69091, м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137)

до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Тристар" (69008, м. Запоріжжя, вул. Каліброва, буд. 15-А; адреса для листування 69095, м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, буд. 104, кв. 59)

про стягнення 1697,24 грн. основного боргу, 112,20 грн. 3% річних та 697,56 грн. інфляційних втрат

господарський суд Запорізької області у складі судді Носівець В.В.

при секретарі судового засідання Чубар М.В.

учасники справи:

від позивача: Тарасенко О.Л., довіреність № 228/20-19 від 01.03.2018; Шикун О.Ф., довіреність № 258/20-19 від 02.05.2018 (на оголошення вступної та резолютивної частини рішення не з'явився)

від відповідача: Рябінкін В.В., довіреність б/н від 26.02.2018

Розглядаються позовні вимоги про стягнення 1697,24 грн. основного боргу за договором № 600371 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді, 112,20 грн. 3% річних та 697,56 грн. інфляційних втрат.

Ухвалою суду від 16.11.2017 року порушено провадження у справі № 908/2264/17, присвоєно справі номер провадження 18/125/17, судове засідання призначено на 13.12.2017; розгляд справи відкладався на 11.01.2018; у судовому засіданні 11.01.2018 суд почав здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження, підготовче засідання відкладалось на 08.02.2018, 27.02.2018; у судовому засіданні 27.02.2018 підготовче провадження продовжено в порядку ч. 3 ст. 177 ГПК України; оголошувались перерви у підготовчому засіданні до 28.03.2018, 11.04.2018; в судовому засіданні 11.04.2018 підготовче засідання закрито, розпочато розгляд справи по суті, судове засідання призначено на 10.05.2018.

В судовому засіданні 10.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Представники позивача підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позові та наданих суду додаткових письмових поясненнях. В обґрунтування вимог позивач вказував, що на виконання укладеного сторонами договору № 600371 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2017 позивачем в періоди з грудня 2014 по квітень 2015, з жовтня 2015 по квітень 2016, з жовтня 2016 по березень 2017, включно, відпущено відповідачу теплову енергію на суму 1697,24 грн., вартість якої, в порушення умов договору та чинного законодавства відповідач сплатив частково в сумі 400,79 грн. Невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором, за доводами позивача, є підставою для покладення на нього відповідальності у вигляді передбачених ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат. Посилаючись на приписи статей 11, 15, 16, 509, 526, 530, 625, 629 ЦК України, статей 193, 232, 276 ГК України, Закону України "Про теплопостачання", "Правила користування тепловою енергією", позивач просив позов задовольнити.

Відповідач у наданих суду письмових поясненнях проти заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що в належне йому приміщення теплова енергія не постачається, оскільки фактично зазначене приміщення є частиною неопалювального під'їзду, по якому у радіатор опалення гаряча вода проходить із зворотного трубопроводу опалювальної системи дому. При цьому, проект на опалення та установку радіатора не розроблявся та не зареєстрований в установленому порядку. Просив визнати договір № 600371 від 01.04.2007 недійсним та вказав на можливість призначення судової технічної експертизи по факту фактичного використання теплової енергії. У наданих суду 20.03.2018 запереченнях на позов відповідач зазначив про неодноразове звернення, починаючи з січня-лютого 2008 року, до посадових осіб філії Концерну «Міські теплові мережі» з претензіями щодо низької температури теплоносія та проханням усунути недоліки теплопостачання, які залишені без уваги. Комісією у складі спеціалістів 22.03.2018 проведено обстеження підключення теплової енергії у приміщенні, за результатами якого складено акт, яким зафіксовано, що теплова енергія у належне відповідачу приміщення належним чином не постачається, оскільки труба первісного теплоносія відсутня, обидві труби, по яким входить та виходить теплоносій підключені до зворотного трубопроводу системи опалення будинку, яка знаходиться у підвальному приміщення безпосередньо під приміщення № 2. Щодо нарахованої суми заборгованості відповідач зазначив, що за період з квітня 2007 по жовтень 2015 щомісячний платіж складав до 350,00 грн., після неодноразових звернень до філії тепломереж Олександрівського району щомісячні платежі складали по 40,00 грн., проте, без будь-яких змін в опалювальній системі приміщення у жовтні та листопаді 2017 рахунки виставлено в сумі 342,80 грн. та 335,22 грн.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Концерном «Міські теплові мережі» (теплопостачальною організацією, позивачем у справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Науково виробниче підприємство "Тристар" (споживачем, відповідачем у справі) 01.04.2007 укладено договір № 600371 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору теплопостачальна організація зобов'язалась відпустити Споживачу теплову енергію в гарячій воді, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити її вартість за діючими тарифами (цінами) в терміни та порядку, встановленими умовами цього Договору та додатками до Договору, що є невід'ємними частинами.

