ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/7642/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Міщенка І.С., Сухового В.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління

"Донбас" - Балацького І.В.,

Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" - Дряхлова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 (у складі колегії суддів: Подобєд І.М. (головуючий), Кузнецова І.Л., Чимбар Л.О.)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля"

про стягнення заборгованості за договором від 10.06.2014 №14-16/415-КП,

ВСТАНОВИВ:

26.07.2017 Товариство з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" (далі - ТОВ "Шахтоуправління "Донбас") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" (далі - ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля") про стягнення заборгованості за договором поставки №14-16/415-КП від 10.06.2014, а саме: 1 014 564,00 грн - основної заборгованості, 87 493,20 грн - 3% річних; 935 836,04 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконав зобов'язання з оплати поставленої позивачем продукції за договором №14-16/415-КП від 10.06.2014.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" на користь ТОВ "Шахтоуправління "Донбас" 1 014 564,00 грн основної заборгованості; 3% річних в сумі 87 409,80 грн; 880 868,51 грн інфляційних втрат. В решті позовних вимог відмовлено.

Місцевий суд мотивував свої висновки тим, що вимоги позивача в частині стягнення суми основного боргу є обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи та не спростованими відповідачем. Перевіривши здійснені позивачем розрахунки трьох процентів річних та інфляційних втрат, суд визнав їх такими, що містять помилки та дійшов висновку про необхідність їх перерахунку.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.08.2017 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 27.11.2017 ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 скасувати повністю і в позові відмовити.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" посилається на те, що: залізничні накладні №51878080 та №51878056 від 08.08.2014 не підтверджують отримання відповідачем стрілочного переводу на суму 120 000,00 грн у зв'язку з відсутністю в них коду вантажу, який міг бути присвоєний вказаному товару; судами невірно визначено строки виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару.

ТОВ "Шахтоуправління "Донбас" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить залишити постанову суду апеляційної інстанції без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що між Товариством ТОВ "Шахтоуправління "Донбас" (постачальник) та ПАТ "ДТЕК Павлоградвугілля", яке в подальшому змінило найменування на ПрАТ "ДТЕК Павлоградвугілля" (покупець), укладено договір №14-16/415-КР від 10.06.2014 (далі - договір) відповідно до п.п. 1.1-1.2 якого постачальник зобов'язався поставити у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення колишнього вжитку (надалі - продукція), в асортименті, кількості, у строки, за ціною узгодженими сторонами у цьому договорі і специфікаціях, які є невід'ємними частинами до цього договору. Покупець зобов'язався прийняти і оплатити продукцію, яка поставляється у його власність в порядку, передбаченому умовами цього договору.

Згідно з п. 3.1 договору поставка продукції здійснюється партіями в асортименті, кількості, за цінами і у строки, узгоджені сторонами в специфікаціях до договору.

В п. 3.3 договору сторони передбачили, що в доказ поставки постачальник зобов'язаний надати покупцеві наступні документи: рахунок-фактуру; податкову накладну; відповідні товаросупровідні накладні (видаткова накладна, товарно-транспортна накладна).

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 договору загальна сума договору визначається загальною сумою всіх специфікацій до цього договору, але не повинна перевищувати 1 250 000,00 грн з ПДВ. Ціни на продукцію, що поставляється постачальником, встановлюються сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Судами встановлено, що 10.06.2014 сторонами підписано та скріплено печатками специфікацію до договору, в якій узгоджено продукцію, що підлягає поставці, а саме: рейко-шпальна решітка Р65, скріплення кб, шпали з.б., епюрой 1600 шт. на 1 км шляху, б/у закуп - одиниця виміру - МПГ, кількість 520,00, ціна без ПДВ 1 500,00 грн, загальною вартістю без ПДВ 780 000,00 грн; стрілочні переводи, типу Р65, марки 1/9 в комплекті з з.б. брусами, проект №2215.00.000-01 (правосторонній), к/в закуп - одиниця виміру - КМП, кількість 1,0, ціна без ПДВ 150 000,00 грн, загальною вартістю без ПДВ 150 000,00 грн; стрілочні переводи, типу Р65, марки 1/9 в комплекті з дерев'яними брусами проект №2434.00.000 (лівосторонній), б/у закуп - одиниця виміру - КМП, кількість 1,0, ціна без ПДВ 100 000,00 грн, загальною вартістю без ПДВ 100 000,00 грн.

Крім того, вказаною специфікацією визначено строк поставки - протягом 10 календарних днів від дати отримання постачальником реквізитів одержувача продукції і підтвердження платника залізничного тарифу.

А також визначено умови оплати, відповідно до яких розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником по даній специфікації здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на 30 (тридцятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції. Умови поставки: FCA ("Інкотермс-2000"), склад постачальника - ст. Кальміус, Донецька залізниця (м. Макіївка).

Судами встановлено, що на виконання умов договору та специфікації до нього позивач поставив відповідачу продукцію за наступними документами:

- 08.08.2014 поставлено продукцію на загальну суму 367 500,00 грн, що підтверджується: залізничною накладною №51878080 від 08.08.2014, залізничною накладною №51878056 від 08.08.2014, видатковою накладною №РН-0000001 від 10.09.2014 на суму 247 500,00 грн, актом приймання-здачі товару №РН-0000001 від 10.09.2014, видатковою накладною №РН-0000001 від 15.10.2014 на суму 120 000,00 грн, актом №РН-0000001 від 15.10.2014;

- 12.08.2014 поставлено продукцію на загальну суму 135 000,00 грн, що підтверджується: залізничною накладною №51951564 від 12.08.2014, залізничною накладною №51951556 від 12.08.2014, видатковою накладною №РН-0000022 від 19.08.2015 на суму 135 000,00 грн, актом приймання-здачі товару №РН-0000022 від 19.08.2015;

- 13.08.2014 поставлено продукцію на загальну суму 512 064,00 грн, що підтверджується: залізничною накладною №51970697 від 13.08.2014, залізничною накладною №51970895 від 13.08.2014, видатковою накладною №РН-0000084 від 15.09.2015 на суму 512 064,00 грн, актом приймання-здачі товару №РН-0000084 від 15.09.2015.

