ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року м.Дніпро Справа № 904/10455/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Іванова О.Г. (доповідач),

суддів: Дарміна М.О., Антоніка С.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження без виклику (повідомлення) сторін апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське, Дніпропетровська область на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2018 року, ухваленого суддею Назаренко Н.Г., повний текст якого складений 02.03.2018 року, у справі № 904/10455/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Геннліх Україна", м. Слов'янськ, Донецька область

до Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське, Дніпропетровська область

про стягнення заборгованості у сумі 57 726,56 грн. за договором поставки,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Геннліх Україна" про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" заборгованості у розмірі 57 726,56 грн., з яких: 42 698,08 грн. - основної заборгованості, 4 408,95 грн. - інфляційних втрат, 1 095,00 грн. - 3% річних, 9 524,53 грн. - пені.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору №15-1168-02 від 03.07.2015 в частині повної та своєчасної оплати за поставлений товар, що дало підстави для нарахування позивачем відповідачу штрафних санкцій (пені), інфляційних втрат та відсотків річних згідно зі ст..625 ЦК України.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2018 року у справі №904/10455/17 (суддя Назаренко Н.Г.) позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Геннліх Україна" суму основного боргу у розмірі 42 698,08 грн., інфляційні втрати 4 362,31 грн., 3% річних 1080,78 грн. та 1334 грн. 32 коп. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення господарського суду в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення основної заборгованості мотивовано неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо повної та своєчасної оплати поставленого товару; в частині часткового задоволення позовних вимог по стягненню інфляційних втрат та відсотків річних невірним розрахунком позивачем вказаних вимог; в частині відмови в позові щодо стягнення пені відсутністю домовленості між сторонами в умовах договору такого виду відповідальності.

Не погодившись із вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Дніпровський металургійний комбінат" звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

При цьому, скаржник в апеляційній скарзі посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, оскільки необґрунтовано прийнято до розгляду розрахунок позовних вимог позивача. Відповідно до п.4.2 договору, укладеного між сторонами, розрахунок за товар здійснюється на підставі рахунку, на умовах визначених специфікаціями, які є невід"ємними частинами договору; в матеріалах справи відсутні докази направлення позивачем відповідачу рахунків на оплату, отже, і строк порушення зобов`язання має обчислюватись зі спливом обумовленого специфікацією строку після виставлення рахунку.

Також судом першої інстанції необґрунтовано прийнято розрахунок сум, що підлягають стягненню, не зважаючи на те, що, на думку скаржника, позовні вимоги не доведені належними засобами доказування. В якості вказаних доводів наводить правові положення Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, зокрема, пунктів 2, 59, 61, щодо направлення поштового відправлення з описом вкладення і видачею розрахункового документу встановленої форми (касового чеку, розрахункової квитанції тощо).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечував, вважає рішення законним та обґрунтованим, зазначає, що відповідачем не заперечується факт отримання товару за договором № 15-1168-02 від 03.07.2015 та наявність заборгованості за товар, про що самим відповідачем вказано у відзиві на позовну заяву; розрахунок відсотків річних та інфляційних втрат здійснено позивачем виключно на підставі документів наявних у справі, зокрема, договору, додаткових угод № 3, № 5, рахунків на оплату, видаткових та податкових накладних. При цьому позивач зауважив, що відповідно до додаткових угод № 3, та № 5 оплата товару здійснюється по факту поставки товару впродовж 10 банківських днів.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 19.02.2018 року у справі № 904/10455/17 та призначено її до розгляду на 24.04.2018 року.

У зв`язку з відпусткою судді-доповідача ОСОБА_1 розгляд апеляційної скарги відповідача 24.04.2018 не відбувся і був перенесений на 22.05.2018, про що у системі "Діловодство спеціалізованого суду" розміщено відповідну інформаційну довідку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.

03.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Геннліх Україна" (продавець) та Публічним акціонерним товариством "Дніпровський металургійний комбінат" (покупець) укладено договір № 15-1168-02, відповідно до предмету якого, продавець зобов'язався поставити, а покупець прийняти й оплатити продукцію, іменовану надалі товар; кількість, номенклатура, ціна, строки поставки товару, умови поставки (відповідно до ІНКОТЕРМС - правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної ОСОБА_2 в редакції 2010 року) та умови оплати визначені в Специфікаціях, прикладених до даного договору, що становлять його невід'ємну частину (п. 1.1 договору, а.с. 14-17).

Згідно з п. 1.2 договору, продавець гарантує, що на момент поставки він має законне право власності на зазначений товар і надає товар покупцю вільний від яких-небудь прав застави, вимог або обтяжень.

