ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2018

Справа № 910/3100/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Шкурдової Л.М., розглянувши матеріали справи №910/3100/18

за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України»

до публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА»

про стягнення 84 687,98 грн.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Господарським судом міста Києва розглядається справа № 910/3100/18 за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» до публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про стягнення 84 687,98 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі №910/2013/15-г стягнуто з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основний борг в сумі 151 739 грн. 77 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1 562 грн. 91 коп., 3% річних в сумі 760 грн. 77 коп. та пеню в розмірі 7 100 грн. 58 коп., а також судовий збір в сумі 1 827 грн. У зв’язку з тим, що відповідачем прострочено виконання вказаного рішення, позивач просить стягнути з останнього суму 3% річних у розмірі 11 909,51 грн. та суму інфляційних втрат у розмірі 72 778,47 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018 року у справі № 910/3100/18 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

16.04.2018 року до суду надійшло клопотання відповідача про слухання справи за участю сторони.

У зв’язку з пропущенням процесуальних строків на подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін, а також враховуючи предмет позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування у даній справі, ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 року у справі № 910/3100/18 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

23.04.2018 року та 26.04.2018 року від відповідача надійшли клопотання про залучення до участі у справі Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві та витребування доказів стягнення з відповідача суми на виконання рішення у справі №910/2013/15-г, в задоволенні яких судом відмовлено, з огляду на те, що відповідачем не доведено яким чином рішення у даній справі може вплинути на права та обов’язки Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві та не обґрунтовано неможливість самостійного надання доказів сплати коштів на виконання рішення у справі №910/2013/15-г.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

19.12.2013 року між публічним акціонерним товариством «УКРНАФТА» (замовник) та публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна компанія «Надра України» (виконавець) укладено Договір про проведення моніторингу та наукового супроводження надрокористування № 72980-Р-120М/13 від 19.12.2013 року, на виконання якого позивач надав відповідачу визначений сторонами перелік робіт на загальну суму 151 739,77 грн., що було підтверджено актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № Н-00000037 від 14.01.2014 року.

З огляду на те, що відповідачем не сплачено вартість виконаних позивачем робіт у строк, обумовлений Договором, позивач у 2015 році звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з відповідача вартості виконаних робіт, з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2013/15-г вирішено стягнути з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» основний борг в сумі 151 739 грн. 77 коп., інфляційні нарахування в розмірі 1 562 грн. 91 коп., 3% річних в сумі 760 грн. 77 коп. та пеню в розмірі 7 100 грн. 58 коп., а також судовий збір в сумі 1 827 грн.

В силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, факт наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за виконані роботи у розмірі 151 739,77 грн. має преюдиційне значення та не підлягає доказуванню в силу положень ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України).

Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України сум.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 Цивільного кодексу України). При цьому, чинне законодавство не пов'язує припинення грошового зобов'язання з наявністю судового рішення про стягнення боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми чи відкриттям виконавчого провадження з примусового виконання такого рішення.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань, пені та процентів річних до повного виконання грошового зобов'язання.

Відтак, безпідставними є твердження відповідача про неможливість застосування приписів статті 625 Цивільного кодексу України до правовідносин, що виникають з приводу виконання судових рішень.

Згідно з доданою до матеріалів справи банківською випискою з особового рахунку позивача, стягнуту рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2013/15-г суму у загальному розмірі 162 991,03 грн. зараховано на рахунок позивача 29.08.2017 року.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наведена норма встановлює право кредитора вимагати сплати суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних протягом усього періоду прострочення до моменту повного виконання боржником своїх грошових зобов'язань перед кредитором.

При цьому, обов'язок сплатити суму неустойки (пені), інфляційних втрат та 3% річних за невиконання зобов'язання не є зобов'язанням в розумінні положень частини 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, а отже відсутні підстави і для застосування до цих правовідносин ст. 625 Цивільного кодексу України.

За підрахунками позивача, що містяться у матеріалах справи, за період з 25.03.2015 року по 29.08.2017 року сума 3% річних становить 11 909,51 грн., сума інфляційних втрат – 72 778,47 грн.

Здійснивши перевірку заявлених до стягнення позивачем сум, суд констатує, що позивачем при здійсненні розрахунків неправильно застосовано положення ст. 625 Цивільного кодексу України у частині нарахування інфляційних втрат та 3% річних на суму пені, інфляційних втрат та 3 % річних, які було вирішено стягнути рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2013/15-г.

Крім того, як вже було зазначено вище, згідно з доданою до матеріалів справи банківською випискою з особового рахунку позивача, стягнуту рішенням Господарського суду міста Києва від 10.03.2015 року у справі № 910/2013/15-г суму у загальному розмірі 162 991,03 грн. зараховано на рахунок позивача 29.08.2017 року. Враховуючи те, що день фактичного виконання грошового зобов’язання не включається у період, за який може бути здійснено нарахування 3% річних та інфляційних втрат, позивачем також допущено помилку у визначенні періоду прострочення.

За перерахунком, здійсненим судом, сума 3% річних становить 11 074,92 грн., сума інфляційних втрат – 67 754,58 грн., в зв’язку з чим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

При цьому, аргументи відповідача щодо необхідності визнання належним виконанням зобов’язання надходження коштів від відповідача на рахунок органу державної виконавчої служби, суд до уваги не бере з огляду на те, що з урахуванням п. 30.1 ст. 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок саме кредитора, тобто позивача, або видачі їх йому готівкою.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.74, 76-80, 129, 236 – 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.          Позов задовольнити частково.

2.          Стягнути з публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» (04053, м. Київ, провулок Несторівський, буд.3-5, ідентифікаційний код 00135390) на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Надра України» (03151, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд.54, ідентифікаційний код 31169745) 11 074 (одинадцять тисяч сімдесят чотири) грн. 92 коп. – 3 % річних, 67 754 (шістдесят сім тисяч сімсот п’ятдесят чотири) грн. 58 коп - інфляційні втрати та 1640 (тисячу шістсот сорок) грн 11 коп – витрати зі сплати судового збору.

3.          В задоволенні іншої частини позову – відмовити.

4.          Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили через 20 днів з моменту виготовлення повного тексту рішення в разі не оскарження його в установленому порядку. Рішення може бути оскаржене в 20-денний строк до Київського апеляційного господарського суду.

Суддя                                                                       Шкурдова Л.М.

Дата складення судового рішення: 21.05.2018р.