ПОСТАНОВА

Іменем України

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/24257/16

Провадження № 12-103гс18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

головуючого судді Князєва В. С.,

судді-доповідача Уркевича В. Ю.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б.,

Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Яновської О. Г.,

за участю секретаря судового засідання Королюка І. В.,

учасники справи:

позивач - Національне антикорупційне бюро України (представник -

Семенчук М. А.),

відповідачі - Приватне акціонерне товариство «Холдингова компанія «Енергомережа» (представник - не з'явився), Публічне акціонерне товариство

«Азот» (представник - адвокат Вєдєрнікова О. С.),

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Енергоринок» (представник - адвокат

Гаркуша В. В.), Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (представник - не з'явився),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго» (представник - не з'явився),

розглянула в судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07 листопада

2017 року (головуючий суддя Катеринчук Л. Й., судді Поліщук В. Ю., Ткаченко Н. Г.), постанови Київського апеляційного господарського суду від 17 липня 2017 року (головуючий суддя Зеленін В. О., судді Чорногуз М. Г., Ткаченко Б. О.) та рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року (суддя Сівакова В. В.) у справі № 910/24257/16 за позовом Національного антикорупційного бюро України до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа», Публічного акціонерного товариства «Азот», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Державне підприємство «Енергоринок», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Публічне акціонерне товариство «Черкасиобленерго», про визнання недійсним договору від 12 березня 2015 року

№ 142-202.

УСТАНОВИЛА:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. У грудні 2016 року Національне антикорупційне бюро України (далі - НАБУ) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Енергомережа» (далі - ПрАТ

«ХК «Енергомережа») та Публічного акціонерного товариства (далі - ПАТ) «Азот»

про визнання недійсним договору від 12 березня 2015 року № 142-202 про переведення боргу.

2. На обґрунтування позовних вимог НАБУ зазначало про невідповідність спірного договору про переведення боргу вимогам статей 203, 215, 228 Цивільного кодексу України, статті 207 Господарського кодексу України та статей 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику», а також інтересам держави і суспільства.

Фактичні обставини справи, установлені судами

3. 24 травня 2005 року між Відкритим акціонерним товариством (далі - ВАТ) «Черкасиобленерго» (назву якого було змінено на ПАТ «Черкасиобленерго») та

ВАТ «Азот» (назву якого було змінено на ПАТ «Азот») укладено договір

№ 524-213/24 про постачання електричної енергії (далі - договір постачання).

4. Відповідно до пункту 1 договору постачання постачальник електричної енергії (ПАТ «Черкасиобленерго») постачає її споживачу (ПАТ «Азот»), а споживач оплачує постачальнику електричної енергії її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору та додатками до нього, що є його невід'ємними частинами.

5. Згідно з пунктом 2 договору постачання під час виконання умов цього договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, зокрема Правилами користування електричною енергією, затвердженими у встановленому порядку.

6. Суди попередніх інстанцій установили, що на виконання умов договору постачання ПАТ «Черкасиобленерго» постачало електричну енергію ПАТ «Азот», однак останній не здійснював оплати платежів за поставлену електричну енергію в період з 21 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно, що призвело до утворення заборгованості в загальному розмірі 31304803,15 грн.

7. 12 березня 2015 року між ПАТ «Азот» (первісний боржник), ПрАТ

«ХК «Енергомережа» (новий боржник) та ПАТ «Черкасиобленерго» (кредитор) укладено договір № 142-202 про переведення боргу (далі - договір № 142-202).

8. Відповідно до пункту 1.1 договору № 142-202 цим договором регулюються відносини, пов'язані із заміною зобов'язаної сторони первісного боржника на нового боржника в зобов'язаннях, що виникли за договором постачання (основний договір), укладеним між первісним боржником та кредитором у частині оплати за поставлену в період з 21 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року включно кредитором електричну енергію на суму 31304803,15 грн.

9. Згідно з пунктом 1.2 договору № 142-202 первісний боржник переводить на нового боржника, а новий боржник приймає на себе зобов'язання первісного боржника й стає боржником у зобов'язаннях по основному договору в частині сплати вартості електричної енергії, поставленої за період з 21 грудня 2014 року

по 31 грудня 2014 року включно, на суму 31304803,15 грн.

10. Положеннями пункту 3.1 договору № 142-202 встановлено, що розрахунки за цим договором здійснюються в безготівковій формі шляхом зарахування грошових коштів на поточні рахунки сторін.