Пунктом 2.1 договору визначено, що ціна товару встановлюється в гривнях, на умовах поставки зазначених у специфікаціях, прикладених до договору, що становлять його невід'ємну частину.

Сума договору на момент підписання згідно специфікації №1, становить 33 753,26 грн. із ПДВ і буде змінена на суму кожної наступної специфікації, що підписується обома сторонами (п. 2.2 договору).

Відповідно до п. 2.3 договору, сторони прийняли, що всі ціни, обговорені в специфікаціях, додатках до даного договору, є звичайними, справедливими, ринковими.

Відповідно до п. 3.1 договору, датою поставки автомобільним транспортом вважається дата, зазначена покупцем у видатковій накладній, що іменована далі товаросупроводжувальна накладна.

Згідно з п. 3.2 договору, перехід права власності зазначається у специфікаціях прикладених до договору, що становлять його невід'ємну частину.

За п. 4.1 договору, розрахунки за даним договором здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок продавця.

Пунктом 4.2 договору сторони узгодили, що розрахунок за товар здійснюється на підставі рахунка, на умовах зазначених у специфікаціях, прикладених до договору, що становлять його невідємну частину. Після здійснення попередньої оплати ціна на товар не змінюється. Податкова накладна надається згідно чинного законодавства.

За п.4.4 продавець складає і обов`язково реєструє електронну податкову накладну в ЄРПН згідно чинного податкового законодавства; "продавець" негайно передає зареєстровану в ЄРПН електронну податкову накладну в систему "М.Е.DOC" за допомогою технічних засобів зв`язку.

Пунктами 5.4, 5.5 договору визначено, що при прийманні товару обов`язкова наявність наступних документів: сертифіката (паспорта) якості, товаросупроводжувальної накладної, податкової накладної. У розрахункових і товаросупроводжувальних документах обов`язкове зазначення кількості й посилання на номер даного договору, найменування відправника вантажу й "продавця". Відповідальність за неправильне оформлення документів покладається на "продавця".

Пунктом 8.3 договору сторони передбачили, що у разі ненадання рахунків разом з товаром, рахунки на оплату за фактично поставлений товар надаються протягом 5-ти календарних днів з дати поставки. За несвоєчасне надання фактичних рахунків "продавець" сплачує штраф у розмірі 5% від суми поставки.

Пунктом 9.6 договору встановлено, що він набирає чинності з дати його підписання обома сторонами та скріплення печаткою і діє до 31.12.2015, а в частині гарантійних зобов`язань до повного їх закінчення.

12.10.2016 між сторонами укладено додаткову угоду №3, якою сторони доповнили договір специфікацією №3, відповідно до якої поставці підлягав товар комплект ущільнень до гідроциліндрів та комплект ущільнень до пневмоциліндру в асортименті; загальна вартість товару становила 41705,62 грн.; умови поставки товару СРТ склад автоперевізника "Нова пошта" м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова,12; умови оплати товару по факту поставки впродовж 10-ти банківських днів. Оплата здійснюється на підставі рахунка, за узгоджену партію товару.

Вказаною додатковою угодою, сторони визначили, що право власності покупця на товар виникає з моменту отримання товару на складі автоперевізника "Нова пошта" м. Дніпродзержинськ, вул. Кірова,12 (а.с.18).

25.01.2017 між сторонами підписано додаткову угоду №5, якою доповнено договір специфікацією №4, відповідно до якої поставці підлягав товар ущільнення поршню; вартість товару 992,46 грн.; умови поставки товару СРТ склад автоперевізника "Нова пошта" м. Камянське, вул. Соборна,12; умови оплати товару по факту поставки впродовж 10-ти банківських днів. Оплата здійснюється на підставі рахунка, за узгоджену партію товару.

Відповідно до цієї додаткової угоди право власності покупця на товар виникає з моменту отримання товару на складі авто перевізника "Нова пошта" м. Камянське, вул. Соборна,12 (а.с.19).

На виконання умов договору позивач поставив, а відповідач прийняв товар:

- за видатковою накладною №УП137 від 19.01.2017 на суму 38743,97 грн. на підставі довіреності Відповідача № 13/02 від 11.01.2017 (а.с.21-23);

- за видатковою накладною №УП351 від 10.02.2017 на суму 2961,65 грн. на підставі довіреності відповідача № 78/02 від 07.02.2017 (а.с.29-31);

- за видатковою накладною №УПТ350 від 10.02.2017 на суму 992,46 грн. на підставі довіреності відповідача № 78/02 від 07.02.2017 (а.с.30-31, 36);

всього на загальну суму 42698,08 грн.

