РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2018Справа № 910/25480/15

За позовом Державної іпотечної установи

до 1) Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНК ТРАНС"

2) Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк"

за участю Прокуратури міста Києва

про визнання зарахування однорідних зустрічних вимог недійсним

Суддя Гумега О.В.

секретар судового засідання

Я.І. Репа

Представники:

від позивача: Чалов А.О. за довіреністю № 8595/15/1 від 27.12.2017, Дяченко В.С. за довіреністю № 8500/15/1 від 27.12.17

від відповідача-1: Дудяк Р.А. за посвідченням адвоката № 1146 від 22.02.2006, Кулак І.О., за посвідченням № 1638 від 10.03.10

від відповідача-2: Шутов О.О. за довіреністю б/н від 29.01.2018

від Прокуратури: Греськів І.І. за посвідченням № 041072 від 03.02.2016

ВСТАНОВИВ:

25.09.2015 Державна іпотечна установа (позивач) звернулась до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНК ТРАНС" (відповідач-1) та Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (відповідач-2) про визнання недійсним зарахування вимог, здійснене на підставі заяви відповідача-1 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог б/н від 9 лютого 2015 року, а саме, вимог відповідача-2 до відповідача-1 за договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 9 червня 2011 року та вимог відповідача-1 до відповідача-2 за безвідкличним акредитивом № LC/IM/08/092013, безвідкличним акредитивом № LC/IM/09/092013, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/018/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/019/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/020/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/022/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що зарахування зустрічних однорідних вимог на підставі заяви про зарахування суперечить вимогам ст. 601 ЦК України та ст. 203 ГК України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі № 910/25480/15 (суддя Зеленіна Н.І.) позов задоволено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАНК ТРАНС" звернулось Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі № 910/25480/15 та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

22.12.2015 під час перегляду справи в апеляційній інстанції від Прокуратури міста Києва надійшло повідомлення про вступ прокурора у справу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 у справі № 910/25480/15 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАНК ТРАНС" задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2016 скасовано та прийнято нове рішення, яким Державній іпотечній установі відмовлено в задоволенні позову у повному обсязі.

До Вищого господарського суду України з касаційними скаргами у справі № 90/25480/15 звернулись: Державна іпотечна установа (з вимогами скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 залишити без змін), Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (з вимогами скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016, справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду (з урахуванням заяви про зміну вимог касаційної скарги від 17 червня 2016 року); Заступник прокурора міста Києва (з вимогами скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 31 березня 2016 року, рішення Господарського суду міста Києва від 22 жовтня 2015 року залишити без змін).

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 910/25480/15 касаційні скарги Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволені, а касаційна скарга Заступника прокурора міста Києва задоволена частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі № 910/25480/15 скасовано з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Господарського суду міста Києва № 04-23/1394 від 27.07.2016 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/25480/15.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2016 справу № 910/25480/15 передано на розгляд судді Гумезі О.В.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2016 справу № 910/25480/15 прийнято до провадження судді Гумеги О.В. та призначено розгляд справи на 19.09.2016 о 14:00 год.

22.08.2016 через відділ діловодства суду від Прокуратури міста Києва надійшли пояснення по справі на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2016.

13.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-1 просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли додаткові пояснення по суті справи.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла заява, якою позивач повідомив суд про відсутність аналогічного спору.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшли пояснення на виконання вимог ухвали суду від 01.08.2016.

19.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшло клопотання про здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Клопотання судом задоволене.

В судове засідання, призначене на 19.09.2016, представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури міста Києва з'явилися.

Представники позивача в судовому засіданні, призначеному на 19.09.2016, подали клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого просили суд зупинити провадження у справі № 910/25480/15 до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16.

В судовому засіданні 19.09.2016 представник відповідача-2 подав клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1 - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 19.09.2016 подав додаткові пояснення до відзиву на позовну заяву, відповідно до яких просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову повністю.

В судовому засіданні, призначеному на 19.09.2016, суд оголосив перерву до 03.10.2016.

30.09.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшло клопотання про витребування доказів, відповідно до якого відповідач-2 просив суд витребувати у відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Танк Транс":

- акт прийому-передачі та/або інший письмовий доказ, який підтверджує факт передачі Компанією CFSIT, inc. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" всіх документів, які засвідчують права вимоги за Договором відступлення прав вимоги № АА8 від 05.02.2015;

- акт прийому-передачі та/або інший письмовий доказ, який підтверджує факт передачі Компанією CFSIT, inc. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" всіх документів, які засвідчують права вимоги за Договором відступлення прав вимоги № АА9 від 05.02.2015.

03.10.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення проти клопотання відповідача-2 про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1.

03.10.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення проти клопотання позивача про зупинення провадження у справі № 910/25480/15.

03.10.2016 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення проти доводів відповідача-2, викладених в додаткових поясненнях до відзиву, проти пояснень позивача та проти пояснень Прокуратури міста Києва.

В судове засідання, призначене на 03.10.2016, представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури міста Києва з'явилися.

Представники позивача в судовому засіданні 03.10.2016 подали клопотання про долучення документів до матеріалів справи.

В судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016, судом розглянуте та задоволене клопотання відповідача-2, подане 30.09.2016 через відділ діловодства суду, про витребування доказів, зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" надати 1) акт прийому-передачі та/або інший письмовий доказ, який підтверджує факт передачі Компанією CFSIT, inc. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" всіх документів, які засвідчують права вимоги за Договором відступлення прав вимоги № АА8 від 05.02.2015; 2) акт прийому-передачі та/або інший письмовий доказ, який підтверджує факт передачі Компанією CFSIT, inc. новому кредитору - Товариству з обмеженою відповідальністю "Танк Транс" всіх документів, які засвідчують права вимоги за Договором відступлення прав вимоги № АА9 від 05.02.2015.

В судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016, судом розглянуте та відхилене як безпідставне клопотання відповідача-2, подане 19.09.2016 в судовому засіданні, про залучення до участі у справі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-1.

В судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016, здійснювався розгляд клопотання позивача, поданого 19.09.2016 в судовому засіданні, про зупинення провадження у справі.

В судовому засіданні, призначеному на 03.10.2016, суд оголосив перерву до 06.10.2016.

06.10.2016 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі, відповідно до якого позивач просив суд зупинити провадження у справі № 910/25480/15 до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16.

В обгрунтування клопотання про зупинення провадження у справі № 910/25480/15 позивач зазначив про те, що позовні вимоги у справі № 910/25480/15 грунтуються на тих же правочинах, визнання недійсними яких є предметом позовних вимог у справі № 910/6052/16, що розглядається Київським апеляційним господарським судом, а тому вважає, що неможливо розглянути справу № 910/25480/15 до вирішення Київським апеляційним господарським судом справи № 910/6052/16.

В судове засідання, призначене на 06.10.2016, представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури міста Києва з'явилися.

Представники позивача, відповідача-2 та Прокуратури міста Києва в судовому засіданні 06.10.2016 підтримали клопотання позивача та просили суд зупинити провадження у справі № 910/25480/15 до розгляду Київським апеляційним господарським судом апеляційної скарги Державної іпотечної установи на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16. Представники відповідача-1 в судовому засіданні 06.10.2016 проти задоволення зазначеного клопотання позивача заперечували.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.10.2016 провадження у справі Господарського суду міста Києва № 910/25480/15 зупинено до вирішення пов'язаної з нею справи № 910/6052/16 Київським апеляційним господарським судом та набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі, зобов'язано сторони сповістити суд про усунення обставин, що стали підставою для зупинення провадження у справі № 910/25480/15.

15.12.2017 набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), відповідно до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

05.03.2018 через відділ діловодства суду від відповідача-2 надійшло клопотання про поновлення провадження у справі № 910/25480/15. В обґрунтування поданого клопотання відповідач-2 зазначив, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 у справі № 910/6052/16 скасоване та прийняте нове рішення, яким позовні вимоги задоволені повністю, визнано недійсним Договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, а отже у справі № 910/6052/16 прийнято рішення, яке набрало законної сили, що зумовлює поновлення провадження у даній справі № 910/25480/15.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.03.2018 поновлено провадження у справі № 910/25480/15 та постановлено здійснювати розгляд справи № 910/25480/15 у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 16.04.2018 о 09:30 год.

04.04.2018 від представника ПАТ "Дельта Банк" (відповідача-2) через відділ діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач-2 частково не погоджується з обставинами, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, вважає їх безпідставними та такими, що не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, з огляду на таке:

- позовні вимоги Державної іпотечної установи (позивача) ґрунтуються на твердженнях позивача про те, що він є заставодержателем згідно Договору застави майнових прав від 04.09.2014 року №Д- 1.1/2014, предметом застави за яким є майнові права заставодавця (ПАТ "Дельта Банк") за Договором кредитної лінії №ВКЛ- 2005880 від 09.06.2011 (далі - Кредитний договір), укладеним між ПАТ "Дельта Банк" (відповідачем-2) та ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідачем-1), саме на виконання якого відповідач-1 звернувся до відповідача-2 із спірною заявою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог № б/н від 09.02.2015. Проте, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" задоволено повністю, визнано недійсними Договір застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та Договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014, що свідчить про відсутність у позивача порушеного права у зв'язку із вчиненням відповідачем-1 спірного одностороннього правочину та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог повністю саме з цих підстав;

- матеріали справи спростовують факт належного відкриття та існування безвідкличних резервних акредитивів № № LC/SB/018/042014, № LC/SB/019/042014, LC/SB/020/042014, № LC/SB/022/042014, № LC/SB/023/042014, які були предметом спірного зарахування, а вимога Компанії Каргілл пред'явлена поза межами строку їх дії, що суперечить ст. 601 ЦК України, у зв'язку з чим оспорюваний правочин про зарахування зустрічних однорідних вимог є недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України.