11. Відповідно до пункту 3.2 договору № 142-202 первісний боржник зобов'язується сплатити на користь нового боржника оплату за переведення боргу на підставі цього договору в сумі 28804803,15 грн, що є повним виконанням грошових зобов'язань первісним боржником перед новим боржником за цим договором.

12. Згідно з пунктом 3.3 договору № 142-202 грошове зобов'язання, зазначене в пункті 3.2 цього договору, виконується первісним боржником перед новим боржником впродовж 10-ти днів з моменту підписання цього договору. Первісний боржник сплачує новому боржнику суму коштів у розмірі 28 804 803,15 грн.

13. Договір № 142-202 вважається укладеним й набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками і діє до моменту завершення повного виконання сторонами своїх зобов'язань (пункт 5.1 цього договору).

14. Звертаючись із позовом до суду, НАБУ зазначило, що договір № 142-202 підлягає визнанню недійсним з таких підстав: його укладено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави, оскільки держава є акціонером ПАТ «Черкасиобленерго», однак унаслідок укладення цього договору грошових коштів, які мали бути сплачені ПАТ «Азот» на користь ПАТ «Черкасиобленерго», сплачено не було, а право вимоги фактично втрачено до боржника, який був спроможний виконати зобов'язання з оплати поставленої електричної енергії, а також цей договір суперечить положенням статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику»,

пункту 6.3 Правил користування електричною енергією (далі - ПКЕЕ), затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28, оскільки цей договір змінив установлений законом спеціальний порядок проведення розрахунків за електричну енергію.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

15. Господарського суду міста Києва рішенням від 18 травня 2017 року позов задоволений повністю. Визнав недійсним договір № 142-202, укладений між

ПАТ «Азот» та ПрАТ «ХК «Енергомережа». Стягнув з відповідачів на користь позивача по 689 грн витрат зі сплати судового збору.

16. Київський апеляційний господарський суд постановою від 17 липня

2017 року та Вищий господарський суд України постановою від 07 листопада

2017 року зазначене судове рішення у справі № 910/24257/16 залишили без змін.

17. Приймаючи цю постанову, суд касаційної інстанції погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій про порушення ПрАТ «ХК «Енергомережа» та ПАТ «Азот» установленого законом порядку проведення розрахунку за поставлену споживачу електричну енергію з постачальником шляхом укладенням спірного договору про переведення боргу та визнав обґрунтованою визначену позивачем підставу для визнання оспорюваного правочину недійсним у порядку статті 228 Цивільного кодексу України внаслідок його укладення сторонами з метою, що завідомо суперечить інтересам України, яка є акціонером постачальника електроенергії - ПАТ «Черкасиобленерго». Унаслідок переведення боргу ПАТ «Азот» з оплати вартості поставленої йому електроенергії на ПрАТ «ХК «Енергомережа» енергопостачальник - ПАТ «Черкасиобленерго», яке перебуває в процедурі банкрутства на стадії розпорядження майном, утратило право вимоги грошових коштів на суму понад 31 млн грн до платоспроможного боржника (ПАТ «Азот»).

Короткий зміст заяви про перегляд судових рішень

18. 14 грудня 2017 року до Верховного Суду України надійшла заява ПАТ «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07 листопада

2017 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 17 липня

2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року в цій справі з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), у якій заявник просив ці судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

19. Заявник указує на те, що, приймаючи оскаржувану постанову, Вищий господарський суд України помилково дійшов висновку, що договір № 142-202 є таким, що суперечить інтересам держави і суспільства та вчинений з порушенням норм чинного законодавства, а саме статті 228 Цивільного кодексу України,

статей 207, 208 Господарського кодексу України та статей 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику».

20. На підтвердження наведених вище підстав для подання заяви про перегляд судових рішень у цій справі було додано копії постанов Вищого господарського суду України від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, від 20 січня 2010 року у справі

№ 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі № 26/387, від 01 грудня 2016 року

у справі № 910/1421/16, від 08 листопада 2016 року у справі № 910/1417/16,

від 22 листопада 2016 року у справі № 910/1416/16, від 16 травня 2017 року у справі

№ 910/1424/16, від 03 липня 2017 року у справі № 910/2694/16, копію ухвали Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року у справі № 826/3917/14

та копії постанов Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі

№ 3-255гс15, від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15, від 13 квітня 2016 року

у справі № 6-1528цс15, у яких, на думку заявника, по-іншому, ніж у судових рішеннях, про перегляд яких він просить суд, застосовано норми матеріального права.

