КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа№ 910/20221/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мартюк А.І.

суддів: Алданової С.О.

Зубець Л.П.

при секретарі Позюбан А.С.

за участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 довіреність № договір 02-05/18 від 14.05.18

від відповідача: не з"явився

розглянувши у відкритому судовому

засіданні апеляційну

скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

на рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2018р.

у справі № 910/20221/17 (суддя Котков О.В.)

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк"

про зобов'язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" в якій просить суд:

- зобов'язати Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів;

- стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять гривень 70 копійок) та 3% річних - 4691,66 грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто одна гривня 66 копійок).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження грошовими коштами в сумі 65 311,00 грн., які належать йому на праві власності, у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовними вимогами до відповідача, щоб в судовому порядку зобов'язати відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. на рахунок позивача протягом 2 (двох) банківських днів, а також стягнути з відповідача інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. та 3% річних - 4691,66 грн.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 27.02.2018р. у справі № 910/20221/17 позов задоволено частково. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017, шляхом перерахування з рахунку № НОМЕР_2 на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. (шістдесят п'ять тисяч триста одинадцять гривень) на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711 та встановити строк виконання зобов'язання банком з перерахування грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. (шістдесят п'ять тисяч триста одинадцять гривень) на рахунок Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 протягом 2 (двох) банківських днів. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" у м. Києві, МФО 300711, грошові кошти: втрат від інфляції - 18 057,40 грн. (вісімнадцять тисяч п'ятдесят сім гривень 40 копійок), 3% річних - 4 686,29 грн. (чотири тисячі шістсот вісімдесят шість гривень 29 копійок) та судові витрати - 1 600,00 грн. (одна тисяча шістсот гривень). В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк"звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2018р. у справі № 910/20221/17 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних в повному обсязі.

Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2018 р. апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. (головуючий суддя), Алданова С.О., Зубець Л.П.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 р. у справі № 910/20221/17 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" та призначено справу до розгляду на 17.04.2018 р.

06.04.2018р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу , в якому останній просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2018 року у справі № 910/20221/17 - без змін.

В судовому засіданні 17.04.2018р. оголошено перерву до 21.05.2018р.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив суд відмовити в її задоволенні.

Представники відповідача у судове засідання не з'явились. Причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог частини першої статті 120 ГПК України.

Відповідно до п. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15р. у справі № 904/4687/15 відмовлено в задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про зобов'язання відповідача перерахувати на користь позивача грошові кошти у розмірі 90 623,09 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "ПриватБанк" у м. Києві, МФО 300711.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 року по справі № 910/9661/17 в позовних вимогах Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування № WWPHJX від 04.08.2009р. в розмірі 65 311,00 грн. - відмовлено в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що не зважаючи на встановлені відповідними судами факти та норми законодавства, зокрема й про належність та відповідність вимогам законодавства поданих платіжних доручень, вимоги позивача про повернення (перерахування) коштів та платіжні доручення від 26.06.2015, 18.12.2015, 24.05.2017 та 09.06.2017 відповідач не виконав по листопад 2017 року, відтак останній не лише порушує право позивача на вільне володіння та розпорядження та право власності на належні йому грошові кошти у розмірі 65 311,00 грн., а й з 2015 року прострочив виконання грошового зобов'язання щодо перерахування (повернення) коштів відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України, а тому, за переконанням позивача, наявні підстави для зобов'язання відповідача виконати платіжне доручення № 101 від 09.06.2017 року, а також за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними позивачу у розмірі 65 311,00 грн., які відповідач зобов'язаний був перерахувати на рахунок позивача ще в 2015 році на виконання вперше поданих платіжних доручень, стягненню з відповідача підлягають інфляційні витрати і 3% річних за період: з 26.06.2015 (з моменту виставлення першої вимоги та подання платіжного доручення) до 15.11.2017 (дата подачі позовної заяви) з яких: інфляційні нарахування - 18 417,70 грн. (вісімнадцять тисяч чотириста сімнадцять гривень 70 копійок) та 3% річних - 4691,66 грн. (чотири тисячі шістсот дев'яносто одна гривня 66 копійок).