Як стверджує відповідач-2, належними доказами відкриття та існування зазначених акредитивів є належним чином оформлені заяви наказодавця про відкриття акредитивів; належним чином оформлені договори про відкриття акредитивів. Факт відсутності в системі бухгалтерського обліку ПАТ "Дельта Банк" зазначених акредитивів підтверджується довідкою ПАТ "Дельта Банк" № 3579 від 18.12.2015, листами ПАТ "Дельта Банк" від 20.09.2013, від 25.09.2013, від 10.10.2013, від 03.10.2013, від 30.04.2014, від 12.11.2014, від 14.11.2014;

- окрім резервних акредитивів, оспорюване зарахування зустрічних однорідних вимог повинно було відбутися, в тому числі і за рахунок імпортних акредитивів № LC/IM/08/092013, № LC/IM/09/092013, разом з тим матеріалами справи підтверджується, що бенефіціар (Компанія Каргілл) надіслав електронне повідомлення про виконання імпортних акредитивів до настання дати відстроченого платежу, що свідчить про безпідставність тверджень ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідача-1) про дійсність оспорюваного правочину;

- згідно Додаткової угоди №46 до Кредитного договору, кінцевий термін погашення заборгованості за кредитом становить не пізніше 01.07.2015. ТОВ "ТАНК ТРАНС", вважаючи, що строк виконання зобов'язання за Кредитним договором на момент оспорюваного зарахування є таким, що настав, посилається на претензію ПАТ "Дельта Банк" від 06.02.2015, яка підписана директором департаменту продажів корпоративного бізнесу Банку В.В. Щокіним. Проте, як стверджує відповідач-2, підписант претензії не мав на це відповідних повноважень з боку ПАТ "Дельта Банк", а отже, строк виконання зобов'язання за Кредитним договором є таким, що не настав, що виключає проведення оспорюваного зарахування та свідчить про його недійсність на підставі статті 215 ЦК України;

- ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідач-1), звертаючись до ПАТ "Дельта Банк" (відповідач-2) із оспорюваною заявою про зарахування зустрічних вимог від 09.02.2015, не надав жодних належних доказів, які би підтверджували перехід права вимоги за безвідкличними акредитивами від Компанії Каргілл (первісний кредитор) до відповідача-1 (новий кредитор), зокрема, Договорів про відступлення прав вимоги від 05.02.2015 №АА8 та №АА9, у зв'язку з чим у відповідача-2 не виникло жодних зобов'язань перед відповідачем-1, а тому оспорювана заява виключає факт відсутності зустрічності таких зобов'язань між цими сторонами, що свідчить про недійсність оспорюваного правочину;

- зобов'язання ТОВ "ТАНК ТРАНС" перед ПАТ "Дельта Банк" за Кредитним договором та зобов'язання за акредитивами, права за якими, на думку відповідача-1, були йому переуступлені компанією Каргілл, виражені в різних валютах (вимоги за Кредитним договором виражені в євро, а валютою за акредитивом є долар США), при цьому між сторонами відсутні домовленості щодо курсу, який повинен застосовуватися при конвертації валюти зобов'язань. На твердження відповідача-2, згідно заяви про зарахування, з урахуванням встановленого крос-курсу станом на 09.02.2015 року (курс НБУ), кошти в сумі 9 090 590,15 доларів США в еквіваленті у евро становлять 7 908 813,43 євро (а не 8 059 033,82 євро, як зазначає відповідач-1), у зв'язку з чим таке зарахування призвело до припинення більшого розміру грошових зобов'язань за рахунок меншого розміру зустрічного зобов'язання, а різниця становить 150 220,39 євро, а отже, зарахування вимог за заявою відповідача-1 від 09.02.2015 не могло бути здійснене та свідчить про її недійсність.

Таким чином, згідно поданого відзиву на позовну заяву відповідача-2 вважає, що оспорюваний односторонній правочин ТОВ "ТАНК ТРАНС" про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить статтям 203, 601 ЦК України та 203 ГК України, а тому є недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України. Однак, оскільки Договір застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та Договір відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014 визнані недійсними, що підтверджується постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, відповідач-2 вважає, що позовні вимоги позивача підлягають відхиленню саме з цих підстав - у зв'язку із відсутністю у останнього будь-якого порушеного права, свободи чи інтересу.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від представника ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідача-1) надійшов відзив на позовну заяву (з урахуванням приписів ГПК України в редакції з 15.12.2017), відповідно до якого відповідач-1 вважає позовну заяву безпідставною з огляду на таке:

- відповідач-1 заявляє про часткове припинення зобов'язань щодо сплати ТОВ "ТАНК ТРАНС" на користь ПАТ "Дельта Банк" суми заборгованості за Кредитним договором у розмірі 8 059 033,82 євро (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 9 090 590,15 доларів США), та припинення зобов'язань щодо сплати ПАТ "Дельта Банк" на користь ТОВ "ТАНК ТРАНС" заборгованості на загальну суму 9 090 590,15 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 8 059 033,82 євро) за спірними акредитивами;

- відповідач-1 вважає безпідставними та такими, що спростовуються документами, про які він зазначає у відзиві та надає суду, твердження позивача про відсутність акредитивів №№ LC/SB/018/042014, № LC/SB/019/042014, LC/SB/020/042014, № LC/SB/022/042014, № LC/SB/023/042014, а щодо акредитивів № LC/IM/08/092013, № LC/IM/09/092013 відповідач-1 надав суду повідомлення Каргілл Файненшіал Інтернешнл, Інк (Cargill Financial Services International Inc.) (далі - CFSIT) про порушення зобов'язань та вимогу дострокового погашення заборгованості від 06.02.2015, адресовану ТОВ "Яблуневий Дар", який виступав наказодавцем (заявником) останніх двох вказаних акредитивів;