21. Крім того, ПАТ «Азот» просило відшкодувати йому судові витрати за рахунок позивача.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

22. За змістом підпункту 1 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України

від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у господарських справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного господарського суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23. Верховний Суд України 11 січня 2018 року передав заяву ПАТ «Азот»про перегляд судових рішень у цій справі до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

24. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 12 лютого 2018 року допустив цю справу до провадження, відкрив провадження за заявою

ПАТ «Азот» про перегляд судових рішень у цій справі, відмовив у задоволенні клопотання заявника про зупинення виконання судових рішень, здійснив підготовчі дії, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали справи, надіслав копії заяви особам, які беруть участь у справі, установив термін подання пояснень

до 27 лютого 2018 року.

25. За підпунктом 2 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, якщо господарська справа за заявою про перегляд судових рішень Верховним Судом України відповідно до правил, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, повинна розглядатися на спільному засіданні відповідних судових палат Верховного Суду України, - така справа після її отримання Касаційним господарським судом передається на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

26. На підставі цих норм процесуального права Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 10 квітня 2018 року передав на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду заяву ПАТ «Азот» про перегляд Верховним Судом України судових рішень у цій справі.

27. Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду зазначив, що в судових рішеннях, на які посилається заявник як на підставу неоднакового застосування норм матеріального та процесуального права, Вищий господарський суд України та Вищий адміністративний суд України, застосовуючи в подібних правовідносинах одні й ті самі норми матеріального та процесуального права, що й

у постанові Вищого господарського суду України, про перегляд якої подано заяву, дійшли протилежних правових висновків про недоведеність підстав для визнання спірних правочинів недійсними на підставі аналізу положень статей 598, 601, 602 Цивільного кодексу України,статей 15-1, 26 Закону України «Про електроенергетику».

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала заяву про перегляд судових рішень

28. Заяву про перегляд судових рішень у цій справі ПАТ «Азот» подало з підстав, передбачених пунктами 1 і 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви).

29. Як доказ неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах (пункт 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви),до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, від 20 січня 2010 року у справі

№ 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі № 26/387, у яких суд установив відсутність законодавчих обмежень для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі статті 601 Цивільного кодексу України.

30. Також до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України

від 08 листопада 2016 року у справі № 910/1417/16, від 22 листопада 2016 року

у справі № 910/1416/16, від 01 грудня 2016 року у справі № 910/1421/16,

від 16 травня 2017 року у справі № 910/1424/16 та від 03 липня 2017 року у справі

№ 910/2694/16, у яких суд касаційної інстанції проаналізував та застосував ті ж норми законодавства, що й у цій справі, однак дійшов висновку про недоведеність підстав для визнання спірних правочинів недійсними та повернув справи на новий розгляд до місцевого господарського суду.

31. Заявник також указує на ухвалу Вищого адміністративного суду України

від 20 жовтня 2015 року у справі № 826/3917/14, предметом судового розгляду в якій є законність проведення зарахування зустрічних однорідних вимог за зобов'язаннями, які випливають із господарських договорів за наявності спеціального законодавства, що регулює порядок здійснення розрахунків за такими договорами.

32. Водночас ПАТ «Азот» стверджує, що суди апеляційної та касаційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, не врахували правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15

(пункт 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), про можливість зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, за наявності умов, установлених статтею 601 Цивільного кодексу України, та відсутності випадків, передбачених статтею 602 цього кодексу, за яких зарахування зустрічних вимог не допускається.

33. Заявник також зазначає, що оскаржуване рішення суду касаційної інстанції щодо визнання правочину недійсним відповідно до частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України внаслідок невідповідності інтересам держави і суспільства не відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15 та від 13 квітня 2016 року

у справі № 6-1528цс15.

(2) Позиція інших учасників справи

34. Позивач і Державне підприємство (далі - ДП) «Енергоринок» у своїх письмових поясненнях указують, що оскаржувані рішення є законними та обґрунтованими, прийнятими відповідно до фактичних обставин справи та з правильним застосуванням норм матеріального й процесуального права. Також зазначають, що Вищий господарський суд України під час винесення оскаржуваної постанови не допустив неоднакового застосування норм матеріального права та невідповідності висновків, викладених у постанові, яка переглядається, висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України, у зв'язку із чим підстав для скасування судових рішень у цій справі немає.