Вказаний товар прийнято відповідачем буз будь-яких заперечень щодо якості, кількості, вартості товару, що підтверджується підписом представника та печаткою підприємства відповідача.

На оплату вказаного товару позивачем були виписані відповідачу рахунки на оплату: № УП2574 від 19.01.2017, № УП02574 від 10.02.2017, № УП306 від 10.02.2017 (а.с.20, 28, 35).

Крім того, відповідно до п.п.4.2, 4.4 договору позивачем здійснено реєстрацію податкових накладних на вказані операції, зокрема, податкова накладна №193 від 19.01.2017, податкова накладна № 160 від 10.02.2017, податкова накладна № 161 від 10.02.2017 (а.с.24-25, 32-33, 37), що підтверджується квитанціями № 1 від 23.01.2017, № 1 від 13.02.2017, № 1 від 13.02.2017 (а.с.26, 33, 38).

Несплата відповідачем вартості товару, у строки, передбачені специфікаціями до договору, і стали підставою звернення позивача з позовом до господарського суду.

Як вже зазначалось вище господарським судом позовні вимоги задоволені частково.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, що регулюється параграфом 1-3 розділу ІІІ Цивільного кодексу України, Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 692 Цивільного кодексу України встановлено, що покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного з законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч.1, 2 ст.712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистими, сімейними, домашніми або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

У відповідності до ч.1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми.

З урахуванням викладених норм права та відсутності у матеріалах справи доказів погашення заборгованості у розмірі 42 698,08 грн. станом на 26.02.2018 (дата винесення оскаржуваного рішення), господарським судом здійснений обґрунтований висновок про задоволення позову в цій частині.

Крім суми основної заборгованості, позивачем у позовній заяві викладена вимога про стягнення з відповідача 4 408,95 грн. - інфляційних втрат, 1 095,00 грн. - 3% річних, 9 524,53 грн. - пені.

Розрахунок вказаних нарахувань здійснено позивачем:

- за накладною № УП137 від 19.01.2017 інфляційні втрати за період лютий грудень 2017 року, 3% річних за період з 02.02.2017 по 13.12.2017, пені за такий самий період (02.02.2017-13.12.2017);

- за накладною № УП351 від 10.02.2017 інфляційні втрати за період з лютого по грудень 2017 року, 3% річних з 24.02.2017 по 13.12.2017, пені за такий самий період;

- за накладною № УПТ350 від 10.02.2017 інфляційні втрати за період лютий-грудень 2017, 3% річних за період з 24.02.2017 по 13.12.2017. пені за такий самий період.

Відповідач у відзиві на позовну заяву отримання товару підтвердив, наявність основної заборгованості визнав, проте, не погодився з періодом нарахування позивачем інфляційних втрат та відсотків річних, з огляду на отримання товару не в дати складання видаткових накладних, а в момент надходження товару на склад "Нової пошти" у місті Дніпродзержинську (Кам`янському) по вулиці Кірова, 12, відповідно до умов Специфікацій. Також не погодився з нарахуванням пені. Виклав у відзиві на позов свій контррозрахунок відсотків річних та інфляційних втрат.

В якості підтвердження хибності взятого для розрахунку позивача періоду прострочення, відповідачем надані власні екземпляри, належним чином засвідчених видаткових накладних, відповідно до яких:

- товар за накладною №УП137 від 19.01.2017 отриманий відповідачем 23.01.2017, що засвідчено відповідальним за пропуск вантажу на підприємство охоронцем та штампом контрольно-пропускного пункту, печаткою інформаційно-аналітичного відділу (а.с.72);

- товар за накладною № УПТ350 від 10.02.2017 отриманий відповідачем 14.02.2017, що засвідчено відповідальним за пропуск вантажу на підприємство охоронцем та штампом контрольно-пропускного пункту, печаткою інформаційно-аналітичного відділу (а.с.73);

- товар за накладною № УП351 від 10.02.2017 отриманий відповідачем також 14.02.2017, що підтверджено експрес-накладною ТОВ "Нова пошта" № 8565, яку засвідчено підписом відповідальної за отримання товару особи відповідача та штампом підприємства-відповідача (а.с.74).

Таким чином, з урахуванням умови оплати 10 банківських днів з моменту отримання товару, - за накладною № УП137 товар мав бути оплачений в строк до 06.02.2017 (включено), за накладними №УПТ350, УП351 в строк до 28.02.2017 (включно). Відтак, прострочення в оплаті за видатковою накладною №УП137 від 19.01.2017 на суму 38 743,97 грн. розпочалося з 07.02.2017; за видатковими накладними №УПТ350 від 10.02.2017 на суму 992,46 грн. та №УП351 від 10.02.2017 на суму 2961,65 грн. розпочалося з 01.03.2017.