- відповідач-1 стверджує, що строк виконання зобов'язань по всіх вищенаведених акредитивам наступив станом на час оформлення ТОВ "ТАНК ТРАНС" оспорюваної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015 на загальну суму 9 090 590,15 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 8 059 033,82 євро);

- стосовно спірних акредитивів відповідач-1 подав додаткові документи, які засвідчують факт випуску та існування цих акредитивів;

- стосовно крос-курсу, то відповідач-1 просив суд врахувати, що він не здійснював придбання іноземної валюти для погашення кредиту на Міжбанківському валютному ринку України, а виконував зобов'язання перед ПАТ "Дельта Банк" щодо погашення кредиту в порядку ст. 601 ЦК України і ст. 203 ГК України шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог, разом з тим зарахування зустрічних однорідних вимог у даній справі відбулось на загальну суму 9 090 590,15 доларів США (що за крос-курсом станом на 09.02.2015 складає еквівалент 8 059 033,82 євро), при цьому відповідач-1 використав крос-курс євро/долар США 1,128 - величину, більшу від нижньої межі (1,127) і меншої від вищої межі (1,1359) крос-курсу євро/долар США станом на 09.02.2015 згідно даних Міжнародної інформаційної агенції "Bloomberg"; також відповідач-1 просив суд врахувати, що станом на 09.02.2015 ПАТ "Дельта Банк" не виконував жодних платіжних доручень клієнта, тому позивач не зміг би здійснити купівлю/продаж/обмін іноземної валюти ТОВ "ТАНК ТРАНС" на Міжбанківському валютному ринку України; крім того, вираження грошового зобов'язання у різних валютах та відповідний валютний курс, що являється виразом ціни грошової одиниці однієї країни в грошових одиницях, не змінюють самої суті грошового зобов'язання;

- стосовно ніби то порушення ТОВ "ТАНК ТРАНС" ст.ст. 512, 517 ЦК України, то відповідач-1 зазначив, що навіть якщо припустити, що якихось документів ПАТ "Дельта Банк" не вистачало для зарахування зустрічних однорідних вимог, банк має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором;

- відповідачем-1 долучено до матеріалів справи Договори про відступлення прав вимоги від 05.02.2015 №АА8 та №АА9, укладені між ТОВ "ТАНК ТРАНС" та CFSIT;

- щодо двох різних редакцій Договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, наявних у позивача та відповідача-2, то враховуючи, що відповідач-2 не передав позивачу документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, оскільки не вважає позивача новим кредитором, то на думку відповідача-1, права позивача як нового кредитора згідно наведеного договору відступлення права вимоги не є порушеними;

- щодо двох різних редакцій Договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, наявних у позивача та відповідача-2, то відповідач-1 заявляє про передчасність пред'явлення позивачем позову про визнання спірного зарахування однорідних зустрічних вимог недійсним, так як позивачем не доведено порушення або оспорення його прав і охоронюваних законом інтересів;

- з огляду на визнання недійсними Договору застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та Договору відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014 спростовуються доводи позовної заяви позивача про порушення прав чи/та охоронюваних законом інтересів останнього оспорюваною заявою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог.

16.04.2018 через відділ діловодства суду від представника ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідача-1) надійшла відповідь на відзив ПАТ "Дельта Банк" (відповідача-2), відповідно до якої відповідач-1 не погоджується з окремими доводами, мотивами і міркуваннями відповідача-2 та надає спростування ряду доводів останнього.

У підготовче засідання, призначене на 16.04.2018, з'явились представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури.

У підготовчому засіданні 16.04.2018 оголошено перерву до 14.05.2018 о 14:00 год.

23.04.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшла заява про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву Державної іпотечної установи (з урахуванням приписів ГПК України в редакції з 15.12.2017), відповідно до якої відповідач-1 просив суд визнати причини пропуску строку подання вказаного відзиву на позовну заяву з додатками поважними та поновити цей строк; приєднати вказаний відзив на позовну заяву з додатками до матеріалів справи.

26.04.2018 через відділ діловодства суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив ТОВ "ТАНК ТРАНС" (відповідача-1), відповідно до якої позивач вважає, що здійснене відповідачем-1 та відповідачем-2 зарахування однорідних зустрічних вимог не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 601 ЦК України, а тому просив суд задовольнити повністю заявлені позовні вимоги. При цьому позивач зазначив, зокрема, про таке: відповідач-1, направляючи заяву від 09.02.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором та спірними безвідкличними акредитивами, зарахував більше зобов'язання за рахунок меншого; заява від 09.02.2015 про зарахування зустрічних однорідних вимог суперечить закону у зв'язку з тим, що строк виконання зобов'язань за акредитивами не є таким, що настав.

