РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/4839/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Турчин С.О., за участю секретаря судового засідання Шкорупеєва А.Д., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"

до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА"

про стягнення 56 659,00 грн.

За участю учасників судового процесу:

від позивача: Будя К.С.

від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА" про стягнення 56659,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ПрАТ "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ"на підставі договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди, виплачено страхове відшкодування, а тому до позивача, відповідно до положень ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 Цивільного кодексу України, перейшло право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Оскільки, цивільна відповідальність власника/водія транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА", позивач просить стягнути з останнього страхове відшкодування у розмірі 56 659,00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.04.2018 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду, відкрити провадження у справі № 910/4839/18, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначити судове засідання на 22.05.2018.

07.05.2018 через відділ діловодства суду від Моторного (транспортного) страхового бюро України надійшла інформація по справі.

21.05.2018 через відділ діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що позивачем не було надано до суду акту виконаних робіт та належного підтвердження розміру завданих витрат на ремонт транспортного засобу KIA, держаний реєстраційний номер НОМЕР_2. Також відповідач зазначає, що при оформленні звіту № 124640 порушено п. 4.4 методики, оскільки відсутні докази огляду автомобіля та фотографічні зображення транспортного засобу, не зазначено осіб, які брали участь в огляді об'єкта оцінки. З урахуванням викладеного, відповідач вважає вимоги позивача неправомірними, оскільки розмір шкоди є недоведеним, а звіт не є належним та допустимим доказом.

Представник позивача у судовому засіданні 22.05.2018 надав пояснення по суті позову, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання 22.05.2018 не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений ухвалою суду від 23.04.2018, направленою на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та отриманою відповідачем 03.05.2018, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення 179.

Відповідач скористався наданими йому процесуальними правами та надав відзив на позовну заяву.

В судовому засіданні 22.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до довідки № 782404 про дорожньо-транспортну пригоду, 09.11.2017 по просп. Героїв Сталінграда, 12 у м. Києві відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_3, КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Згідно із вказаною довідкою, дорожньо-транспортна пригода відбулася внаслідок порушення водієм транспортного засобу Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 п.п. 2.3 (б), 13.1 Правил дорожнього руху України.

Постановою Оболонського районного суду міста Києва від 01.12.2017 у справі № 756/15518/17-п, встановлено, що ДТП відбулося внаслідок порушення ОСОБА_2 п. 2.3Б, 13.1. Правил дорожнього руху України. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На момент дорожньо-транспортної пригоди, на підставі договору PVP.S № 1701296 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 05.05.2017, укладеного з ОСОБА_3 (страхувальник) майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 були застраховані у позивача.

09.11.2017 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Актом № 124640 огляду транспортного засобу від 13.11.2017 встановлено кількість та характер пошкоджень транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок ДТП.

17.11.2017 страхувальник звернувся до позивача із заявою на виплату страхового відшкодування, у якій просив виплату здійснити згідно рахунку СТО.

Згідно звіту № 124640 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2, матеріальний збиток становить 66 609,85 грн., коефіцієнт фізичного зносу складає 0.

Відповідно до рахунку-фактури № ЛЛ-0000022 від 16.11.2017, виставленого ФОП ОСОБА_4, вартість відновлювального ремонту автомобіля КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 61 121,70 грн., відповідно до рахунку-фактури №ЛЛ-0000060 від 21.12.2017 - 10 876,50 грн.

Позивачем затверджено страховий акт № 124640 від 29.11.2017, відповідно до якого, визначено розмір страхового відшкодування та вирішено здійснити виплату страхового відшкодування в сумі 53 140,00 грн. та страховий акт № 124640 від 28.12.2017 на доплату, відповідно до якого вирішено доплатити страхове відшкодування у розмірі 3 519,00 грн.

На підставі страхових актів від 29.11.2017 та від 28.12.2017 позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 56 659,00 грн. (шляхом перерахування на рахунок ремонтної організації ФОП ОСОБА_4, відповідно до заяви страхувальника), що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень № 213229 від 21.11.2017 на суму 53140,00 грн. та №215806 від 28.12.2017 на суму 3519,00 грн.

Як підтверджено матеріалами справи, станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилось ДТП, була застрахована в ТДВ "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА" (відповідач у справі) згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2567038, термін дії з 05.03.2017 по 04.03.2018.

Відповідно полісу № АК/2567038 встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, що складає 100 000,00 грн. та франшизу у розмірі 0,00 грн.

Враховуючи те, що цивільна відповідальність осіб, які користуються транспортним засобом Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з вини водія якого трапилась ДТП, була застрахована у відповідача, позивач 20.12.2017 звернувся до відповідача із заявою про страхове відшкодування.

У відповідь на вказану заяву, відповідач просив надати незалежну експертну оцінку пошкодженого транспортного засобу з фотографіями.

04.04.2018 позивач направив відповідачу копію звіту №124640, однак відповідачем так і не було здійснено виплату страхового відшкодування.