Згідно з п. 3.2.6 Договору споживач зобов'язався виконувати умови та порядок оплати спожитої теплової енергії в обсягах і терміни, які передбачені Договором.

За визначенням п. 4.2.1 Договору теплопостачальна організація зобов'язалась забезпечити надійне постачання теплової енергії відповідно до умов договору за винятком нормативно встановлених перерв, або за затвердженим уповноваженим органом місцевого самоврядування іншим режимом постачання теплової енергії для потреб, ніж визначені у Додатку № 1 до даного договору. Допустиме відхилення обсягів теплової енергії від договірної, яка постачається споживачу протягом доби на межі експлуатаційної відповідальності, не повинна перевищувати + 10%.

Відповідно до п. 4.2.4 Договору теплопостачальна організація зобов'язалась додержуватись температури гарячої води на межі експлуатаційної відповідальності сторін не нижче 50° С та не вище 75° С.

Пунктом 5.1 Договору передбачено, що облік споживання теплової енергії на потреби опалення та гарячого водопостачання проводиться за приладами комерційного обліку або розрахунковим способом.

Відповідно до п. 6.2 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок та акт приймання-передачі (п. 6.3 Договору).

За змістом п. 6.4 Договору, споживач зобов'язаний до 20 числа місяця, наступного за розрахунковим, перерахувати на розрахунковий рахунок теплопостачальної організації суму заборгованості за спожиту теплову енергію.

Пунктом 6.6.1 Договору передбачено, що отриманий акт приймання-передачі теплової енергії споживач повинен підписати, оформити належним чином та повернути на адресу теплопостачальної організації на протязі п'яти днів з дати отримання.

Згідно із п. 6.6.2 Договору у разі неотримання акту приймання-передачі, або обґрунтованих заперечень в його підписанні, у термін встановлений п. 6.6.1 Договору, акт підписується теплопостачальною організацією з позначенням про відмову у підписанні його споживачем, та оформлений таким чином акт вважається погодженим і є підставою для проведення остаточних розрахунків за зазначений в ньому розрахунковий період.

У разі наявності заперечень щодо даних, зазначених в акті, споживач зобов'язаний надати теплопостачальній організації нормативно обґрунтовані письмові заперечення до даного акту з додаванням відповідних документів та погодити з теплопостачальною організацією всі розбіжності у встановлений п. 6.6.1 договору строк. При отриманні заперечень в підписанні акту та доказів в обґрунтування заперечень до нього, теплопостачальна організація розглядає їх та надає відповідь про прийняття або відмову у прийнятті заперечень. При прийнятті заперечень до акту вносяться відповідні коригування в акті наступного місяця. У разі відмови у прийнятті заперечень, теплопостачальна організація надає нормативно обґрунтовану відповідь та вважає акт прийнятим до розрахунку, якщо цей акт в місячний термін не буде оскаржений споживачем у господарському суді.

Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір набирає чинності з 01 квітня 2007 року і діє до 01 січня 2008 року.

Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо жодна із сторін за місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявила про розірвання цього договору (п. 10.4 Договору).

У зв'язку із тим, що у матеріалах справи відсутні звернення сторін чи заяви про розірвання (припинення) договору, Договір вважається автоматично пролонгованим на той самий строк і на тих самих умовах.

Протягом періодів з грудня 2014 по квітень 2015, з жовтня 2015 по квітень 2016, з жовтня 2016 по березень 2017 позивачем нараховано відповідачу за актами приймання-передачі теплову енергію на загальну суму 2287,15 грн.: грудень 2014 - 345,42 грн., січень 2015 - 378,38 грн., лютий 2015 - 306,23 грн., березень 2015 - 378,11 грн., квітень 2015 - 99,88 грн., жовтень 2015 - 155,83 грн., листопад 2015 - 191,47 грн., грудень 2015 - 41,63 грн., січень 2016 - 67,50 грн., лютий 2016 - 40,33 грн., березень 2016 - 36,80 грн., квітень 2016 - 5,00 грн., жовтень 2016 - 6,38 грн., листопад 2016 - 44,15 грн., грудень 2016 - 38,92 грн., січень 2017 - 54,85 грн., лютий 2017 - 60,08 грн., березень 2017 - 36,19 грн.

На оплату вартості теплової енергії відповідачу направлені позивачем відповідні рахунки (арк. справи 25-29).

Частина актів приймання-передачі теплової енергії містить підпис споживача - за грудень 2014, січень 2015, лютий 2016, березень 2016, квітень 2016, жовтень 2016, листопад 2016, грудень 2016, січень 2017, лютий 2017. Решта актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період споживачем залишені без підпису.

За даними позивача, відповідач за спірний період частково погасив заборгованість на суму 589,91 грн.

У зв'язку з несплатою відповідачем вартості теплової енергії в повному обсязі 08.06.2017 позивачем на адресу відповідача направлено претензію від 06.06.2017 № 5870-04 щодо погашення заборгованості. Претензія залишена без відповіді, зазначений в ній борг без оплати, що стало підставою для звернення до суду.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, оцінивши докази, заслухавши представників сторін, суд визнав позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Спірні правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Законом України "Про теплопостачання", "Правилами користування тепловою енергією", затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 за № 1198 (надалі - Правила).

Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено поняття теплової енергії - це товарна продукція, що виробляється на об'єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу.

Відповідно до п. 2 ст. 275 Господарського кодексу України, ст. 1, п. 4 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання", споживання теплової енергії допускається тільки на підставі договору, укладеного Теплопостачальною організацією та Споживачем.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є зокрема договори та інші правочини.

Стаття 629 Цивільного кодексу України визначає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що Договір на теплопостачання укладено на об'єкт - нежитлове приміщення № 2 першого поверху літ. А-3, що розташоване в буд. 51 по вул. Приходська (до перейменування - Комунарівська) у м. Запоріжжі, власником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Тристар» з березня 2009 на підставі договору купівлі-продажу від 14.01.2009, зареєстрованого 17.03.2009.

Пунктом 25 Правил визначено, що у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середнього динне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.

Теплове навантаження на приміщення, належне відповідачу, з 01 квітня 2007 року відповідно до Додатку 1 до договору № 600371 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2007 дорівнює 0,000792 Гкал/год.

Система опалення приміщення є спільною із загальнобудинковою, що підтверджується Додатком № 2 до договору «Схема поділу теплової мережі» відповідно до якого межею балансової належності між «Балансоутримувачем будинку», та «Споживачем» є стояки будинкової системи опалення, а в балансовій належності Споживача перебуває частина теплової мережі - відгалуження від стояків системи опалення та ГВП (внутрішня система опалення та ГВП приміщення).