08.05.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача-2 надійшла заява про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі № 910/25480/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-2 - ПАТ "Дельта Банк".

10.05.2018 через відділ діловодства суду від представника відповідача-1 надійшли заперечення з приводу відповіді на відзив позивача, згідно яких відповідач-1 навів спростування пояснень, аргументів і міркувань позивача, а саме стосовно крос-курсу валют, стосовно ненастання строків виконання зобов'язань по акредитивах, щодо неможливості здійснення зарахування через існуючі договірні обмеження; стосовно ніби то порушення ТОВ "ТАНК ТРАНС" ст.ст. 512, 517 ЦК України. З урахуванням поданих заперечень, відповідач-1 просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.

14.05.2018 через відділ діловодства суду від представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2.

У підготовче засідання, призначене на 14.05.2018, з'явились представники позивача, відповідача-1, відповідача-2, Прокуратури та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 ГПК України підготовче засідання проводиться за правилами, передбаченими статтями 196 - 205 цього Кодексу, з урахуванням особливостей підготовчого засідання, встановлених главою 3 ГПК України.

У підготовчому засіданні суд вчинив дії, визначені частиною другою статті 182 ГПК України, необхідні для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справи по суті.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.05.2018, здійснювався розгляд заяви відповідача-1, поданої 23.04.2018 через відділ діловодства суду, про поновлення пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача-1 у підготовчому засіданні, призначеному на 14.05.2018, зазначену заяву підтримав та просив суд, з урахуванням приписів ГПК України, визнати причини пропуску строку подання відзиву на позовну заяву Державної іпотечної установи поважними, поновити цей строк та приєднати вказаний відзив на позовну заяву до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення представника відповідача-1 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про визнання причин пропуску строку подання відзиву на позовну заяву поважними, задоволення зазначеної заяви відповідача-1 та поновлення строку пропущеного процесуального строку на подання відзиву на позовну заяву.

У підготовчому засіданні, призначеному на 14.05.2018, здійснювався розгляд заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, поданої 14.05.2018 через відділ діловодства суду, про вступ у справу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача-2 та заяви представника відповідача-2 про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі № 910/25480/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-2 - ПАТ "Дельта Банк", поданої 08.05.2018 через відділ діловодства суду.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб заяви та заяви відповідача-2 - ПАТ "Дельта Банк", керуючись положеннями ст. 50 ГПК України, суд дійшов висновку про відхилення заяв про залучення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до участі у справі № 910/25480/15 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача-2 - ПАТ "Дельта Банк".

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 14.05.2018 постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/25480/15 до судового розгляду по суті на 21.05.2018 о 14:00 год.

У судове засідання, призначене 21.05.2018, з'явились представники позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури.

В судовому засіданні 21.05.2018 судом здійснювався розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 21.05.2018 судом було заслухано вступне слово позивача, відповідача-1, відповідача-2 та прокурора, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2018 позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та з урахуванням відповіді на відзив відповідача-1, поданої 26.04.2018 через відділ діловодства, зазначивши, що зарахування однорідних зустрічних вимог, здійснене відповідачем-1 та відповідачем-2, не відповідає вимогам чинного законодавства України, зокрема, ст. 601 ЦК України.

Представник відповідача-1 в судовому засіданні 21.05.2018 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, поданому 16.04.2018 через відділ діловодства суду, зокрема, зазначив про те, що з огляду на визнання недійсними договорів застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014 позивачем не доведено порушення його прав чи/та охоронюваних законом інтересів оспорюваною заявою про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог, яка втім вчинена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Представник відповідача-2 в судовому засіданні 21.05.2018 послався на обставини, викладені ним у відзиві на позовну заяву, поданому 04.04.2018 через відділ діловодства суду, зокрема, зазначив про те, що хоча оспорюваний правочин про припинення зобов'язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог суперечить статтям 203, 601 ЦК України та 203 ГК України, у зв'язку з чим є недійсним на підставі частини першої статті 215 ЦК України, проте внаслідок визнання у судовому порядку договорів застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014 недійсними, у задоволенні позову просив відмовити з огляду на відсутність у позивача порушеного права, свобод чи інтересу.

Представник Прокуратури в судовому засіданні 21.05.2018 просив позов задовольнити.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 21.05.2018 було проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Заслухавши представників позивача, відповідача-1, відповідача-2 та Прокуратури, з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши в судовому засіданні докази, якими сторони обґрунтовували відповідні обставини, суд

ВСТАНОВИВ:

27.02.2018 між Державною іпотечною установою (установа, позивач) та ПАТ "Дельта Банк" (банк, відповідач-2) укладено Договір банківського рахунку №26/995-070.

04.09.2014 у забезпечення виконання зобов'язань банку (заставодавець, відповідач-2) перед установою (заставодержатель, позивач) за вказаним договором банківського рахунку сторонами укладено Договір застави майнових прав № д-1.1/2014 (далі - Договір застави).

04.09.2014 між банком (первісний кредитор, відповідач-2) та установою (новий кредитор, позивач) укладено Договір № Д-1.2/2014 відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) (далі - Договір відступлення) з метою реалізації порядку звернення стягнення на майнові права відповідно до Договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014.