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу відповідач зазначив, що банком було допущено порушення при опрацюванні його платіжних доручень, і він має право звернутися до банку із вимогами про застосування наслідків, передбачених ст. 1073 Цивільного кодексу України, а саме з вимогою про зобов'язання Банку виконати його платіжні доручення. Натомість ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду з вимогою про стягнення грошових коштів, що не є прийнятним та належним способом захисту порушеного права в даному випадку, адже є вимогою про перерахування коштів, що є власністю Банку, у власність позивача. Відповідач також зазначив, що з боку ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" відсутнє будь-яке порушення зазначених норм чинного законодавства та відповідних умов договору обслуговування рахунків клієнта в частині зарахування/перерахування грошових коштів. Окрім того, відповідач звертає увагу на те, позивачем не надано жодних документів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку класу 2903, з якого він просить здійснити їх перерахування, а тому такі позовні вимоги не можуть бути задоволені судом.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 10.08.15р. у справі № 904/4687/15 встановлено, що відповідно до договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" здійснювалось обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2 МФО 384436 відкритого Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3 в Філії "Кримське регіональне управління" ПАТ "КБ "ПриватБанк", в електронному вигляді, через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення інші), що визначено і врегульовано "Умовами та правилами надання банківських послуг"( Правила).

Зазначені Правила розміщені у мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його партнерами, до якої приєднується клієнт, підписуючи заяву у відділенні банку.

Фактично послуги з банківського обслуговування надавалися відповідачем в особі його структурного підрозділу за місцем розташування позивача у м. Сімферополь.

Станом на 27.05.2014 вихідний залишок за рахунком НОМЕР_2 складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року по рахунку НОМЕР_2 UAN.

28.05.2014 ПАТ "КБ "ПриватБанк" в особі Філії "Кримське регіональне управління" ПАТ "КБ "ПриватБанк" в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35, перерахував грошову суму у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку НОМЕР_2 позивача на рахунок останнього № НОМЕР_2, МФО 305299 ПАТ "КБ"ПриватБанк" з призначенням платежу: "Сальдо рахунку відповідно до наказу 6695879".

Позивач направив на адресу ПАТ КБ "Приватбанк" лист із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку ФОП на поточний рахунок Позивача № НОМЕР_2 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299. Відповідач відповідь на лист надав, проте будь - яких дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач не вчинив.

Суд в рішенні зазначив, що позивач, станом на дату звернення з позовом до суду, не надав до матеріалів справи доказів подання до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" оформлених платіжних доручень про перерахування вказаних суми на розрахунковий рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії ПАТ КБ "Приватбанк" у м. Києві. Перерахування банком відповідної суми з банківського рахунку клієнта без оформлення та подання клієнтом до банку платіжного документу на цю суму - чинним законодавством не дозволяється.

При цьому, суд вказав, що подані позивачем під час розгляду справи платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року не приймаються судом як належний доказ порушення прав позивача відповідачем, оскільки вони складені та подані лише після порушення провадження по справі (зокрема позивачем до суду надано лист від 26.06.2015р., зареєстрованого відповідачем за № 20150626PBK3MV5, про прийняття та виконання платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року), а відтак суд доходить висновку, що на час звернення до суду право позивача відповідачем не порушено.

Встановленими у рішенні господарського суду є факти, в тому числі: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, про здійснення обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2; щодо вихідного залишку за рахунком НОМЕР_2, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року по рахунку НОМЕР_2 UAN; про перерахування відповідачем в односторонньому порядку платіжним дорученням № Е0528LOА35 грошової суми у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку НОМЕР_2 позивача на рахунок останнього № НОМЕР_2; звернення 26.06.2015р. позивача до відповідача з листом із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку ФОП, зокрема шляхом прийняття та виконання платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року.

За таких обставини, факти встановлені рішенням суду в господарській № 904/4687/15, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи № 910/20221/17.

В рішенні Господарського суду міста Києва від 15.08.2017 року по справі № 910/9661/17 за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення заборгованості за Договором банківського рахунку на комплексне обслуговування № WWPHJX від 04.08.2009р. в розмірі 65 311,00 грн., встановлені факти: укладення договору банківського рахунку на комплексне обслуговування №WWPHJX від 04.08.2009 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_3, про здійснення обслуговування поточного рахунку № НОМЕР_2; щодо вихідного залишку за рахунком НОМЕР_2, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за травень 2014 року; факт існування між сторонами договірних правовідносин, списання відповідачем в односторонньому порядку грошових коштів у розмірі 65 311,00 грн. з рахунку позивача № НОМЕР_2 на рахунок останнього № НОМЕР_2; неодноразового звернення позивачем до ПАТ КБ "Приватбанк" з листами, заявами разом з відповідними платіжними дорученнями із вимогою про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з рахунку позивача на поточний рахунок останнього № НОМЕР_2 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299, однак дій, щодо повернення грошових коштів в розпорядження позивач відповідач не вчинив.