Комісією у складі представника філії Концерну та директора товариства 05.09.2014 складно акт обстеження приміщення, яким зафіксовано, що система опалення єдина з житловим будинком; в приміщенні встановлено опалювальні прилади: алюмінієві радіатори 5 секцій, підводка діаметром 25 мет/пласт - 2,5 м; фактично встановлені опалювальні прилади не відповідають розрахунковим.

У відповідності до п. 23 Правил розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку.

У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

На підтвердження заявленої до стягнення суми заборгованості позивач зазначає, що у зв'язку з тим, що об'єкт теплопостачання має спільну з житловим будинком № 51 по вул. Комунарівська у м. Запоріжжі систему опалення, отримання теплоносія підтверджується рішеннями про початок та закінчення опалювальних сезонів 2014-2015, 2015-2016, 2016-2017, відповідно до яких концерном «Міські теплові мережі» розпочинались та закінчувались відповідні опалювальні сезони в м. Запоріжжі. На житловому будинку встановлений комерційний прилад обліку на опалення і нарахування за спожиту теплову енергію по договору № 600371 від 01.04.2007 здійснюються на підставі показань загальнобудинкового приладу обліку у відсотковому співвідношенні від теплового навантаження за виключенням споживачів з власними тепловими лічильниками.

В наданій суду методиці нарахувань за спожиту теплову енергії по Договору за період з грудня 2014 по березень 2017 позивач вказав, що до грудня 2015 теплове навантаження складало 0,000792 Гкал/год., починаючи з грудня 2015, на підставі листа ТОВ НВП «Тристар» від 07.12.2015 щодо приведення системи опалення к первісній проектній документації, теплове навантаження становить 0,000113 Гкал/год. Теплове навантаження на житловий будинок по вул. Приходська 51 в цілому складає: до грудня 2015 - 0,094527 Гкал/год, з грудня 2015 - 0,093848 Гкал/год.

Таким чином, позивачем вартість спожитої відповідачем теплової енергії визначено на підставі п. 23 Правил, виходячи з показань загальнобудинкового приладу обліку та теплового навантаження, встановленого договором, діючих тарифів за спожиту теплову енергію для господарських організацій за відповідний період.

Разом з тим, згідно з Актом обстеження підключення теплової енергії (вул. Приходська, 51, прим. 2), складеним 22.03.2018 комісією у складі спеціалістів ТОВ «Ерін Буд» (ліцензія № 55-Л, видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією 22.11.2017), ТОВ «Іоліт» (ліцензія № 7-Л, видана Державною архітектурно-будівельною інспекцією 22.02.2016), засновника ТОВ НВП «Тристар» та представників концерну «МТМ» (від підпису відмовились) встановлено: приміщення 12,8 кв.м. розташоване на першому поверсі 3-х поверхового будинку складається з однією кімнати та санвузлу, у санвузлі міститься підведення холодної води. В кімнаті під вікном знаходять дві пластикові трубу, які виходять з під полу, діаметром 25мм, довжиною по 60 см та 80 см, із встановленим на них кранами запірної арматури; батарея опалення відсутня; обидві пластикові труби підключені до труби зворотного трубопроводу теплової енергії, що проходить в підвальному приміщенні безпосередньо під вказаним приміщенням. За висновком комісії, при існуючому підключенні опалювальних приладів (радіатора) в обстежуваному приміщенні теплова енергія для обігріву не поступає, або поступає у незначній кількості; умови договору № 600371 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.04.2007 з боку філії концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району не виконуються. До зазначеного Акту долучені фотокопії зображення пластикових труб в належному відповідачу приміщенні, з яких вбачається відключення їх від системи водопроводу (арк. справи 153-155).

Також, згідно з Актом комісії у складі представників філії концерну «МТМ» Олександрівського району, за участі власника приміщення, встановлено, що у приміщенні за адресою вул. Приходська, 51 алюмінієві радіатори 500х80 в кількості 5 секцій підключені до трубопроводу зворотного теплоносія, який проходить в підвальному приміщенні житлового будинку. До даного Акту надано зауваження директора ТОВ «Ерін Буд» та головного інженера ТОВ «Іоліт» про те, що при існуючому вигляді підключення опалювального приладу теплова енергія не може надходити в належній кількості. Акт комісії підписано представниками Теплопостачальної організації та Споживачем.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, в даному випадку не можна вважати доведеним факт поставки відповідачу теплової енергії у обсягах, визначених позивачем у спірних актах.