35. Заяву про перегляд судових рішень позивач й ДП «Енергоринок» просять залишити без задоволення, а постанову Вищого господарського суду України

від 07 листопада 2017 року, постанову Київського апеляційного господарського суду від 17 липня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року- без змін.

36. Інші учасники справи письмово свою позицію стосовно заяви ПАТ «Азот» не виклали та у судове засідання не з'явилися.

ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів заявника

37. Відповідно до пунктів 1 і 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви)заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права.

38. Проаналізувавши правові висновки, викладені в постанові Вищого господарського суду України від 07 листопада 2017 року в цій справі та в постановах цього суду від 28 квітня 2009 року у справі № 37/436, від 20 січня 2010 року у справі № 37/436-42/416, від 13 червня 2012 року у справі № 26/387, від 01 грудня 2016 року

у справі № 910/1421/16, від 08 листопада 2016 року у справі № 910/1417/16,

від 22 листопада 2016 року у справі № 910/1416/16, від 16 травня 2017 року у справі № 910/1424/16, від 03 липня 2017 року у справі № 910/2694/16, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року у справі № 826/3917/14

та постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15,

від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15 і від 13 квітня 2016 року у справі

№ 6-1528цс15, Велика Палата Верховного Суду підсумувала, що заява не підлягає задоволенню з огляду на таке.

39. Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце в разі, якщо суд (суди) касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з подібними предметами спору, підставами позову, змістом позовних вимог, установленими судом фактичними обставинами й однаковим матеріально-правовим регулюванням спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

40. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об'єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Великої Палати Верховного Суду.

41. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України(у редакції, чинній на час подання заяви) заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

42. Так, у справах № 26/387,№ 37/436-42/416 та № 37/436, які розглядав Вищий господарський суд України, виникли правовідносини з продажу ДП «Національна атомна енергогенеруюча компанія (далі - НАЕК) «Енергоатом» електричної енергії на оптовому ринку електроенергії та купівлі ДП «НАЕК «Енергоатом» такої електроенергії на оптовому ринку електроенергії, а подані заяви в цих справах про зарахування зустрічних однорідних вимог були спрямовані на припинення зобов'язань з оплати електроенергії, яка була ДП «НАЕК «Енергоатом» вироблена, продана на оптовому ринку електроенергії та придбана для власних потреб. Розглядаючи ці справи, суди зазначили, що відповідно до абзацу третього пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України від 05 травня 2000 року № 755 «Про утворення державного підприємства «Енергоринок» допускається зарахування зустрічних однорідних вимог у разі купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії України постачальником, який був власником проданої ним цьому ринку електроенергії для використання її на власні потреби.

43. У справі, про перегляд якої просить заявник, виникли правовідносини з постачання-споживання електричної енергії, які регулюються спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України «Про електроенергетику»

(статті 4, 15-1, 26 цього Закону), згідно з яким регулювання відносин в електроенергетиці має особливості, визначені цим Законом, а саме: розрахунки за спожиту електричну енергію проводяться виключно коштами шляхом їх перерахування споживачем електричної енергії на поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

44. Проте в судових рішеннях, які надано для порівняння, суди застосовували інший нормативно-правовий акт - постанову Кабінету Міністрів України

від 05 травня 2000 року № 755, якою передбачено випадки розрахунків за куплену на оптовому ринку електричну енергію шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог. Викладене вказує на відсутність неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

45. Крім того, предметом спору у справах № 26/387, № 37/436-42/416 та

№ 37/436 є визнання правочину про зарахування зустрічних однорідних вимог недійсними, у той час як у постанові, про перегляд якої просить заявник, предметом спору є визнання недійсним договору про переведення боргу, тобто предмет спору у цих справах суттєво відрізняється від предмета спору у справі, що розглядається.

46. У постановах Вищого господарського суду України від 08 листопада 2016 року у справі № 910/1417/16, від 22 листопада 2016 року у справі № 910/1416/16,

від 01 грудня 2016 року у справі № 910/1421/16 та від 03 липня 2017 року у справі

№ 910/2694/16, копії яких надано заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення відповідно до пункту 1 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України(у редакції, чинній на час подання заяви),суд касаційної інстанції скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справи передав на новий розгляд до судів першої інстанції для з'ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення спору та безпосередньо впливають на висновок суду про наявність або відсутність підстав для задоволення позову. Ці постанови не містять висновків, які б свідчили про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, унаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення в подібних правовідносинах.

