КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. м. Київ Справа № 910/18461/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Яковлєва М.Л.

суддів: Станіка С.Р.

Суліма В.В.

за участю секретаря судового засідання - Пугачової А.С.

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання від 21.08.2018 у справі №910/18461/17 (в матеріалах справи).

Розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута"

на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017, повний текст якого складено - 15.12.2017

у справі №910/18461/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Київської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута"

про звільнення самовільно займаної ділянки.

ВСТАНОВИВ:

Київська міська рада (надалі - позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута" (надалі - відповідач) у якому просила: «зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,2 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки: 90:176:0117) та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан, шляхом звільнення її від будівель та споруд».

В обґрунтування позову, міська рада посилаючись на ст. 212 Земельного кодексу України, наголосила, що відповідачем спірна земельна, яка належить до земель комунальної власності, на якій здійснено асфальтове покриття та розміщенні будівлі і споруди невизначеного призначення, використовуються без належних правових підстав, за відсутності відповідного на те рішення Київської міської ради і інших правовстановлюючих документів.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 позов задоволено повністю, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,2 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки:90:176:0117) та повернути її Київській міській раді привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд, стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 17, ідентифікаційний номер 24727342) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний номер 22883141) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив поновити строк апеляційного оскарження, рішення Господарського суду міста Києва від 05.12.2017 у справі №910/17583/17 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволені позову повністю, посилаючись, при цьому на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи, а тому неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Зокрема у доводах апеляційного оскарження відповідач стверджує, що спірна земельна ділянка не є самовільно зайнятою, посилаючись серед іншого на рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416, та на те, що ним вчинялися дії щодо оформлення належних правовстановлюючих документів, які безпідставно відхилено позивачем.

Позивач у відзиві просить колегію суддів залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 залишити без змін, як таке, що прийнято у повній відповідності до вимог діючого законодавства України.

Юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), або через представника (ч. 3 ст. 56 ГПК України). Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч.1 ст. 58 ГПК України).

Розгляд даної справи неодноразово відкладався.

До судового засідання від 21.05.2018 з'явився уповноважений представник позивача. Відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив належним чином уповноваженого представника до судового засідання. Про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Частиною 12 статті 270 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи те, що явка відповідача по справі обов'язковою не визнавалась, колегія суддів перейшла до здійснення апеляційного перегляду судового рішення за наявними матеріалами справи за присутності представника позивача.

У судовому засіданні від 21.05.2018 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції - без змін.

Крім того, до останнього судового зсідання від 21.05.2018 позивачем через відділ документального забезпечення суду надано клопотання про долучення доказів у справі, а саме матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт з визначення зовнішніх меж фактичного користування частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Дніпровська набережна (біля №17) в Дарницькому районі м. Києва, як новий доказ у справі, який підтверджує чітко визначену площу земельної ділянки розміром - 0,2209 га, яка є самовільно зайнятою.

Позивач, посилаючись на ст.ст. 46, 74, 80 ГПК України, зазначив про необхідність долучення вказаного доказу, оскільки у ході апеляційного перегляду даної справи виникла необхідність у з'ясуванні конкретного чіткого визначення площі самовільно зайнятої земельної ділянки, в той час коли у позові зазначено «…орієнтовною площею 0,2 га».

Колегія суддів, дослідивши надані позивачем документи, дійшла висновку прийняти їх до уваги відповідно до ч. 3 ст. 269 ГПК України як, доказ чіткого визначення розміру площі самовільно зайнятої земельної ділянки (обліковий код ділянки: 90:176:0117), оскільки позивачем доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, розглянувши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута" залишити без задоволення, змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 з викладенням її в редакції даної постанови. При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до ст. 9 Земельного кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 Земельного кодексу України).

При цьому, ст. 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст. 189 Земельного кодексу України, ст. 20 Закону України "Про охорону земель" самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Повноваження щодо здійснення самоврядного контролю за додержанням земельного законодавства, використанням та охороною земель в м. Києві відповідно до рішення Київської міської ради від 25.09.2003 №16/890 "Про Порядок здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві" покладено на Головне управління (нині-Департамент) земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Підпунктом 2.5. пункту 2 встановлено, що самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства здійснюється шляхом проведення перевірок.