Також, перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за спожиту теплову енергію, судом встановлено, що з урахуванням наданих відповідачем до матеріалів справи доказів часткової оплати актів приймання-передачі теплової енергії за спірний період (арк. справи 161-164), розрахунок є невірним, оскільки частина квитанцій по оплаті не зарахована позивачем у спірний період - квитанція № к13/М/10 від 22.12.2014 на суму 200,00 грн., квитанція № к13/F/2 від 15.01.2015 на суму 400,00 грн., квитанція від 10.03.2015 на суму 300,00 грн., квитанція № 37 від 13.05.2015 на суму 300,00 грн., квитанція № 12 від 03.12.2015 на суму 250,00 грн.

Крім того, не можна визнати обґрунтованим застосування в даному випадку позивачем при розрахунку вартості спожитої відповідачем теплової енергії у спірний період методики нарахувань за спожиту теплову енергії по Договору, встановлену п. 23 Правил.

Відповідно до п. 3 Правил: система теплопостачання - сукупність джерел теплової енергії, магістральних та/або місцевих (розподільних) теплових мереж, засобів розподілення теплової енергії, які об'єднані спільним режимом виробництва, транспортування та постачання теплової енергії; система теплоспоживання - комплекс теплоспоживчих установок, з'єднаний із системою теплопостачання, призначений для задоволення потреб споживача відповідно до договору.

Отже, зазначеними Правилами не передбачено, яким чином повинна розраховуватися вартість теплової енергії при здійсненні підключення системи опалення до трубопроводу зворотного теплоносія, факт якого при підключенні відповідача до системи теплопостачання встановлено Актом від 22.03.2018 і позивачем не заперечується.

Належне відповідачу приміщення до системи теплопостачання не підключене, тобто не має комплексу теплоспоживчих установок, з'єднаних із системою теплопостачання, оскільки підключення системи опалення відповідача до трубопроводу зворотного теплоносія не можна вважати підключенням до системи теплоспоживання, а на час розгляду спору приміщення від'єднане і від трубопроводу зворотного теплоносія, а даний трубопровід заізольований, при цьому доступу до підвальних приміщень відповідач не має, тому, в даному випадку, не підлягає застосуванню методика розрахунку вартості спожитої теплової енергії, визначена вказаними Правилами.

Крім того, підставою для виникнення у відповідача зобов'язань за договором та стягнення заборгованості за поставлену теплову енергію є насамперед факт надання відповідних послуг та несплати останніх споживачем.

Враховуючи вищенаведене, суд визнав, що позовна вимога про стягнення з відповідача заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 1697,24 грн. заявлена позивачем необґрунтовано і задоволенню не підлягає.

Відсутність у відповідача зобов'язань по сплаті основного боргу виключає підстави для покладення на нього додаткової відповідальності у вигляді 112,20 грн. - 3% річних та 697,56 грн. інфляційних втрат.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 3 статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення вказуються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Таким чином, рішення господарського суду не може бути викладено нечітко та ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на вищевикладені обставини, представлені позивачем докази не можуть бути прийняті судом як належні.

В даному випадку, за наведених у позовній заяві та доповненнях до неї підстав, позовні вимоги позивача не є обґрунтованими. Позивачем не надано доказів, які б підтверджували факт надання відповідачу послуг теплопостачання у відповідності до умов Договору, тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються позивача.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 46, 74, 76-80, 129, 233, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення оформлено і підписано у відповідності до вимог ст.ст. 240, 241 ГПК України 21.05.2018.

Суддя В.В. Носівець