ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р.

м. Одеса

Справа № 916/659/18

Господарський суд Одеської області у складі:

судді В.С. Петрова

при секретарі Г.С. Граматик

за участю представників:

від позивача – не з’явився,

від відповідача – не з’явився,

розглянувши у підготовчому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” до Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” про стягнення заборгованості в загальній сумі 176817,96 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю „АС” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” про стягнення заборгованості за поставлений природний газ в загальній сумі 176817,96 грн., у т. ч.: основного боргу – 171755,46 грн., 3% річних – 423,50 грн., пені – 4639,00 грн., посилаючись на наступне.

Між Товариством з обмежено відповідальністю «АС» (постачальник) та Комунальною установою «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» (споживач) 21.02.2018 року за результатами проведення останнім закупівлі та оприлюднення звіту про укладений договір по предмету: ДК 021:2015, код 09120000-6 - газове паливо (природний газ) укладено договір поставки природного газу № 458(18)Б на загальну суму 171755,46 грн. з ПДВ, терміном дії до 31.03.2018 року.

Відповідно до п. 6.4.2 договору споживач зобов’язаний забезпечувати дотримання дисципліни споживання природного газу на умовах, визначених договором.

Пунктом 6.4.4 договору передбачено, що споживач зобов’язаний здійснювати повні і своєчасні розрахунки за поставлений і спожитий газ згідно наданих рахунків.

Згідно п. 5.1 договору передбачено, що оплата газу здійснюється споживачем щомісячно до 30 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Крім того позивач зазначає, що умовами договору також передбачено порядок обліку спожитого газу, що слугує підставою для оплати за отриманий товар. Так, передача обсягів газу від постачальника споживачеві у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу, який стає невід’ємною частиною цього договору.

Так, позивач вказує, що згідно акту приймання передачі природного газу від 28.02.2018 року до договору поставки природного газу № 458(18)Б від 21 лютого 2018 року постачальником - ТОВ „АС” було передано, а споживачем - Комунальною установою «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» прийнято в лютому місяці 2018 року 16,055 тис. куб.м газу на суму 171755,46 грн.

За ствердженнями позивача, станом на момент подання позову заборгованість відповідача перед ТОВ «АС» за поставлений газ згідно договору поставки природного газу № 458(18)Б від 21 лютого 2018 року становить 171755,46 грн.

За ствердженнями позивача, відповідач надав ТОВ «АС» гарантійний лист № 153 від 19 березня 2018 року, в якому визнав заборгованість перед позивачем у сумі 171755,46 грн. за спожитий природний газ за договором поставки природного газу № 458(18)Б від 21 лютого 2018 року.

Також позивач вказує, що листом № 156 від 23 березня 2018 року відповідач повідомив ТОВ «АС» про те, що Комунальна установа «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» визнає вимоги за претензією ТОВ «АС» повністю та беззаперечно у сумі 171755,46 грн. Проте, як стверджує позивач, відповідач не виконав своєчасно взяті на себе договірні зобов’язання та прострочив сплату за спожитий природній газ.

Таким чином позивач зазначає, що останнім було здійснено всіх можливих засобів впливу на відповідача для досудового врегулювання господарського спору в розумінні ГПК України.

Пунктом 7.1 договору встановлено, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов’язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Так, з огляду на наявність у відповідача вказаної заборгованості позивач на підставі п. 7.1. договору здійснив нарахування пені в сумі 4639,00 грн. та на підставі ст. 625 ЦК України здійснив нарахування 3% річних в сумі 423,50 грн., які заявлені до стягнення.

Наразі позивач зазначає, що, відмовляючись від оплати за спожитий природний газ на умовах, що встановлені в договорі, та не оплачуючи у встановлений строк вартість поставленого газу, КУ „Одеська обласна психіатрична лікарня №2” порушує права та законні інтереси ТОВ «АС», а також порушує положення чинного цивільного та господарського законодавства.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 13.04.2018 р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/659/18 за правилами загального позовного провадження. При цьому вказаною ухвалою суду підготовче засідання призначено на 07 травня 2018 р.

Відповідач відзив на позов не надав, при цьому представник відповідача в підготовчому засіданні 07.05.2018 р. визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Так, у підготовчому судовому засіданні господарського суду 07 травня 2018 року по справі № 916/659/18 було протокольно оголошено перерву до 14 травня 2018 року о 14 год. 30 хв. При цьому суд визнав явку представників сторін в засідання суду 14.05.2018 р. необов’язковою у зв’язку з визнанням відповідачем позовних вимог в повному обсязі.