У зв'язку з наведеним, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення з відповідача страхового відшкодування у сумі 56 659,00 грн. за вирахуванням франшизи та в межах ліміту відповідальності по майну згідно із полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/2567038.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 25 Закону України "Про страхування", здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Як встановлено судом, у відповідності до умов договору PVP.S № 1701296 добровільного страхування наземних транспортних засобів від 05.05.2017, внаслідок настання 09.11.2017 страхового випадку (ДТП) позивачем було виплачено страхове відшкодування в розмірі 56 659,00 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень № 213229 від21.11.2017 на суму 53140,00 грн. та №215806 від 28.12.2017 на суму 3519,00 грн.

Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

На підставі статей 512, 514 Цивільного кодексу України, страховик стає замість потерпілої особи кредитором у зобов'язанні щодо відшкодування заподіяної шкоди у межах виплаченої суми.

Згідно із положеннями статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Отже, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору добровільного страхування наземного транспорту, позивач в силу приписів ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України "Про страхування" набув права вимоги до відповідача у межах фактичних затрат.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність осіб, що користуються транспортним засобом Renault, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, водій якого вчинив дорожньо-транспортну пригоду, була застрахована у відповідача відповідно до полісу засобів №АК/2567038 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то особою відповідальною за завдані в даному випадку збитки, відповідно положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у межах, передбачених вказаним Законом та договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності, є відповідач.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно із ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

В силу приписів ст. 22, ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", у спорах, пов'язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальними.

Тобто, відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов'язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.

Наявними в матеріалах справи документами підтверджується факт пошкодження транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 внаслідок його пошкодження особою, цивільно-правова відповідальність якої на час ДТП була застрахована у відповідача. Сума страхового відшкодування в розмірі 56 659,00 грн., що виплачена по договору добровільного страхування транспортних засобів згідно із платіжними дорученнями № 213229 від 21.11.2017 та №215806 від 28.12.2017, визначена позивачем у відповідності до рахунків-фактури №ЛЛ-0000022 від 16.11.2017, №ЛЛ-0000060 від 21.12.2017 та умов договору страхування.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивачем не було додано акту виконаних робіт, то суд зазначає, що наявність або відсутність акту виконаних робіт з ремонту застрахованого транспортного засобу не впливає на виплату страхового відшкодування, оскільки цей документ не є обов'язковим для здійснення страхового відшкодування за умовами договору добровільного страхування. Натомість, для виплати страхового відшкодування за договором добровільного страхування необхідним є рахунок-фактура, на підставі якого в порядку укладеного договору позивачем і було здійснено страхове відшкодування. Судом не приймаються до уваги доводи відповідача про недоведеність фактичного здійснення ремонту застрахованого автомобіля, оскільки відшкодуванню підлягає виплачене страховиком страхове відшкодування.

Щодо заперечень відповідача про те, що відшкодуванню підлягає оцінена шкода, а звіт не є належним доказом, оскільки складений з порушенням методики, так як відсутні докази огляду автомобіля та фотографічні зображення транспортного засобу, не зазначено осіб, які брали участь в огляді об'єкта оцінки, то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. п. д) п. 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 р. N 142/5/2092 (далі - Методика) Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.

При цьому суд зазначає, що звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, яку необхідно витратити на відновлення транспортного засобу.

Суд звертає увагу відповідача, що в матеріалах справи містяться як Акти огляду транспортного засобу, та і фотозображення пошкодженого транспортного засобу.

Більше того, суд враховує, що відповідно до пункту 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, строк експлуатації - період часу від дати виготовлення КТЗ до дати його оцінки.

З договору добровільного страхування вбачається, що рік випуску транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - 2011, а отже на момент ДТП строк його експлуатації не перевищував строку, встановленого у п. 7.38 Методики.

У п. 7.39 Методики зазначено, що винятком стосовно використання зазначених у п. 7.38 вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4.

Доказів наявності обставин, передбачених п. 7.39 Методики, матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку, що коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу КІА, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 приймається таким, що дорівнює нулю.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі № 910/22886/16.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що доводи, викладені відповідачем у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими, а позивачем належними та допустимими доказами доведено розмір шкоди та розмір понесених фактичних витрат.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров'ю потерпілих, не застосовується.

Полісом №АК/2567038 встановлено ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну в розмірі 100000 грн., франшиза за даним полісом 0,00 грн.

Позивачем заявлено до відшкодування суму страхового відшкодування у розмірі 56 659,00 грн., в межах ліміту, встановленого полісом.

Враховуючи встановлені вище обставини до відшкодування підлягає сума у розмірі 56 659,00 грн., яка заявлена позивачем, у зв'язку із чим, позовні вимоги є обґрунтованими.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки вимоги позивача є обґрунтованими, суд задовольняє позовні вимоги Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238, 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "СТРАХОВЕ ТОВАРИСТВО "ДОМІНАНТА" (03056, м. Київ, ПРОВУЛОК ІНДУСТРІАЛЬНИЙ, будинок 23, код 35265086) на користь Приватного акціонерного товариства "ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ" (04050, м. Київ, ВУЛИЦЯ ГЕРЦЕНА, будинок 10, код 24745673) 56 659,00 грн. страхового відшкодування та 1762,00 грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через Господарський суд міста Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано: 29.05.2018.

Суддя С.О. Турчин