Підпунктом 3.2. пункту 3 Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві посадові особи Департаменту земельних ресурсів мають право складати акти перевірок дотримання вимог земельного законодавства та подавати в установленому порядку матеріали про результати перевірок до відповідних органів для притягнення винних осіб до відповідальності, а також подавати зібрані документи до Київської міської ради.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, в межах повноважень, визначених вищевказаним рішенням Київської міської ради, головним спеціалістом відділу землеустрою та моніторингу земель Дарницького району управління землеустрою та моніторингу земель Департаменту земельних ресурсів в присутності начальника відділу та представника Товариства з обмеженою відповідальністю (далі-ТОВ) "Славута" було здійснено перевірку та складено акт перевірки земельної ділянки від 31.07.2017 № 17-0042-02.

В ході даної перевірки було встановлено, що частина земельної ділянки (код 90:176:0117) орієнтовною площею 0,2 га за адресою Дніпровська Набережна (біля № 17) у Дарницькому районі міста Києва, самовільно зайнята ТОВ "Славута" (код СДРПОУ 24727342). Ділянка огороджена парканом, на частині вказаної земельної ділянки здійснено асфальтове покриття та розміщені будівлі та споруди невизначеного призначення. Доступ до ділянки здійснюється безпосередньо через територію, що знаходиться в оренді ТОВ "Славута" (договір оренди земельної ділянки 28.12.2007 № 63-6-00468, кадастровий номер :90:176:0020).

Підпунктом 3.2. пункту 3 Порядку здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель у м. Києві, затвердженого рішенням Київської міської ради від 25.09.2003 № 16/890 посадові особи Департаменту земельних ресурсів мають право: давати у межах своєї компетенції обов'язкові для виконання юридичними чи фізичними особами, в тому числі власниками землі і землекористувачами, вказівки (попередження) з питань використання і охорони земель (дотримання вимог та усунення порушень земельного законодавства).

Керуючись вищевказаним Порядком, Департаментом земельних ресурсів було видано вказівку від 31.07.2017 № 17-0032-02 з вимогою усунути порушення земельного законодавства у десятиденний термін. Однак, як зазначено позивачем, надані вказівки ТОВ "Славута" не були виконані.

Згідно бази даних міського земельного кадастру, земельна ділянка площею 0,4348 га за кодом 90:176:0117 на Дніпровській набережній у Дарницькому районі м. Києва обліковується, як землі не надані у власність чи користування.

В ході перевірки спірної земельної ділянки представником ТОВ "Славута" було надано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (№ 000), згідно якого вбачається, що за ТОВ "Славута" зареєстровано нерухоме майно на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416 на іншій земельній ділянці (кадастровий номер :90:176:0020) за адресою Дніпровська Набережна, 17 у Дарницькому районі м. Києва.

Позивач зазначив, що нерухоме майно, розміщене на земельній ділянці (паркан, асфальтове покриття, будівлі та споруди невизначеного призначення) щодо якої було здійснено перевірку, за ТОВ "Славута" не зареєстровано та правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомого майна відсутні.

Документи, що надані в ході перевірки, на нерухоме майно (витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 000) вказують на те, що майно зазначене у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (згідно рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416 на іншій земельній ділянці (кадастровий номер :90:176:0020), площа будівель складає 57,1 кв.м.) не має ніякого відношення до будівництва на земельній ділянці орієнтовною площею 0,2 га (код ділянки 90:176:0117), оскільки аерофотозйомки 2011, 2013, 2014 років вказують на відсутність будь-яких будівель та споруд на ній, а тому є новим будівництвом.

За ствердженням позивача, відповідачем 06.01.2017 ТОВ «Славута» було подано клопотання К-28873 до Київської міської ради про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення частини земельної ділянки (код 90:176:0117), площею 0,2616 га на Дніпровській набережній для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі громадського призначення. Однак, листом Департаменту земельних ресурсів від 03.02.2017 № ТОВ «Славута» повернуто додані до клопотання документи для врахування зауважень. До клопотання К-28873 було долучено майнові документи, які свідчать про належність громадського будинку площею 48,8 кв.м ТОВ «Славута» (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 000, адреса: Дніпровська набережна, буд 17; дод. відомості: в літ. Ж-13,6 кв.м, З - 12,4 кв.м, И-11,7 кв.м, К -11,1 кв.м) та копію рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416, яке стало підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію спірного майна.

Позивач в обґрунтуванні позову наголосив, що оскільки земельна ділянка (код 90:176:0117) орієнтовною площею 0,2 га за адресою Дніпровська Набережна (біля № 17) у Дарницькому районі міста Києва не була відведена у відповідності до чинного законодавства для будівництва об'єктів нерухомого майна, тобто використовується без відповідних правовстановлюючих документів та є самовільно зайнятою, тому таке майно підлягає знесенню.