Відповідно до п. 1.2 Договору відступлення ПАТ "Дельта Банк" (первісний кредитор) відступає, а Державна іпотечна установа (новий кредитор) набуває всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до цього договору, згідно додатку № 1 до якого первісний кредитор відступив, а новий кредитор набув права вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011, укладеним ПАТ "Дельта Банк" (відповідач-2) та ТОВ "Танк Транс" (відповідач-1) (далі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 2.2 Договору відступлення права вимоги встановлено, що в незалежності від випадків, передбачених пунктом 2.1 цього договору, п. 1.2 набирає чинності в разі прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних (в день винесення рішення).

Постановою Національного Банку України № 150 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до категорії неплатоспроможних" від 02.03.2015 ПАТ "Дельта Банк" з 3 березня 2015 року віднесено до категорії неплатоспроможних.

Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 516 Цивільного кодексу України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує, що 02.03.2015 до нього перейшли усі права вимоги за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880, укладеним між відповідачами 09.06.2011, а разом з правом вимоги виконання основного зобов'язання, що передається за Договором відступлення права вимоги, до позивача, як нового кредитора, переходять, в тому числі, всі права вимоги за договорами, вказаними у додатках до Договору відступлення права вимоги, тобто, договорами, що забезпечують виконання кредитного зобов'язання.

Відповідно до ст. ст. 626-629 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є обов'язковим для виконання сторонами.

05.02.2015 між Каргілл Файненшіал Сервісіз Інтернешнл, Інк. (Cargill Financial Services International Inc.) (далі - CFSIT) та ТОВ "Танк транс" (відповідач-1) укладено наступні договори відступлення права вимоги:

- договір відступлення права вимоги № АА8 від 5 лютого 2015 року (далі - Договір відступлення № АА8), згідно п. 1.1 якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новий кредитор (відповідач-1) одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ними документами: всі права кредитора (бенефіціара) за наступними документарними інструментами, випущеними ПАТ "Дельта Банк" на користь первісного кредитора (CFSIT), як бенефіціара, з урахуванням всіх змін до них: безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/018/042014 на суму 979962,45 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом № LC/SВ/019/042014 на суму 688832,27 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/020/042014 на суму 788885,60 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/022/042014 на суму 222505,16 доларів США; безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014 на суму 839450,34 доларів США;

- договір відступлення права вимоги № АА9 від 5 лютого 2015 року (далі - Договір відступлення № АА9), згідно п. 1.1 якого первісний кредитор (CFSIT) передає, а новий кредитор (відповідач-1) одержує всі та будь-які права вимоги (включаючи права на отримання надходжень та процентів) за наступними документарними інструментами та іншими пов'язаними з ними документами: безвідкличним акредитивом № LC/IM/08/092013 на суму 5498790 доларів США, виданим банком на користь первісного кредитора (CFSIT) у розмірі відносної частки 10,3963658 % акредитиву; безвідкличним акредитивом №LC/IM/09/092013 на суму 4999280 доларів США, виданим банком на користь первісного кредитора (CFSIT).

09.02.2015 ТОВ "Танк транс" (відповідач-1) здійснив зарахування зустрічних однорідних вимог за Кредитним договором в порядку ст. 601 Цивільного кодексу України, направивши ПАТ "Дельта Банк" (відповідачу-2) заяву про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних однорідних вимог, у якій відповідач-1 повідомив про часткове припинення зобов'язання щодо сплати ним на користь відповідача-2 суми боргу за Кредитним договором у розмірі 8 059 033,82 євро, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 9 090 590,15 доларів США, та припинення зобов'язання щодо сплати відповідачем-2 (банком) на користь відповідача-1 боргу на загальну суму 9 090 590,15 доларів США, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 8 059 033,82 євро за наступними акредитивами:

1) безвідкличним акредитивом № LC/IM/08/092013 на суму 5498790 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі відступлених прав (10,3963658 % надходжень), що станом на 9 лютого 2015 року складає 571674,33 доларів США (за кpoc-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 506804,48 євро;

2) безвідкличним акредитивом № LC/IM/09/092013 на суму 4999280 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 4431985,82 євро;

3) безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/018/042014 на суму 979962,45 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 868761,04 євро);

4) безвідкличним резервним акредитивом № LC/SВ/019/042014 на суму 688832,27 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 610666,91 євро);

5) безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/020/042014 на суму 788885,60 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 699366,67 євро);

6) безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/022/042014 на суму 222505,16 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 197256,35 євро);

7) безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014 на суму 839450,34 доларів США, виданим банком на користь CFSIT (у повній сумі акредитиву, що за крос-курсом станом на 9 лютого 2015 року складає еквівалент 744193,56 євро).

Відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

Зарахування зустрічних однорідних вимог є способом припинення одночасно двох зобов'язань, в одному із яких одна сторона є кредитором, а інша - боржником, а в другому - навпаки (боржник у першому зобов'язанні є кредитором у другому).