За проведеним власним розрахунком суду першої інстанції, з яким згодна колегія суддів, 3% річних підлягають задоволенню в сумі 1080,78 грн.:

- за видатковою накладною №УП137 від 19.01.2017 на суму 38743,97 грн. за період з 07.02.2017 13.12.2017 складають - 987,18 грн.;

- за видатковою накладною №УПТ350 від 10.02.2017 на суму 992,46 грн. за період з 01.03.2017 13.12.2017 складають 23,49 грн.;

- за видатковою накладною №УП351 від 10.02.2017 на суму 2961,65 грн. за період з 01.03.2017 13.12.2017 складають 70,11 грн.

В частині стягнення 3% річних у сумі 14,22 грн. обґрунтовано відмовлено.

Інфляційні втрати обґрунтовано перераховані місцевим господарським судом, з урахуванням положень п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", відповідно до абзацу 3 якого, розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція) та задоволені в сумі 4362,31 грн. грн. за період з березня 2017 по листопад 2017. В частині стягнення інфляційних втрат у сумі 46,64 грн. обґрунтовано відмовлено.

Також обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо стягнення пені в сумі 9524,53 грн., з огляду на приписи ст.ст.549, 551, 611 ЦК України, ст.ст.1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", враховуючи, що такий вид відповідальності та його розмір в обов`язковому порядку має бути передбачений сторонами у договорі. В даному випадку сторонами у договорі не встановлена відповідальність за прострочення оплати товару, лише передбачена відповідальність "продавця" за несвоєчасну поставку товару (п.8.2 договору), поставку неякісного товару (п.8.4 договору) та ненадання/невчасне надання рахунків на оплату (п.8.3 договору).

Стосовно доводів апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів направлення відповідачу рахунків на оплату, то вони не приймаються колегією суддів, оскільки суперечать умовам договору, а саме п.п.5.5, 8.3 договору, за якими у розрахункових і товаросупроводжувальних документах обов`язкове зазначення кількості й посилання на номер даного договору, найменування відправника вантажу й "продавця", а також передбачена відповідальність за ненадання рахунків разом з товаром у вигляді штрафу в розмірі 5% від суми поставки. Крім того, видаткові накладні підписані представником відповідача без будь-яких зауважень, матеріали справи не містять будь-яких доказів звернення відповідача до позивача з приводу відсутності будь-яких супроводжувальних документів на товар, обумовлених договором, в тому числі рахунків, також у справі відсутні докази повернення товару або взяття його на відповідальне зберігання в зв`язку з неналежною якістю. Будь-яких доказів, що відповідач звертався до позивача з вимогою про надання рахунків або з претензією про їх відсутність й застосування неустойки з цього приводу матеріали справи не містять, відповідачем до апеляційної скарги не надавались. Отже, суд апеляційної інстанції, керується "презумпцією належного виконання зобов`язань", передбаченого ч.5 ст.12 ЦК України та вважає, що зобов`язання позивача з поставки та передання повного пакету документів на товар, в тому числі рахунків, виконано належним чином.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на положення Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 року № 270, зокрема, пунктів 2, 59, 61, щодо направлення поштового відправлення з описом вкладення і видачею розрахункового документу встановленої форми (касового чеку, розрахункової квитанції тощо), не приймаються колегією суддів, оскільки проведення будь-якої господарської операції підтверджується відповідними первинними документами в розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 № 996-ХVІ (зі змінами та доповненнями), яким, є зокрема, видаткова накладна. Всі видаткові накладні на суму заборгованості наявні в матеріалах цієї справи, підписані та засвідчені обома сторонами, при цьому відповідачем наданий і власний екземпляр таких видаткових накладних, а у відзиві на позов не заперечується отримання товару за цими накладними.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції при вирішенні даної справи правильно застосував норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, прийняв законне та обґрунтоване рішення, тому у відповідності до ст. 276 ГПК України в задоволенні скарги слід відмовити, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв'язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 270, 275, 276, 281, 282, 283 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське, Дніпропетровська область залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.02.2018 року у справі № 904/10455/17 залишити без змін.

Судові витрати Публічного акціонерного товариства "Дніпровський металургійний комбінат", м. Кам'янське, Дніпропетровська область за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.05.2018 року.

Головуючий суддя О.Г. Іванов

Суддя С.Г. Антонік

Суддя М.О. Дармін