В підготовче засідання 14.05.2018 р. представники сторін не з’явились.

Згідно ч. 3, 4 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 191, 192 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Розглянувши та дослідивши всі письмові докази, які містяться в матеріалах справи, господарський суд дійшов наступних висновків.

21 лютого 2018 р. між Товариством з обмежено відповідальністю «АС» (постачальник) та Комунальною установою «Одеська обласна психіатрична лікарня № 2» (споживач) укладено договір постачання природного газу № 458(18)Б, відповідно до п. 1.1 якого позивач як постачальник зобов’язується забезпечувати поставку природного газу споживачу для його власних потреб (споживання), а відповідач як споживач зобов’язується приймати природний газ та своєчасно оплачувати його вартість відповідно до умов цього договору.

Згідно п. 2.1 договору поставка природного газу здійснюється за кодом ДК 021:2015, код 09120000-6 – газове паливо (природний газ) в обсязі 16,054913 тис. куб.м.

Згідно п. 3.2 договору передача обсягів газу від постачальника споживачеві у відповідному місяці оформлюється актом приймання-передачі газу, який стає невід’ємною частиною цього договору.

Пунктом 3.2.1 договору встановлено, що акт приймання-передачі газу за поточний місяць складається постачальником на підставі отриманих від споживача даних до 5 числа місяця, наступного за місяцем споживання у 2-х примірниках і служить підставою для визначення вартості обсягу фактичного спожитого газу в місяці споживання та розрахунків сторін за цим договором.

Згідно п. 3.2.2 обсяг фактично спожитого природного газу споживачем за поточний місяць повинен бути підтверджений реєстром газотранспортної організації.

За умовами п. 4.1 договору ціна за спожитий природний газ у 2018 р. за 1000 куб.м природного газу без урахування тарифів на його транспортування становить 10698,00 грн., у т.ч.: ціна газу – 8915,00 грн., ПДВ у розмірі 20% до ціни газу – 1783,00 грн. Загальна вартість всього обсягу поставки складає 171755,46 грн., у т.ч. ПДВ – 28625,91 грн.

В п. 4.2 договору сторони домовились, що ціна газу, розрахована відповідно до п. 4.1 цього розділу, є обов'язковою для сторін з дати набрання нею чинності. Визначена на її основі вартість газу буде застосовуватись сторонами при складанні актів приймання-передачі газу та розрахунках за газ згідно з умовами договору.

Відповідно до п. 4.3 договору загальна сума вартості договору складається з місячних сум вартості договірних обсягів постачання газу споживачеві.

Пунктом 4.5 договору встановлено, що у разі виникнення у споживача заборгованості з оплати вартості послуг з постачання газу сторони за взаємною згодою та у порядку, передбаченому законодавством, укладають графік погашення заборгованості, який оформлюється і до договору або окремим договором про реструктуризацію заборгованості.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості постачальник має право грошові кошти, отримані від споживача за газ в поточному розрахунковому періоді, зарахувати в рахунок погашення існуючої заборгованості споживача відповідно до черговості її виникнення.

У разі відсутності графіка погашення заборгованості або його недотримання чи неоплати поточних платежів постачальник має право припинити або обмежити постачання газу споживачеві до повного погашення заборгованості.

За умовами п. 5.1 договору оплата газу здійснюється споживачем щомісячно до 30 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Відповідно до п. 5.3 договору звірка розрахунків за газ за даним договором здійснюється сторонами в термін до 10 днів з дати отримання будь-якою із сторін відповідної письмової вимоги іншої сторони, на підставі відомостей про фактичну оплату вартості спожитого газу з врахуванням особливостей, передбачених розділом 7 даного договору, та актів приймання-передачі газу. Звірка розрахунків оформлюється шляхом підписання сторонами акту звірки.

Згідно п. 6.4.4 договору споживач зобов’язаний здійснювати повні і своєчасні розрахунки за поставлений і спожитий газ згідно наданих рахунків.

В п. 7.1 договору вказано, що за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у випадку порушення терміну періодичності розрахунків за природний газ споживач зобов’язується відповідно до письмового повідомлення (припису про припинення газопостачання) від постачальника та в порядку, встановленому „Положенням про порядок пооб’єктного припинення газопостачання споживачам, крім населення, які не здійснюють плату за спожитий природний газ” самостійно припинити споживання природного газу шляхом відключення та пломбування вхідної засувної арматури газопроводу, що перебуває на балансі споживача, та попередити інших постачальників природного газу про припинення споживання ним природного газу.

Пунктом 9.1 договору встановлено, що всі суперечки та розбіжності, що виникли між сторонами в процесі виконання договору, розв’язуються шляхом переговорів.

