ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2018Справа № 920/223/18

м. Суми

Господарський суд Сумської області у складі:

судді Заєць С.В.,

секретаря судового засідання Гордієнко Ж.М.

розглянувши матеріали справи № 920/223/18

за позовом: Приватної організації Українська ліга авторських і суміжних прав (вул. Євгена Сверстюка, буд. 23, офіс 1016, м. Київ, 02002),

до відповідача: Товариства з обмеженою організацією ФРУНЗЕ-ЮВІЛЕЙНА (вул. Привокзальна, буд. 9А, м. Суми, 40004),

про стягнення 15458 грн. 14 коп.,

За участю представників сторін:

Від позивача не прибув,

Від відповідача не прибув.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом до суду про стягнення з Товариства з обмеженою організацією ФРУНЗЕ-ЮВІЛЕЙНА 15 458 грн. 14 коп., а саме: 10800 грн. 00 коп. суми основного боргу, 2465 грн. 97 коп. інфляційних збитків, 472 грн. 73 коп. три процента від простроченої суми, 1719 грн. 44 коп. пені, на підставі договору № КБР-13/09/11, укладеного між сторонами 01.09.2011, а також просить судові витрати покласти на відповідача.

10.04.2018 позивачем надано до суду заяву (пояснення в порядку ст. 169, про окремі питання, на яких ґрунтуються позовні вимоги).

10.04.2018 позивачем надано до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

07.05.2018 від позивача надійшла письмова заява (пояснення щодо детального розрахунку пені).

Судом в судовому засіданні 22.05.2018 розглянуто подані сторонами документи та долученої до матеріалів справи.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судове засідання 22.05.2018 не прибув, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно з вимогами ст. 120 Господарського процесуального кодексу України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обовязковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Таким чином, в разі коли фактичне місцезнаходження юридичної особи - учасника судового процесу з якихось причин не відповідає її місцезнаходженню, визначеному згідно з законом, і дана особа своєчасно не довела про це до відома господарського суду, інших учасників процесу, то всі процесуальні наслідки такої невідповідності покладаються на цю юридичну особу.

З метою повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, судом засобами поштового звязку направлялась копії ухвали від 30.03.2018 про відкриття провадження та від 24.04.2018 про відкладення розгляду справи у справі на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю Фрунзе Ювілейна, зазначену в позовній заяві.

Копія вищезазначеної ухвали повернута на адресу суду з відміткою відділення звязку (пошти) за закінченням терміну зберігання.

Ухвала направлялась на адресу відповідача, зазначену позивачем та підтверджену даними реєстру, а тому, незважаючи на неотримання за офіційною юридичною адресою поштової кореспонденції або ігнорування її отримання, відповідач вважається належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки судом вчинені всі дії, які передбачені ГПК України.

З урахуванням викладеного, судом виконано процесуальний обов'язок щодо повідомлення відповідача, про дату, час та місце розгляду справи, а останній в розумінні вимог ст. 120 ГПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

У встановлений судом строк відповідачем не подано до суду відзиву на позовну заяву позивача.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Оскільки неявка в судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності останніх, за наявними в матеріалах справи документами та матеріалами, як це передбачено ст. 202 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши подані докази, суд приходить до висновку про задоволення позову, враховуючи наступне:

01.09.2011 між Приватною організацією Українська ліга авторських і суміжних прав (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Фрунзе-Ювілейна (відповідач, користувач) укладено договір №КБР-13/09/11 (далі - Договір).

Відповідно до п. 2.1. ОСОБА_1 відповідач здійснює публічне виконання оприлюднених музичних творів, фонограм, а також зафіксованих у фонограмах виконань, публічну демонстрацію відеограм, а також зафіксованих у відеограмах виконань, а позивач надає користувачу на умовах, визначених цим договором, право (невиключне ліцензію) на таке використання. Користувач зобов'язується виплачувати винагороду (роялті) УЛАСП відповідно до даного договору та Закону.

Відповідач, відповідно до пункту 2.3. ОСОБА_1 зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок позивача винагороду (роялті), узгоджену сторонами у відповідних Додатках до ОСОБА_1 не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж.

Відповідно до п. 1.2. Додатку №2 до ОСОБА_1 в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2011 загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності ОСОБА_1 становить 300,00 грн. Зазначена сума повинна бути щомісячно перерахована відповідачем на розрахунковий рахунок позивача відповідно до умов договору.

Строк дії ОСОБА_1 визначено в п. 4.1. ОСОБА_1, де зазначено, що він набрав чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2011.

У пункті 4.2. ОСОБА_1 визначено, що у випадку, якщо жодна із сторін не повідомить письмово іншу Сторону про припинення дії ОСОБА_1 протягом місяця до настання зазначеної в п. 4.1. дати припинення дії ОСОБА_1, дія договору вважається продовженою на той самий строк і на тих же умовах.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором на виплату винагороди за використання в комерційній діяльності музичних творів.

Судом встановлено, що позивач є організацією колективного управління, уповноваженою Державним департаментом інтелектуальної власності Міністерства освіти і науки України на управління на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, що підтверджується свідоцтвом про облік організації колективного управління №19/2011 від 24.01.2011.

За змістом ст. 1 Закону України Про акторське право і суміжні права, організація колективного управління (організація колективного управління майновими правами) - організація, що управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і не має на меті одержання прибутку.