47. Ухвала Вищого адміністративного суду України від 20 жовтня 2015 року у справі № 826/3917/14, на яку заявник посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що призвело до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, не може бути прикладом судового рішення, у якому норми матеріального права застосовано по-іншому, оскільки предметом спору в цій справі є визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправною дії Державної податкової інспекції щодо встановлення факту наявності дебіторської заборгованості по операціях за договором поставки продукції; тобто предмет спору суттєво відрізняється від предмета спору у справі, що розглядається, адже не стосується відносин, що виникають під час постачання-споживання електричної енергії та оплати її вартості.

48. Отже, у цій ухвалі Вищого адміністративного суду України, на яку заявник посилається як на доказ неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, та в постанові суду касаційної інстанції у справі, яка розглядається, предмет спору та фактичні обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.

49. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 11116 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання заяви)заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

50. Доводи заявника про невідповідність рішення суду касаційної інстанції у справі, що переглядається, викладеному в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року у справі № 3-255гс15, від 06 липня 2015 року у справі № 6-166цс15 та

від 13 квітня 2016 року у справі № 6-1528цс15висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права також не можна визнати обґрунтованими з огляду на таке.

51. У справі № 3-255гс15 предметом спору було стягнення заборгованості за поставлений природний газ, де суд застосував норми права, які регулюють відносини у сфері постачання-споживання природного газу, а саме положення Закону України «Про засади функціонування ринку природного газу», у той час як у справі, яка переглядається, виникли відносини щодо невідповідності угоди про зарахування зустрічних однорідних вимог вимогам Закону України «Про електроенергетику» та ПКЕЕ, а отже, правовідносини в цих справах не є подібними, тому відсутні підстави для врахування судом висновків Верховного Суду України, викладених у постанові

від 24 червня 2015 року.

52. Як убачаться із судових рішень у справах № 6-166цс15 і № 6-1528цс15, під час вирішення спорів Верховний Суд України застосовував норми частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України щодо нікчемності договору як такого, що порушує публічний порядок, проте у справі, що розглядається, НАБУ посилалося на суперечність положень договору № 142-202 інтересам держави й суспільства (частина третя статті 228 Цивільного кодексу України), а отже, суди не встановлювали обставини щодо порушення публічного порядку внаслідок вчинення оспорюваної угоди та нікчемності правочину за нею.

53. За таких обставин правовий висновок суду касаційної інстанції в цій справі

не суперечить викладеному в постановах Верховного Суду України у справах

№ 3-255гс15, № 6-166цс15, № 6-1528цс15 висновку щодо застосування норм матеріального права, оскільки правовідносини між сторонами в зазначених справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.

(2) Висновки за результатами розгляду заяви про перегляд судових рішень

54. Відповідно до частини першої статті 11126 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час подання заяви)Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися.

55. ОскількиВелика Палата Верховного Суду не виявила обставин, які б свідчили про неоднакове застосування норм матеріального права під час вирішення справи,

у задоволенні заяви ПАТ «Азот» слід відмовити.

Щодо судових витрат

56. За змістом частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

57. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Азот» судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи, покладаються на заявника.

Керуючись підпунктами 1 і 2 пункту 1 розділу XI «Перехідні положення», статтею 315 Господарського процесуального кодексу України, статтею 11126 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на момент подання заяви), ВеликаПалата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:

У задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Азот» про перегляд постанови Вищого господарського суду України від 07 листопада 2017 року, постанови Київського апеляційного господарського суду від 17 липня 2017 року та рішення Господарського суду міста Києва від 18 травня 2017 року у справі

№ 910/24257/16 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 травня 2018 року.

Головуючий суддя В. С. Князєв
Суддя-доповідач В. Ю. Уркевич
Судді:Н. О. АнтонюкЛ. М. Лобойко
С. В. БакулінаН. П. Лященко
В. В. БританчукО. Б. Прокопенко
Д. А. ГудимаЛ. І. Рогач
В. І. ДанішевськаІ. В. Саприкіна
О. С. ЗолотніковО. М. Ситнік
О. Р КібенкоО. Г. Яновська