Відповідно до п. 9.2 договору у випадку недосягнення згоди спір підлягає розгляду у відповідному господарському суді у відповідності з чинним законодавством України.

Пунктом 10.1 договору встановлено, що останній вступає в силу з моменту підписання і діє в частині поставок газу до 31.03.2018 року, згідно ч. 3 ст. 631 ЦК України, а в частині розрахунків - до повного їх закінчення.

Як вказує позивач, за вказаним договором ним було поставлено відповідачу природний газ, однак неоплата відповідачем поставленого природного газу за спірним договором стала підставою для звернення позивача до суду із заявленим позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому за правилами статті 14 Цивільного кодексу України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 173 ГК України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 174 ГК України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Так, укладений між сторонами вищевказаний договір на постачання природного газу є підставою для виникнення у сторін за цим договором господарських зобов'язань відповідно до ст.ст. 173, 174 ГК України (ст.ст. 11, 202, 509 ЦК України), і згідно ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання його сторонами.

В силу ч. 1 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Як встановлено судом, на виконання умов зазначеного договору №458(18)Б від 21.02.2017 р. позивач у лютому місяці 2018 року поставив відповідачу природний газ в обсязі 16,055 тис. куб.м на загальну суму 171755,46 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи копія акту приймання-передачі природного газ увід 28.02.2018 р. (а.с. 20).

В силу статті 538 Цивільного кодексу України виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання, при якому сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено умовами договору, актами цивільного законодавства тощо.

Так, прийняття відповідачем від позивача поставленого природного газу є підставою виникнення у відповідача зобов'язання здійснити оплату за поставлений на об’єкт відповідача природний газ відповідно до умов договору №458(18)Б та чинного законодавства на підставі складеного вищезазначеного акту приймання-передачі природного газу, який згідно п. 3.2.1 договору служить підставою для визначення вартості обсягу фактичного спожитого газу в місяці споживання та розрахунків сторін за цим договором.

За умовами п. 5.1 договору оплата газу здійснюється споживачем щомісячно до 30 числа поточного місяця, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника.

Як вбачається з матеріалів справи, на оплату поставленого природного газу позивачем виставлено відповідачу рахунок-фактуру № 153 від 28.02.2018 р. за лютий 2018 року на суму 171755,46 грн., у т.ч. ПДВ – 28625,91 грн. (а.с. 21).

Ст. 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Проте, як встановлено судом, відповідачем не були виконані зобов’язання за договором №458(18)Б щодо здійснення оплати вартості поставленого природного газу на поточний рахунок постачальника.

Відтак, у відповідача існує невиконане зобов’язання щодо своєчасної оплати за поставлений природний газ в розмірі 171755,46 грн., докази сплати відповідачем цієї суми в матеріалах справи відсутні.

Так, несплата позивачу вказаної суми за поставлений природний газ у встановлені строки за спірним договором відповідач порушив прийняті на себе зобов’язання відповідно до умов договору, що є недопустимим згідно ст. 525 Цивільного кодексу України.

Таким чином, суд вважає цілком обґрунтованими доводи позивача про наявність у відповідача перед позивачем основного боргу в заявленій сумі 171755,46 грн., яку відповідач визнав під час судового розгляду справи.

Відтак, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача суми основного боргу в розмірі 171755,46 грн.

Разом з тим невиконання зобов’язання або виконання зобов’язання з порушенням умов, визначених змістом зобов’язання (неналежне виконання), що мало місце у даному випадку (несвоєчасна сплата відповідачем природного газу по договору) згідно ст. 610 Цивільного кодексу України є порушенням зобов'язання, зокрема з боку відповідача.

Відповідно до п. 7.1 договору за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

При цьому боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України). В свою чергу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Як вже зазначалось, відповідач свої зобов’язання за договором №458(18)Б щодо оплати за поставлений природний газ по цьому договору не виконав та не оплатив позивачу вартість поставленого природного газу по договору у лютому 2018 року за актом приймання-передачі, у зв’язку чим позивачем відповідно нарахована пеня в сумі 4639,00 грн.

Як передбачено частиною 1 ст. 548 Цивільного кодексу України, виконання зобов’язання (основного зобов’язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. В силу ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов’язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою (штраф, пеня).

