РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018Справа № 910/2131/18

За позовомПриватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування»
до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_1
простягнення 2964,92 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал страхування» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» 2964,92 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» на підставі договору добровільного страхування наземного транспорту №825/15-Т/Ц2 від 07.12.2015 внаслідок настання страхової події - дорожньо-транспортної пригоди (надалі - ДТП) виплачено страхове відшкодування власнику автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, а тому позивачем відповідно до положень ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України отримано право вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду. Відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_2, водієм якого скоєно ДТП, застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9113603, а тому позивач вказує, що обов'язок з відшкодування збитків покладається на відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.02.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі №910/2131/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.

19.03.2018 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує частково, вказуючи на те, що при здійсненні розрахунку заявленої до стягнення суми відшкодування позивачем не враховано франшизу за полісом №АЕ/9113603 у розмірі 1000,00 грн. Також відповідач вказує на недоведеність позивачем підстав для включення до суми відшкодування суми ПДВ.

Третя особа пояснень щодо позову не надала, своїм правом не скористалась.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

07.12.2015 між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал страхування» (страховик) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Лізинг» (страхувальник) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №825/15-Т/Ц2 (надалі - Договір), об'єктом страхування за яким є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням майном, в тому числі автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_1 (згідно додатку до Договору), на випадок настання страхових випадків, зокрема, пошкодження чи знищення транспортного засобу або його частин внаслідок ДТП.

03.11.2016 о 09 год. 45 хв. по вул. Дніпровська Набережна, 16 в місті Києві сталася ДТП, а саме: ОСОБА_1, керуючи автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_2, не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, в результаті чого скоїв зіткнення з автомобілем Fiat, державний номер НОМЕР_1. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

ДТП сталася в результаті порушення водієм ОСОБА_1 п.п. 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, що підтверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 19.12.2016 у справі №753/21227/16-п, відповідно до якої ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На підставі страхового акта №825/15-Т/Ц2-4-1 від 23.03.2017, у відповідності до розрахунку суми страхового відшкодування, визначеного вказаним актом, та заяви страхувальника про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування позивач, виконуючи свої зобов'язання за Договором, здійснив відшкодування завданої шкоди внаслідок спірної ДТП шляхом виплати страхувальнику коштів у сумі 2964,92 грн.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача перейшло в межах суми 2964,92 грн право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Із постанови Дарницького районного суду м.Києва від 19.12.2016 у справі №753/21227/16-п вбачається, що транспортний засіб - автомобіль Renault, державний номер НОМЕР_2, водієм якого спричинено ДТП, що потягнуло завдання шкоди власнику автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, знаходився під керуванням ОСОБА_1

Частинами 1, 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Вина особи, яка керувала автомобілем Renault, державний номер НОМЕР_2, встановлена у судовому порядку.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації автомобіля Renault, державний номер НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» на підставі договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9113603.

Вказаним договором (полісом) №АЕ/9113603 передбачено, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну третіх осіб становить 100000,00 грн.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Положеннями ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У відповідності до рахунку №А-000010090 від 07.11.2016, виставленого виконавцем ремонтних робіт - Товариством з обмеженою відповідальністю «Беставтосервіс», вартість відновлювального ремонту автомобіля Fiat, державний номер НОМЕР_1, внаслідок пошкодження транспортного засобу в результаті ДТП становить 3632,28 грн, а до позивача перейшло право вимоги в межах суми 2964,92 грн.

Відповідачем не було надано заперечень щодо переліку та вартості робіт, зазначених у рахунку-фактурі №А-000010090 від 07.11.2016.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що позивачем не було зменшено страхове відшкодування на суму франшизи, а також стверджує про недоведеність позивачем підстав для включення до суми відшкодування суми ПДВ.

Відповідно до ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому, доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Тобто, положення законодавства прямо передбачають відшкодування винною особою податку на додану вартість за наявністю таких обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) реєстрація виконавця робіт з ремонту автомобіля як платника податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що ремонті роботи транспортного засобу - Fiat, державний номер НОМЕР_1, були здійснені Товариством з обмеженою відповідальністю «Беставтосервіс», який є платником податку на додану вартість, що підтверджується Витягом з Реєстру платників податку на додану вартість №161.

Також для долучення до матеріалів справи позивачем надано акт виконаних робіт №ТО-Кл-01874 від 09.12.2017 на суму 3632,28 грн, яким підтверджується фактичне виконання ремонтних робіт пошкодженого транспортного засобу.

Наведене спростовує доводи відповідача про недоведеність підстав для включення до суми відшкодування суми податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 12.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Суд відзначає, що за приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, згідно зі ст. 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 Господарського процесуального кодексу України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Позивачем разом з позовною заявою надано суду належним чином засвідчену копію полісу №АЕ/9113603, з якої вбачається, що франшиза за полісом становить 0 грн.

В свою чергу, на підтвердження своїх доводів про те, що франшиза за даним полісом становить 1000,00 грн, відповідач надав суду ксерокопію полісу №АЕ/9113603, в якій у графі «Розмір франшизи» полісу зазначено « 1000».

Однак, надана відповідачем ксерокопія полісу №АЕ/9113603 не є допустимим доказом встановлення при укладенні даного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АЕ/9113603 франшизи саме у розмірі 1000 грн (і як наслідок - наявності підстав для зменшення страхового відшкодування саме на таку суму), оскільки відповідність копії даного документа оригіналу відповідачем (або будь-якою іншою компетентною особою) не засвідчена.

При цьому, суд відзначає, що за даним договором відповідач виступає страховиком, а позивач стороною даного правочину не є, однак, будучи обізнаним про наявність спору щодо встановленого полісом розміру франшизи, оригіналу полісу відповідачем не надано.

Також не є допустимим доказом встановлення франшизи у розмірі 1000 грн і наданий відповідачем витяг, здійснений, за його словами, з сайту Моторного (транспортного) страхового бюро України, оскільки відповідна роздруківка не містить відомостей, з якого саме ресурсу здійснено такий витяг.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 2964,92 грн є обґрунтованими, документально підтвердженими та такими, що підлягають задоволенню.

Натомість відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України обставин, повідомлених позивачем, не спростовано.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» (04053, м.Київ, вулиця Артема, будинок 37-41, ідентифікаційний код 25201716) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» (03056, м.Київ, вулиця Борщагівська, будинок 154, ідентифікаційний код 33908322) суму страхового відшкодування у розмірі 2964 (дві тисячі дев'ятсот шістдесят чотири) грн 92 коп. та судовий збір у розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 18.05.2018.

Суддя Ю.М. Смирнова