У зазначеному рішенні суд зазначив, що доводи ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" про те, що платіжні доручення, ініційовані позивачем щодо перерахування 65 311,00 грн., не підлягали виконанню, оскільки вони були направлені до банку у неналежній кількості примірників не приймаються судом, оскільки платіжні доручення, ініційовані позивачем, попри їх отримання відповідачем, протягом строку, встановленого ст.22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та п. 2.15 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, не повернуто останнім ФОП ОСОБА_3 із зазначенням причин та дати його повернення, що має засвідчуватись підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

Таким чином, наявні в матеріалах справи платіжні доручення були прийняті банком до виконання, тому будь-які посилання відповідача на неналежність оформлення позивачем платіжного доручення є безпідставними. Враховуючи, що відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами, суд приходить до висновку про порушення прав та законних інтересів позивача та відповідачем не доведено суду зворотного.

З огляд на вказане, встановлені рішенням суду в господарській № 910/9661/17, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді справи № 910/20221/17.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти.

У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Частиною 1 статті 14 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відносини між банком та клієнтом (володільцем банківського рахунка) щодо укладення договору банківського рахунка та здійснення операцій за рахунком клієнта урегульовано положеннями глави 72 Цивільного кодексу України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 Цивільного кодексу України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно з ст. 1071 Цивільного кодексу України, яка регулює порядок списання коштів з рахунку клієнта, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Клієнт (в даному випадку позивач) є власником наявних у нього на рахунку грошових коштів, і яке (права власності) є непорушним в силу приписів ст. 41 Конституції України.

Пункт 3.1.1.26. Умов та правил надання банківських послуг унормовує, що розрахункові документи, які надійшли в банк протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли в банк після операційного часу, банк виконує його наступним операційним днем. Розрахункові документи на списання коштів з рахунків платника, що надійшли в банк в післяопераційний час, виконуються поточним днем за наявності технічної можливості з одночасною оплатою такої послуги відповідно до тарифів банку.

Відповідно до пункту 3.4.1.18. Умов та правил надання банківських послуг банк і клієнти зобов'язані дотримуватись вимог законодавства України з питань відкриття і ведення рахунків. За порушення зазначених вимог банки і клієнти несуть відповідальність, передбачену законодавством України.

Пунктом 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" встановлено, що банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Банки та їх клієнти мають право передбачати в договорах інші, ніж встановлені в абзацах першому та другому цього пункту, строки виконання доручень клієнтів.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Розрахунковим є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунку платника на рахунок отримувача (ст. 1.35 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Одним із видів розрахункових документів є платіжне доручення, що містить доручення платника банку або іншій установі - члену платіжної системи, що його обслуговує, здійснити переказ визначеної в ньому суми коштів зі свого рахунка на рахунок отримувача (ст. 1.30, ст. 22.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Розрахункові документи, за винятком платіжної вимоги - доручення, мають подаватися ініціатором до банку, що його обслуговує. При використанні розрахункового документа ініціювання переказу вважається завершеним з моменту прийняття банком платника розрахункового документа на виконання (ст. ст. 22.3, 22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Банки виконують розрахункові документи відповідно до черговості їх надходження та виключно в межах залишку коштів на рахунках платників, крім випадків надання платнику обслуговуючим його банком кредиту (ст. 22.9 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Згідно п. 2.19. Інструкції "Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті" розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня. Банк і клієнт мають право, ураховуючи встановлені законодавством строки проведення переказу, передбачити в договорі банківського рахунку інші, ніж встановлені в абзаці першому цього пункту, строки виконання розрахункових документів клієнта. Порядок виконання таких документів визначається договором між банком і клієнтом та внутрішніми правилами банку.

Переказ вважається завершеним з моменту зарахування суми переказу на рахунок отримувача або її видачі йому в готівковій формі (ст. 30.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні").

Право розпорядження коштами, що знаходяться на рахунку, відкритому в банку, надане лише власникові рахунку.

Відповідно до п.п. 19.1., 19.2. Інструкції "Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах" зміною рахунків клієнтів уважається процедура відкриття нових рахунків і закриття раніше відкритих рахунків клієнтів не за їх ініціативою, у результаті проведення якої змінюються всі або окремі (один або кілька) банківські реквізити клієнтів - найменування банку, код банку, номер рахунку, валюта рахунку. Зміна рахунків клієнтів здійснюється банком у разі: проведення реорганізації в межах одного банку; проведення реорганізації банків шляхом злиття, приєднання, поділу, виділення; зміни місцезнаходження банку, у результаті якої змінюється код банку; зміни порядку бухгалтерського обліку рахунків клієнтів (у тому числі рахунків клієнтів, за якими операції не здійснювалися протягом трьох років і більше та на яких є залишки коштів).

В листі Департаменту систем Національного банку України від 23.11.2004р. № 25-118/1918-12202 до недіючих рахунків віднесено рахунки, за якими протягом тривалого часу не здійснювалися операції, із власниками яких банком утрачений зв'язок та зазначено, що кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів за недіючими рахунками", мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними.