Про отримання продукції відповідачем свідчать підписи його представників на вказаних видаткових накладних без будь-яких зауважень.

03.10.2016 позивач направив відповідачу цінним листом з описом вкладення вимогу № 218-юр про сплату заборгованості за договором №14-16/415-КП від 10.06.2014 у сумі 1 014 564,00 грн, яка була залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться; до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, що передбачені цим Кодексом.

Статтями 525, 526, 629 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 6 ст. 265 ГК України та ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Судами попередніх інстанцій надано оцінку всім наявним в матеріалах справи доказам та встановлено, що відповідач отримав від позивача товар на суму 1 014 564,00 грн, у тому числі стрілочний перевід Р-65, марки 1/9 на дерев'яних брусах колишнього вжитку у кількості 1,0000 погонних метрів на суму 120 000,00 грн.

При цьому доводам відповідача про те, що залізничні накладні №51878080 та №51878056 від 08.08.2014 не підтверджують отримання відповідачем стрілочному переводу, у зв'язку з відсутністю в них код вантажу, який міг бути присвоєний вказаному товару, було надано оцінку судом апеляційної інстанції.

Вказані доводи були відхилені апеляційним судом апеляційної у зв'язку з тим, що факт отримання відповідачем вказаного товару підтверджується відповідною видатковою накладною №РН-0000001 від 15.10.2014 і актом №РН-0000001 від 15.10.2014, і відповідач не надав доказів отримання цього товару іншим способом, ніж залізницею, а також не заявляв будь-яких зауважень щодо неотримання ним залізничної накладної із зазначенням коду на вказаний товар.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Верховний Суд вважає безпідставними доводи касаційної скарги про те, що судами невірно визначено строки виконання відповідачем зобов'язань з оплати отриманого товару, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 664 ЦК України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар

Як вже було зазначено відповідно до специфікації до договору від 10.06.2014 розрахунки за продукцію, що поставляється постачальником по даній специфікації здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок постачальника на 30 (тридцятий) календарний день з моменту поставки відповідної партії продукції.

У п. 3.4 договору та специфікації до нього від 10.06.2014 сторони визначили, що при поставці залізничним транспортом, датою поставки вважається дата календарного штемпелю відправлення: залізничної станції Кальміус Донецької залізниці, зазначеної в залізничній накладній.

Крім того, у вказаній специфікації сторони дійшли згоди про застосування до поставки FCA "Інкотермс-2000".

Згідно з умовами FCA Інкотермс 2000 термін "франко-перевізник" означає, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці. Слід зазначити, що вибір місця поставки впливає на зобов'язання щодо завантаження й розвантаження товару у такому місці. Якщо поставка здійснюється на площах продавця, продавець відповідає за завантаження. Якщо ж поставка здійснюється в іншому місці, продавець не несе відповідальності за розвантаження товару. Якщо покупець призначає іншу особу, ніж перевізник, прийняти товар для перевезення, то продавець вважається таким, що виконав свої обов'язки щодо поставки товару з моменту його передання такій особі.

Відповідно до умов FCA "Інкотермс 2000" поставка вважається здійсненою:

а) якщо названим місцем поставки є площі продавця: коли товар завантажений на транспортний засіб, наданий перевізником, що призначений покупцем, чи іншою особою, що діє від імені останнього;

б) якщо назване місце перебуває за межами площ продавця: коли товар наданий у розпорядження перевізника чи іншої особи, призначеної покупцем або обраної продавцем відповідно до статті А.3 "а", нерозвантаженим з транспортного засобу продавця.

Якщо сторони не узгодили конкретного пункту в межах названого місця поставки, і наявні декілька придатних для цього пунктів, продавець може вибрати пункт у межах місця поставки, який найбільш задовольняє його цілям.

Апеляційним судом встановлено, що відповідач організував поставку продукції, а саме призначив залізницю перевізником означеної продукції, надав позивачу реквізити одержувача продукції (яким зазначено відповідача), призначив особу (ТОВ "Лемтранс"), яка є експедитором постачання та платником витрат з перевезення продукції (залізничного тарифу).

Враховуючи положення умов FCA "Інкотермс 2000" та п. 3.4 договору, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що датою поставки у даному випадку є дата календарного штемпелю відправлення: залізничної станції Кальміус Донецької залізниці, зазначеної в залізничній накладній.

Наведеним спростовуються доводи касаційної скарги про те, що строк оплати отриманого відповідачем товару слід відраховувати від дати прийняття продукції за видатковими накладними.

Отже, з урахуванням умов специфікації від 10.06.2014 до договору суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що: за продукцію, отриману 08.08.2014, строк оплати виник 08.09.2014; за продукцію, отриману 12.08.2014, строк оплати виник 11.09.2014; за продукцію, отриману 13.08.2014, строк оплати виник 12.09.2014.

За змістом ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, встановивши прострочення відповідачем виконання зобов'язання з оплати поставленого позивачем за договором товару, перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості у заявленій позивачем сумі та щодо часткового задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, перевіривши оскаржувану постанову апеляційного господарського суду в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування апеляційним судом норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування законної постанови апеляційної інстанції.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 08.11.2017 у справі № 904/7642/17залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді І.С. Міщенко

В.Г. Суховий