Відповідач, в свою чергу не надав до матеріалів справи заперечень та доказів, які б спростовували зазначене позивачем.

Суд першої інстанції, враховуючи вищенаведені фактичні обставини справи, з огляду на наявні у матеріалах справи докази, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, визнав їх обґрунтованими та доведеними, зобов'язав Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,2 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки:90:176:0117) та повернути її Київській міській раді, привівши у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, враховуючи доводи та заперечення обох сторін, погоджується з висновками суду першої інстанції, однак вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 з викладенням її в редакції даної постанови, враховуючи наступне.

У відповідності до ст. 187 Земельного кодексу України контроль за використанням та охороною земель полягає в забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства України.

Закон України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" визначає правові, економічні та соціальні основи організації здійснення державного контролю за використанням та охороною земель і спрямований на забезпечення раціонального використання і відтворення природних ресурсів та охорону довкілля.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" основними завданнями державного контролю за використанням та охороною земель є: забезпечення додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами земельного законодавства України; забезпечення реалізації державної політики у сфері охорони та раціонального використання земель; запобігання порушенням законодавства України у сфері використання та охорони земель, своєчасне виявлення таких порушень і вжиття відповідних заходів щодо їх усунення; забезпечення додержання власниками землі та землекористувачами стандартів і нормативів у сфері охорони та використання земель, запобігання забрудненню земель та зниженню родючості ґрунтів, погіршенню стану рослинного і тваринного світу, водних та інших природних ресурсів.

Згідно із ст.9 Закону України "Про здійснення державного контролю за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель, дотриманням вимог законодавства України про охорону земель і моніторинг ґрунтів здійснюються шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень юридичних і фізичних осіб; участі у прийнятті в експлуатацію меліоративних систем і рекультивованих земель, захисних лісонасаджень, протиерозійних гідротехнічних споруд та інших об'єктів, які споруджуються з метою підвищення родючості ґрунтів та забезпечення охорони земель; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель; проведення моніторингу ґрунтів та агрохімічної паспортизації земель сільськогосподарського призначення.

Згідно із Положенням про Департамент земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого рішенням Київської міської ради № 182/382 від 19.12.2002 (далі - Положення) Департамент є структурним підрозділом виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та згідно з законодавством забезпечує виконання повноважень Київської міської ради та виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у сфері земельних відносин, є підзвітним та підконтрольним Київській міській раді та виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації), безпосередньо підпорядковується Київському міському голові, а з питань управління землями державної власності, розпорядження якими здійснює виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) - виконавчому органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації).

Відповідно до п. 2.2. Положення основним завданням Департаменту є здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель відповідно до повноважень, делегованих Київською міською радою, а також координація здійснення землеустрою та державного контролю за використанням та охороною земель у межах функцій виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Згідно пункту 1.5. Порядку самоврядний контроль за використанням і охороною земель полягає у забезпеченні додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями і громадянами земельного законодавства та включає правові, економічні і соціальні заходи, спрямовані на додержання вимог земельного законодавства. Самоврядний контроль повинен здійснюватись систематично, регулярно і своєчасно, що значно підвищує ефективність та результативність контрольної діяльності.

Самоврядний контроль за використанням і охороною земель передбачає постійне спостереження за станом земель, отримання від землекористувачів і землевласників відповідної проміжної та підсумкової інформації про використання земель, аналіз цієї інформації та результатів моніторингу (пункт 1.6. Порядку).

Усі землі в межах міста Києва є об'єктами самоврядного контролю та охорони (пункт 1.7. Порядку).

Відповідно до пункту 2.5. Порядку самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства здійснюється шляхом: проведення перевірок; розгляду звернень фізичних і юридичних осіб; розгляду документації із землеустрою, пов'язаної з використанням та охороною земель тощо.

Згідно пункту 2.6. Порядку самоврядний контроль за виконанням вимог земельного законодавства шляхом перевірок здійснюється планово та позапланово.

Відповідно до пункту 9.1. Порядку громадяни і юридичні особи, які вважають, що під час здійснення самоврядного контролю були порушені їхні права і законні інтереси, мають право на відновлення своїх прав у порядку, встановленому законом.

Як було встановлено вище, 31.07.2017 Департаментом було здійснено перевірку земельних ресурсів в порядку дотримання вимог земельного законодавства , за результатами якої було складено Акт №17-0042-02.