Форми відповідної заяви як одностороннього правочину та порядку його вчинення законодавством не передбачено. Зарахування може здійснюватись без згоди другої сторони, за заявою лише однієї сторони, тобто, для вчинення даного одностороннього правочину достатньо волевиявлення лише однієї сторони. Моментом припинення зобов'язань сторін у такому випадку є момент вчинення заяви про зарахування зустрічних однорідних вимог та її направлення кредитору за зустрічним однорідним зобов'язанням.

Вимоги, що є предметом зарахування, мають бути однорідними, тобто, їх предметом мають бути речі одного виду, роду тощо.

Зарахування можливе щодо тих вимог, строк виконання яких настав, не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги.

Можливе також і часткове зарахування, коли одна вимога покриває частину іншої.

Разом з тим, характер зобов'язань, їх мета, зміст та види при зарахуванні не мають значення. Правило про однорідність вимог розповсюджується на їх правову природу, але не стосується підстави виникнення такої вимоги. Отже, допускається зарахування однорідних вимог, які випливають із різних підстав (різних договорів тощо).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ст. 215 Цивільного кодексу України).

Предметом спору у даній справі є вимога Державної іпотечної установи (позивач) про визнання недійсним одностороннього правочину - заяви ТОВ "Танк транс" (відповідач-1) про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015, а саме, вимог ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Танк транс" за договором Кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 та вимог ТОВ "Танк транс" до ПАТ "Дельта Банк" за безвідкличним акредитивом № LC/IM/08/092013, безвідкличним акредитивом № LC/IM/09/092013, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/018/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SВ/019/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/020/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/022/042014, безвідкличним резервним акредитивом № LC/SB/023/042014.

Постановою Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 910/25480/15 касаційні скарги Державної іпотечної установи, Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задоволені, а касаційна скарга Заступника прокурора міста Києва задоволена частково, постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2016 та рішення Господарського суду міста Києва від 22.10.2015 у справі № 910/25480/15 скасовано з передачею справи на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

15.12.2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII, яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

За приписами п.п. 9 п. 1 розділу ІХ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII (далі - ГПК України), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ГПК України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 910/25480/15 у справі № 910/25480/15 зазначено, що при новому розгляді справи суду необхідно врахувати таке:

- з позовом до суду, з дотриманням вимог закону щодо підвідомчості, підсудності справ судам і порядку звернення, може звернутися кожна особа, яка вважає, що її право порушене. Господарський суд зобов'язаний прийняти такий позов, розглянути по суті і відмовити у позові, якщо прийде до висновку, що у позивача відсутнє право щодо предмету позову або це право не порушене.

- суд апеляційної інстанції не визначив, які саме права заставодержателя відносно заставодавця він мав на увазі, стверджуючи, що вони не є предметом застави і пріоритетними порівняно з правами інших кредиторів банку, не перевірив в цій частині доводи сторін, не встановив дійсні обставини і не дав їм належної правової оцінки;

- суд не перевірив доводи сторін щодо існування різних редакцій договору про відступлення права вимоги між позивачем та відповідачем - 2, які різняться наявністю такої відкладальної умови, як введення до відповідача-2 тимчасової адміністрації, не дослідив відповідні докази, не усунув розбіжності в цій частині та не з'ясував дану обставину;

- суд не перевірив доводи позивача стосовно визнання за ним у судовому порядку прав заставодержателя за договором з відповідачем - 2 рішеннями судів адміністративної юрисдикції, не дослідив та не оцінив докази в цій частині, не з'ясував пов'язані з цим обставини;

- суди попередніх інстанцій не перевірили у повному обсязі суттєві доводи сторін, надані ними докази та не встановили суттєві для правильного вирішення спору обставини, пов'язані з перевіркою підставності спірного одностороннього правочину із зарахування зустрічних однорідних вимог, а саме, випуском акредитивів, їх умовами, строком їх дії та платежу, належного представлення;

- суди попередніх інстанцій залишили поза увагою доводи сторін про обставини, пов'язані з відповідністю або невідповідністю спірних акредитивів та їх обігу Уніфікованим правилам та звичаями для документарних акредитивів № 600, які діють з 1 липня 2007 року, та Положенням про порядок здійснення уповноваженими банками операцій за документарними акредитивами в розрахунках за зовнішньоекономічними операціями, затвердженим постановою правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 514, не перевірили надані сторонами докази, у тому числі на допустимість з огляду на джерело походження, підтвердження достовірності самих доказів та їх перекладу тощо, та не встановили пов'язані з цим істотні для юридично правильного вирішення спору обставини.

При новому розгляді справи № 910/25480/15 судом враховано вказівки касаційної інстанції, які містяться у постанові Вищого господарського суду України від 13.07.2016 у справі № 910/25480/15, водночас, новий розгляд справи здійснювався з урахуванням фактичних обставин даної справи станом на час її нового розгляду, зокрема, обставин визнання в судовому порядку недійсними договорів застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014.

Так, в обґрунтування підстав звернення з даним позовом позивач послався на те, що заяви ТОВ "Танк транс" про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015 суперечить положенням ст. 601 Цивільного кодексу України та ст. 203 Господарського кодексу України, оскільки у ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Танк транс" не було зустрічних однорідних вимог з огляду на відсутність доказів переходу до останнього від CFSIT прав вимоги за безвідкличними акредитивами, у зв'язку з чим дана заява є недійсною на підставі ст. 203 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом положень ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Також, статтею 4 ГПК України встановлено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Реалізуючи передбачене ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, шляхом звернення до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про те, що її права та законні інтереси потребують захисту та спосіб їх захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення особи до суду з вимогою про захист своїх прав та законних інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову.

Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача (-ів), стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав та законних інтересів.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення, невизнання або оспорювання і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Порушення, невизнання або оспорювання прав та законних інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов'язковими, а тому обов'язком позивача відповідно до ст. 74 ГПК України є доведення належними, допустимими, достовірними та достатніми (у розумінні ст.ст. 76-79 ГПК України) наявності факту порушення, невизнання або оспорювання його прав та законних інтересів відповідачами в справі.

Підставою для звернення позивача із даним позовом до суду є набуття останнім за договорами застави майнових прав від 14.09.2014 №Д-1.1/2014 та відступлення прав вимоги (з відкладальними умовами) від 04.09.2014 №Д-1.2/2014 прав вимоги, зокрема, за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011.

Тобто, з огляду на укладення вказаних правочинів позивач, виступаючи таким чином замість ПАТ "Дельта Банк" (як новий кредитор у правовідносинах за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011), і отримав право на оспорювання заяви ТОВ "Танк транс" від 09.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог ПАТ "Дельта Банк" до ТОВ "Танк транс" за Договором кредитної лінії № ВКЛ-2005880 від 09.06.2011 та вимог ТОВ "Танк транс" до ПАТ "Дельта Банк" за безвідкличними акредитивами.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2016 року у справі № 910/6052/16 про визнання недійсними договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014 у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи відмовлено повністю.

Однак, постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, зазначене рішення Господарського суду міста Києва скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до Державної іпотечної установи задоволено повністю, визнано недійсним Договір застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою, визнано недійсним Договір відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, укладений між Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" та Державною іпотечною установою. Зокрема, у постанові від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16 Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що оскільки сам факт укладення Договору застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та Договору відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014 суперечить Постанові НБУ № 348/БТ, то в даному випадку наявні підстави для визнання укладених між сторонами договорів, як нікчемних правочинів, недійсними, з урахуванням спору між сторонами щодо правомірності вчинення правочину без погодження з Національним банком України.

Вказана постанова Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 набрала законної сили 15.11.2016 та на час розгляду цієї справи є чинною.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведену норму ст. 75 ГПК України, суд дійшов висновку, що вищенаведені обставини щодо визнання недійсними договорів застави майнових прав № Д-1.1/2014 від 04.09.2014 та відступлення права вимоги (з відкладальними умовами) № Д-1.2/2014 від 04.09.2014, встановлені постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 13.02.2017, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді даної справи Господарського суду міста Києва № 910/25480/15, у якій беруть участь особи, стосовно яких встановлено ці обставини. При цьому аналіз змісту ч. 4 ст. 75 ГПК України свідчить, що не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб.

Крім того, як вбачається із постанови Київського апеляційного господарського суду від 15.11.2016 у справі № 910/6052/16, визнано недійсними саме договори, а не певні редакції договорів застави майнових прав від 04.09.2014 року № Д-1.1/2014 та відступлення права вимоги від 04.09.2014 року № Д-1.2/2014. До того ж, за загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 236 Цивільного кодексу України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Таким чином, вказані договори визнані судом недійсними з самого моменту їх вчинення, а отже й усі інші в подальшому укладені редакції цих договорів є також недійсними.

Відтак, внаслідок визнання недійсними договорів, на підставі яких позивач, як новий кредитор, і набув право на оскарження спірної заяви про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог від 09.02.2015, обґрунтування наявності суб'єктивного матеріального права позивача, яке б підлягало захисту, відпало. Інші докази, які б свідчили про порушене право позивача вказаною заявою від 09.02.2015 та підстав, що надавали б йому право на її оспорювання, у матеріалах справи відсутні.

Водночас, за положеннями ст. 215 Цивільного кодексу України вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена або стороною правочину, або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено його вчиненням.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Подані сторонами докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми (ст.ст. 76-79 ГПК України).

Згідно із ст. 86 ГПК України, господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено порушення саме його прав заявою ТОВ "Танк Транс" від 09.02.2015 про припинення зобов'язання зарахуванням зустрічних вимог із ПАТ "Дельта Банк" та не обґрунтовано підстав, з яких позивач має право на оспорювання даної заяви, у зв'язку з чим у суду відсутні правові підстави для задоволення даного позову.

Стосовно розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Перелік витрат, пов'язаних з розглядом справи, містить ч. 3 ст. 123 ГПК України.

Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв'язку із розглядом справи. При цьому частиною 2 наведеної статті ГПК України передбачено, що у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Сторонами не подано попереднього розрахунку суми судових витрат в порядку ст. 124 ГПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду наведені приписи п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України та відмову в позові повністю, судовий збір повністю покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва

В И Р І Ш И В:

Відмовити в позові повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку, передбаченому ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 23.05.2018.

Суддя О.В.Гумега