Частиною третьою статті 426 Цивільного кодексу України встановлено, що використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених Цивільним кодексом України та іншим законом.

Відповідно до частин четвертої і п'ятої статті 32 Закону за авторським договором про передачу невиключного права на використання твору автор (чи інша особа, яка має авторське право) передає іншій особі право використовувати твір певним способом і у встановлених межах. При цьому за особою, яка передає невиключне право, зберігається право на використання твору і на передачу невиключного права на використання твору іншим особам. Право на передачу будь-яким особам невиключних прав на використання творів мають організації колективного управління, яким суб'єкти авторського права передали повноваження на управління своїми майновими авторськими правами.

Частиною другою статті 33 Закону передбачено, що договір про передачу прав на використання творів вважається укладеним, якщо між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов (строку дії договору, способу використання твору, території, на яку поширюється передаване право, розміру і порядку виплати авторської винагороди, а також інших умов, щодо яких за вимогою однієї із сторін повинно бути досягнено згоди). Авторська винагорода визначається у договорі у вигляді відсотків від доходу, отриманого від використання твору, або у вигляді фіксованої суми чи іншим чином. При цьому ставки авторської винагороди не можуть бути нижчими за мінімальні ставки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: а) особисто; б) через свого повіреного; в) через організацію колективного управління (ст. 45, ч. 1 ст. 47 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 48 Закону встановлено, що повноваження на колективне управління майновими правами передаються організаціям колективного управління авторами та іншими суб'єктами авторського права і (або) суміжних прав на основі договорів, укладених у письмовій формі.

Згідно з частиною п'ятої статті 48 Закону визначено, що на основі одержаних повноважень організації колективного управління надають будь-яким особам шляхом укладання з ними договорів невиключні права на використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про невиконання відповідачем зобов'язання з оплати роялті за використання в комерційній діяльності музичних творів на підставі договору №КБР-13/09/11 від 01.09.2011 у період з квітня 2015 року по березень 2018 року, у зв'язку з чим позивач просить суд стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 10800,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 2465,97 грн., 3% річних у розмірі 472,73 грн. та пеню у розмірі 1719,44 грн.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, відповідач, відповідно до пункту 2.3. ОСОБА_1 зобов'язаний перераховувати на поточний рахунок Позивача винагороду (роялті), узгоджену Сторонами у відповідних Додатках до ОСОБА_1 не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів до початку місяця за який здійснюється платіж.

Як встановлено судом, відповідно до п. 1.2. Додатку №2 до ОСОБА_1 в редакції додаткової угоди №2 від 01.09.2011 загальна сума щомісячної винагороди з дня набуття чинності ОСОБА_1 становить 300,00 грн. Зазначена сума повинна бути щомісячно перерахована відповідачем на розрахунковий рахунок позивача відповідно до умов договору.

Відповідач в спірний період дії ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов'язання щодо виплати винагороди (роялті) відповідно умов ОСОБА_1.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що неоплаченим періодом, за який позивач заявляє позовні вимоги згідно з ОСОБА_1, є період з квітня 2015 року по березень 2018 року, заборгованість за який складає 10800,00 грн. (основний борг).

Докази здійснення відповідачем оплати винагороди (роялті) за вказані періоди в матеріалах справи відсутні та відповідачем до матеріалів справи не долучені.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується з нормами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України.

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Наявність та обсяг заборгованості відповідача за ОСОБА_1 за період з квітня 2015 року по березень 2018 року у розмірі 10800,00 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та відповідачем не були спростовані, зокрема, відповідачем не надано суду доказів сплати грошових коштів у вказаному розмірі, у зв'язку з чим позов Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" в цій частині підлягає задоволенню.

Також позивачем заявлено до стягнення інфляційні збитки 2465,97 грн. та 3% річних 472,73 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів від простроченої суми (якщо інший розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним утримуваними коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд встановив, що він розрахований за кожен період (місяць) з урахуванням строків оплати за ОСОБА_1 відповідно до п. 2.3., у зв'язку з чим є обґрунтованим, з огляду на що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню повністю.

Щодо вимог про стягнення пені за прострочення сплати вартості наданих послуг у розмірі 1719,44 грн., суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Штрафними санкціями у Господарському кодексі України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (частина 1 статті 230 Господарському кодексі України).

Відповідно до норм частини 1 статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачає, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з п. 2.6. ОСОБА_1, у разі прострочення користувачем виконання грошового зобов'язання за ОСОБА_1, УЛАСП вправі нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, за кожен день прострочення.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, що розрахований з урахуванням встановлених статтею 232 Господарському кодексі України обмежень, суд встановив, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору з огляду на задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю ФРУНЗЕ-ЮВІЛЕЙНА (40004, м. Суми, вул. Привокзальна буд. 9А; ідентифікаційний код: 36066836) на користь Приватної організації "Українська ліга авторських і суміжних прав" (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 23, оф. 1016; ідентифікаційний код: 37396233) основний борг у розмірі 10800 (десять тисячі вісімсот) грн. 00 коп., пеню у розмірі 1719 (одна тисяча сімсот девятнадцять) грн. 44 коп., 3% річних у розмірі 472 (чотириста сімдесят дві) грн. 73 коп., інфляційні втрати у розмірі 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят пять) грн. 97 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 23 травня 2018 року.

Суддя С.В. Заєць