Відповідно до Акта №17-0042-02 посадовою особою Департаменту було здійснено перевірку земельної ділянки, за адресою: Дніпровська набережна (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва, яка перебуває у фактичному користуванні ТОВ "Славута"; в ході перевірки було встановлено, що частина земельної ділянки (код 90:176:0117) орієнтовною площею 0,2 га за адресою Дніпровська Набережна (біля № 17) у Дарницькому районі міста Києва, самовільно зайнята ТОВ "Славута" (код СДРПОУ 24727342). Ділянка огороджена парканом, на частині вказаної земельної ділянки здійснено асфальтове покриття та розміщені будівлі та споруди невизначеного призначення. Доступ до ділянки здійснюється безпосередньо через територію, що знаходиться в оренді ТОВ "Славута" (договір оренди земельної ділянки 28.12.2007 № 63-6-00468, кадастровий номер :90:176:0020).

Зазначений Акт обстеження земельної ділянки №17-0042-02 від 31 липня 2017 року є чинним, в судовому порядку його не скасовано.

Під час апеляційного перегляду справи, колегією суддів встановлено, що даний акт обстеження земельної ділянки оскаржено в адміністративному порядку. (справа № 826/798/18). Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звернулося до Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про визнання дій Департамента земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) при проведенні перевірки та складанні Акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства №17-0042-02 від 31.07.2017 протиправними та скасування вказівок зазначених в останньому.

В той же час, відповідачем було заявлено клопотання, в якому він просив на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК зупинити провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/798/18.

Однак, оскільки розгляд адміністративної справи не впливає на самостійне встановлення всіх істотних обставин при розгляді даної справи, і в залежності від встановленого вирішити цей спір по суті, в задоволенні клопотання про зупинення провадження колегією суддів відмовлено.

Крім того, колегією суддів враховано також і те, що зазначений Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства №17-0042-02 від 31.07.2017, виходячи із доказів, що наявні у матеріалах справи, не є єдиною самостійною та першочерговою підставою задоволення позову у даній справі.

Більше того, за наслідком розгляду адміністративної справи №826/798/18 відповідач не позбавлений права звернутися із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Положеннями статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.ст. 92, 93 Земельного кодексу України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Орендована земельна ділянка або її частина може за згодою орендодавця передаватись орендарем у володіння та користування іншій особі (суборенда).

Відповідно до статті 83 Земельного кодексу України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Оскільки спірна земельна ділянка не перебуває у державній або приватній власності, вона знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Києва, яка реалізує це право відповідно до статті 80 Земельного кодексу України через органи місцевого самоврядування - Київську міську раду.

Нормами статті 9 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень Київської і Севастопольської міських рад у галузі земельних відносин на їх території віднесено, зокрема, розпорядження землями територіальної громади міста; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, наявність рішення відповідного органу місцевого самоврядування про надання земельної ділянки чинним земельним законодавством визначається в якості обов'язкової передумови подальшого укладання відповідного договору, а, відтак договір є наслідком виконання відповідного рішення органу місцевого самоврядування.

В даному випадку, як вбачається з пояснень позивача та не спростовано відповідачем, Київською міською радою не приймалось рішення щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки. (код ділянки: 90:176:0117)

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки може відбуватись у тому числі шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Стаття 211 Земельного кодексу України передбачає, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно з п. 3.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 6 від 17.05.2011 "Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин" (чинного на момент прийняття судового рішення у справі) відповідно до вимог чинного законодавства обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем як під час розгляду даної справи у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи, не надано належних доказів, які б посвідчували право власності або право користування спірною земельною ділянкою, вимоги позивача жодними доказами не спростовано, відтак наявні всі ознаки про самовільне зайняття спірної земельної ділянки.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Згідно із ч. 3 ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 Цивільного кодексу України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Доводи апеляційного оскарження відповідача, колегія суддів визнає необрунтовними та такими, що не спростовують вищенаведеного. Посилання відповідача на рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416 є безпідставним, оскільки у зазначеному судовому рішенні фігурувала інша земельна ділянка (кадастровий номер :90:176:0020), яка не має ніякого відношення до самочинного будівництва на спірній земельній ділянці орієнтовною площею 0,2 га (код ділянки 90:176:0117).

Враховуючи вищевстановлене, колегія суддів погоджується з висновокм суду першої інстанції про те, що зайняття спірної земельної ділянки, в даному випадку, є самовільним та тягне за собою наслідки, визначені ст.212 Земельного кодексу України, оскільки відповідач використовує дану земельну ділянку без наявності відповідних правовстановлюючих документів, а власником земельної ділянки орієнтованою площею 0,2 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва, є територіальна громада, від імені якої діє Київська міська рада.