Відповідно до листа НБУ від 23.11.2014р. № 25-118/1918-12202 кошти клієнтів, перенесені на балансовий рахунок 2903 "Кошти клієнтів за недіючими рахунками" мають обліковуватись банком на цьому рахунку до моменту звернення власників цих коштів щодо розпорядження ними.

За приписами ст. 21.1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", ініціювання переказу проводиться шляхом, зокрема, подання ініціатором до банку, в якому відкрито його рахунок, розрахункового документа.

Відповідно до ст.22.4 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним: для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на травень 2014 року наявний вихідний залишок за рахунком НОМЕР_2, який складав 65 311,00 грн., що підтверджується випискою за вказаний період.

26.06.2015р. позивач ініціював в належний спосіб переказ коштів в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк" з його рахунку на поточний рахунок № НОМЕР_2 відкритий у Дніпропетровському Регіональному управлінні ПАТ КБ "Приватбанк", МФО 305299 (копія листа від 26.06.2015р. з реєстровим номером № 20150626PBK3MV5 про його отримання відповідачем платіжних доручень № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року міститься в справі).

Відповідно до п. 8.1. ст. 8 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня.

Відповідно до п. 2.19 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22, розрахункові документи, що надійшли до банку протягом операційного часу, банк виконує в день їх надходження. Розрахункові документи, що надійшли після операційного часу, банк виконує наступного операційного дня.

Згідно зі ст.22.7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі відмови з будь-яких причин у прийнятті розрахункового документа банк має повернути його ініціатору не пізніше наступного операційного дня банку із зазначенням причини повернення.

Положеннями п. 2.15. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 передбачено, що порядок повернення банком своїм клієнтам оформлених ними розрахункових документів та супровідних документів визначається в договорах банківського рахунку клієнтів. Банк, повертаючи розрахунковий документ у день його надходження, має зробити на його зворотному боці напис про причину повернення документа без виконання (з обов'язковим посиланням на статтю закону України, відповідно до якої розрахунковий документ не може бути виконано, або/та главу/пункт нормативно-правового акта Національного банку, який порушено) та зазначити дату його повернення (це засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку).

Відповідно до п. 2.16 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року № 22 банк має право відмовитися від виконання платіжного доручення у випадках, установлених статтею 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність". Банк повертає клієнту платіжне доручення без виконання і на зворотному боці платіжного доручення проставляє напис про причину його повернення (із зазначенням дати повернення та посиланням на статтю 64 Закону України "Про банки і банківську діяльність" та на цей пункт), який засвідчується підписами відповідального виконавця і працівника, на якого покладено функції контролера, та відбитком штампа банку.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відповідач порушив зобов'язання щодо виконання розпорядження позивача про перерахування грошових коштів, що виразилося в невиконанні поданих йому платіжних дорученнях № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому грошовими коштами.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача, в жовтні та грудні 2015 року з платіжними дорученими: № 101 від 18.12.2015 року та № 102 від 18.12.2015 року, в травні та червні 2017 року з листами: № 1 - з платіжними дорученими: № 101 від 24.05.2017 року та № 102 від 24.05.2017 року, № 2 - з платіжними дорученими: № 101 від 09.06.2017 року та № 102 від 09.06.2017 року, із вимогою виконання платіжних доручень про повернення на поточний рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Печерській філії Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м. Києві МФО 300711, грошової суму в розмірі 65 311,00 грн., що була списана 28.05.2014 в односторонньому порядку ПАТ КБ "Приватбанк".

Стаття 629 Цивільного кодексу України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

У відповідності до ч. 3 ст. 1066 Цивільного кодексу України банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Статтею 1074 Цивільного кодексу України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правомірно задоволено вимоги позивача про зобов'язання відповідача вчинити дії з виконання платіжного доручення, оскільки платіжні доручення № 101 від 26.06.2015 року та № 102 від 26.06.2015 року були прийняті банком до виконання, разом з цим відповідачем не були виконані умови договору, укладеного з позивачем, а також не виконані вимоги законодавства щодо перерахування грошових коштів у визначений строк, в зв'язку з чим позивач був позбавлений можливості розпоряджатися належними йому, як власнику, грошовими коштами.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача втрат від інфляції та 3% річних.

Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок втрат від інфляції та трьох процентів річних, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку, що з відповідача підлягають до стягнення втрат від інфляції в розмірі 18 057,40 та три проценти річних в розмірі 4 686,29 грн.

Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтями 76, 77 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставин, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Обставини, викладені скаржником в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду м. Києва від 27.02.2018р. у справі № 910/20221/17 прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга скаржника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018р. у справі № 910/20221/17 - без змін.

2. Матеріали справи № 910/20221/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 288 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 24.05.2018р.

Головуючий суддя А.І. Мартюк

Судді С.О. Алданова

Л.П. Зубець