Згідно положень ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч. 1 ст. 624 Цивільного кодексу України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 193 Господарського кодексу України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Ч. 1, 2, 4 ст. 217 Господарського кодексу України передбачають, що господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції. Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб’єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Відповідно до положень ст. 229 Господарського кодексу України учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобов'язання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобов'язаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобов'язання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами. Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

В силу положень ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Враховуючи те, що відповідачем не були виконані зобов’язання за договором №458(18)Б щодо здійснення оплати вартості поставленого природного газу по договору у лютому 2018 року, на думку суду, позивачем правомірно нараховано відповідачу пеню за несплату вартості природного газу за період з 02.03.2018 р. по 30.03.2018 р. (29 дн.) на суму боргу в розмірі 171755,46 грн., що за наведеним у позові розрахунком (а.с. 7) складає 4639,00 грн., розмір якої визнається відповідачем. Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення вказаної суми пені.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 423,50 грн. суд зазначає наступне.

Виходячи з системного аналізу законодавства, обов'язок боржника сплатити кредитору суму боргу з нарахуванням процентів річних випливає з вимог ст. 625 ЦК України.

Зокрема, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому застосування положень частини другої ст. 625 ЦК України не передбачає наявність вини боржника, оскільки згідно частини першої цієї ж статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням процентів є способом захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Слід зазначити, що виходячи з положень ст. 625 ЦК України, право кредитора на стягнення 3% річних не залежить від моменту пред’явлення вимоги про таке стягнення (до моменту погашення боргу або після цього). При цьому визначальним є наявність факту порушення боржником строків виконання грошового зобов’язання. Таким чином, право кредитора на стягнення 3% річних може бути реалізовано у будь-який момент при наявності вищезазначених вимог, передбачених законодавством.

Наразі слід зазначити, що згідно положень ЦК проценти річних є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань. Так, розмір таких процентів річних може бути визначений сторонами в договорі.

З огляду на те, що в укладеному сторонами по справі договорі №458(18)Б не встановлено іншого відсотку річних, відповідно сплаті підлягають саме 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення.

Враховуючи вищенаведене та встановлення судом порушення відповідачем терміну сплати вартості поставленого природного газу, суд вважає, що позивачем цілком правомірно нараховано 3% річних за період з 01.03.2018 р. по 30.03.2018 р. на відповідну суму несплаченої вартості поставленого природного газу по договору у лютому 2018 року (171755,46 грн.), що складають 423,50 грн., розрахунок яких міститься в позові (а.с. 7) та визнається відповідачем.

Таким чином, загальна сума боргу, що підлягає стягненню з відповідача, складає 176817,96 грн., у т. ч.: основного боргу – 171755,46 грн., 3% річних – 423,50 грн., пені – 4639,00 грн.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно ч. 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Оцінюючи наявні докази в сукупності та враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” до Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” про стягнення заборгованості за спірним договором №458(18)Б про постачання природного газу в загальній сумі 176817,96 грн. підлягають задоволенню. При цьому суд погоджується з доводами позивача про те, що, відмовляючись від оплати за спожитий природний газ на умовах, що встановлені в договорі, та не оплачуючи у встановлений строк вартість поставленого газу, КУ „Одеська обласна психіатрична лікарня №2” порушує права та законні інтереси ТОВ «АС», а також порушує положення чинного цивільного та господарського законодавства.

Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вказані положення ЦК кореспондуються з положеннями ст. 20 ГК України.

У зв’язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідача та рішення відбулось на користь позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2652,27 грн., понесені позивачем при подачі позову, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 185, 191, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд –

В И Р І Ш И В :

1.          Позов Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” до Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” про стягнення заборгованості в загальній сумі 176817,96 грн. задовольнити.

2.          СТЯГНУТИ з Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” (67513, Одеська область, Комінтернівський район, с. Олександрівка (Олександрівська с/р), пл. Центральна, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Шевцової, буд. 22А; ) заборгованість за поставку природного газу в сумі 171755/сто сімдесят одна тисяча сімсот п’ятдесят п’ять/грн. 46 коп., 3% річних в сумі 423/чотириста двадцять три/грн. 50 коп., пеню в сумі 4639/чотири тисячі шістсот тридцять дев’ять/грн. 00 коп.

3.          СТЯГНУТИ з Комунальної установи „Одеська обласна психіатрична лікарня № 2” (67513, Одеська область, Комінтернівський район, с. Олександрівка (Олександрівська с/р), пл. Центральна, 1; ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „АС” (85700, Донецька область, м. Волноваха, вул. Шевцової, буд. 22А; ) витрати по сплаті судового збору в сумі 2652/дві тисячі шістсот п’ятдесят дві/грн. 27 коп.

Рішення господарського суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 20-денного строку з моменту складення та підписання повного рішення.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 21 травня 2018 р.

Суддя В.С. Петров