Однак, як вже було зазначено, колегія суддів вважає за необхідне змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17.

Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Рішення має бути викладено конкретно, чітко, зрозуміло, грамотно (тобто не містити граматичних і стилістичних помилок, виправлень). Резолютивна частина рішення ні за яких умов не повинна викладатись альтернативно. У резолютивній частині рішення має бути остаточна відповідь щодо усіх вимог, які були предметом судового розгляду. (Наведене також узгоджується з п.п. 1, 9 Постанови пленуму Вищого господарського суду від 13.03.2012 №6 «Про судове рішення»).

Резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи, не містити суперечності, що позбавляє можливості реалізації цього рішення.

За резолютивною частиною оскарженого судового рішення місцевим господарським судом зазначено: «…Позов задовольнити повністю. Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтованою площею 0,2 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки:90:176:0117) та повернути її Київській міській раді привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.».

Відтак, враховуючи вищенаведене, під час апеляційного перегляду справи, колегією суддів, серед іншого, також досліджувалось питання щодо нечіткого зазначення за позовними вимогами та у резолютивній частині рішення розміру площі самовільно зайнятої земельної ділянки. За оцінкою колегії суддів резолютивна частина повинна містити конкретний розмір площі земельної ділянки, а не посилання на «орієнтовну площу».

З огляду на викладене, з метою встановлення чіткого розміру площі земельної ділянки, що є самовільно зайнятою, ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 26.02.2018, від 19.03.2018 було витребувано у Департаменту земельних ресурсів Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) завірені у встановленому порядку копії матеріалів реєстраційної справи об'єкта нерухомого майна №000 у паперовій формі, сформованої шляхом роздрукування електронних копій документів, виготовлених шляхом сканування під час проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тобто, об'єкту нерухомого майна, право власності якого зареєстровано на підставі рішення Господарського суду м. Києва від 16.12.2010 №47/54416.

Також, позивач, посилаючись на ст.ст. 46, 74, 80 ГПК України, зазначив про необхідність долучення до справи матеріали топографо-геодезичних та вишукувальних робіт з визначення зовнішніх меж фактичного користування частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Дніпровська набережна (біля №17) в Дарницькому районі м. Києва, як новий доказ у справі. Згідно наданої інформації площа самовільно зайнятої земельної ділянки становить 0,2209га.

З наданих документів, а саме з матеріалів топографо-геодезичних та вишукувальних робіт з визначення зовнішніх меж фактичного користування частини земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: Дніпровська набережна (біля №17) в Дарницькому районі м. Києва, вбачається, що на земельній ділянці, (обліковий код ділянки: 90:176:0117) знаходяться будівлі площею 0,0147 га, 0,0107 га, 0,00087 га, 0,0009 га, 0,0005 га, асфальтове покриття та паркан.

Інформація про зареєстроване право власності відповідача на зазначені об'єкти нерухомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Колегія суддів, дослідивши зазначені матеріали, дійшла висновку прийняти їх до уваги у відповідності до ч. 3 ст. 269 ГПК України як, доказ чіткого визначення розміру площі самовільно зайнятої земельної ділянки (обліковий код ділянки: 90:176:0117), оскільки позивачем доведено неможливість їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Крім того, має місце і те, що під час розгляду справи у суді першої інстанції, питання визначення саме чіткого розміру площі самовільно зайнятої земельної ділянки не ставилось.

Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 з викладенням її в редакції даної постанови та резолютивну частину - в редакції, зазначивши чіткий розмір площі самовільно зайнятої земельної ділянки - площею 0,2209 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки:90:176:0117) та повернути її Київській міській раді, привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 277, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута" на рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 залишити без задоволення.

2. Змінити мотивувальну частину рішення Господарського суду міста Києва від 04.12.2017 у справі №910/18461/17 з викладенням її в редакції даної постанови та резолютивну частину - в наступній редакції:

«Позов задовольнити повністю.

Зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю "Славута" звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 0,2209 га на Дніпровській набережній (біля №17) у Дарницькому районі м. Києва (код ділянки:90:176:0117) та повернути її Київській міській раді привівши її у придатний для використання стан шляхом звільнення її від будівель та споруд.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Славута" (02081, м. Київ, вул. Дніпровська Набережна, 17, ідентифікаційний номер 24727342) на користь Київської міської ради (01001, м. Київ, вул. Хрещатик, 36, ідентифікаційний номер 22883141) судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ».

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/18461/17.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 24.05.2018.

Головуючий суддя М.Л. Яковлєв

Судді С.Р. Станік

В.В. Сулім