ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

31 травня 2018 року Справа № 926/4206/17

За позовом Заступника військового прокурора Івано-Франківського гарнізону в інтересах держави в особі позивача 1 - Міністерство оборони України; 2 - Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат"

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вижницька біопаливна компанія"

про зобов'язання повернути майно 239 550,00 грн

Суддя О.Г. Проскурняк

Представники: не викликались

СУТЬ СПОРУ: Заступник військового прокурора Івано-Франківського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі позивача 1 - Міністерство оборони України; 2 - Державне підприємство "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вижницька біопаливна компанія" про зобов'язання повернути майно 239 550,00 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 05 березня 2018 року позов задоволено; зобовязано ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія повернути Державному підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат наступні транспортні засоби: КАМАЗ - 5511, д/н НОМЕР_1, шасі № 0384385, рік випуску 1991-й, інв. № 50; КАМАЗ - 5511, д/н НОМЕР_2, шасі №39221, двигун № НОМЕР_3, рік випуску 1990 інв. №47 ; КАМАЗ 5511 д/н НОМЕР_4, шасі № 333454, двигун № НОМЕР_5 рік випуску 1989, загальною вартістю 239 550,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Вижницька біопаливна компанія на користь Державного підприємства Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат 3 593,25 грн. судового збору.

29 травня 2018 року від відповідача надійшла заява про розяснення судового рішення від 05 березня 2018 року.

Так, в своїй заяві про розяснення судового рішення, заявник просить суд розяснити наступні питання:

1. Чи зобовязано рішенням суду ТОВ Вижницька біопаливна компанія повернути повністю відремонтовані автомобілі?

2. Чи звільняється державне підприємство Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат від зобовязання проведення розрахунків за виконану роботу?

3. Чи зобовязано ТОВ Вижницька біопаливна компанія сплачувати виконавчий збір за примусове виконання рішення суду добровільно його виконуючи?

Відповідно до частини 3 статті 245 ГПК України суд розглядає заяву про розяснення судового рішення у порядку, в якому було ухвалено відповідне судове рішення, протягом десяти днів з дня її надходження. У разі необхідності суд може викликати учасників справи, державного чи приватного виконавця в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви про розяснення рішення.

Враховуючи те, що матеріалів справи достатньо для здійснення розгляду заяви, суд дійшов висновку про розгляд заяви про розяснення судового рішення без виклику представників сторін та прокурора.

Перевіривши доводи, наведені у заяві про розяснення судового рішення у господарській справі № 926/4206/17 від 05 березня 2018 року та проаналізувавши запитання, які просить розяснити заявник, суд встановив.

Частиною 1 статті 14 Конституції України закріплено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 115 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

Частиною 1 статті 31 Закону України Про виконавче провадження встановлено, що у разі якщо викладена у виконавчому документі резолютивна частина рішення є незрозумілою, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про розяснення відповідного рішення.

Відповідно до частини 1 статті 245 ГПК України унормовано, що за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд розяснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Системне тлумачення положень вказаної статті дозволяє дійти висновку, що рішення суду може бути розяснено у разі, якщо без такого розяснення його важко виконати, оскільки існує значна ймовірність неправильного його виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення. Тобто, розяснення рішення суду це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта і викладенні рішення суду у більш ясній і зрозумілій формі.

Між тим, у вирішенні питання про межі, в яких суд вправі діяти, надаючи роз'яснення судового рішення, слід виходити з приписів статей 237, 238 ГПК України щодо змісту рішення, якщо воно є незрозумілим для заявника. При цьому, необхідність такого роз'яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння судового рішення.

Відповідно до частини 5 статті 238 ГПК України закріплено, що у резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або імя (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України.

Відповідно до абзацу 2 пункту 18 Постанови Пленум Вищого Господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року встановлено, що здійснюючи роз'яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

З аналізу вищенаведеної правової норми випливає, що роз'яснення рішення, ухвали - це засіб виправлення недоліків судового акта, який полягає в усуненні неясності судового акта, викладення рішення у більш зрозумілій, доступній, чіткій та конкретизованій формі, не змінюючи при цьому його змісту та виключно в межах тих питань, які були предметом судового розгляду.

Отже, суд роз'яснює суть судового рішення (ухвали), якщо воно є незрозумілою для суб'єкта, якому надано право звернення за відповідним роз'ясненням. При цьому, необхідність такого роз'яснення випливає з обставин неоднозначного розуміння судового рішення (ухвали) з метою його виконання.

Таким чином роз'яснення судового рішення не є встановленням способу та порядку виконання судового рішення та можливе лише у випадку кількох варіантів тлумачення резолютивної частини судового рішення.

Так, представник відповідача в заяві про розяснення судового рішення не надав суду жодних доказів неоднозначного розуміння судового рішення від 05 березня 2018 року.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи, предметом спору та судового розгляду, в межах господарської справи № 926/4206/17, було зобовязання повернути майно, а питання щодо стану майна та проведення розрахунків між сторонами не досліджувалось.

Так, всупереч статті 245 ГПК України, на яку посилається заявник, останній ставить питання не щодо роз'яснення рішення суду, а щодо процесу виконання рішення та взаєморозрахунків між сторонами.

Відповідно до абзацу 2 пункту 18 Постанови Пленум Вищого Господарського суду України № 6 від 23 березня 2012 року унормовано, якщо фактично порушується питання про зміну рішення, або про внесення до нього нових даних, або про роз'яснення мотивів прийняття рішення, або фактично про встановлення чи зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд відмовляє в роз'ясненні рішення.

Згідно із Законом України від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Протоколу № 1 та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, Україна повністю визнає обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

Відповідно до статті 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких видана Верховною Радою, є частиною законодавства України.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з висновком Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України колишня друга секція (Заява N 63566/00) Страсбург, 18 липня 2006 року, кожен доречний і важливий аргумент особи має бути проаналізований і суд має надати відповідь на кожен аргумент заявника.

Враховуючи вищевикладене, розглянувши подану заяву та проаналізувавши поставлені заявником запитання, суд вважає, що підстави для задоволення заяви про роз'яснення судового рішення відсутні, оскільки резолютивну частину рішення по справі № 926/4206/17 складено у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема частини 5 статті 138 ГПК України, а її зміст та порядок виконання є зрозумілим.

Так, враховуючи невідповідність заяви про розяснення судового рішення вимогам статті 245 ГПК України, в розясненні рішення Господарського суду Чернівецької області від 05 березня 2018 року слід відмовити.

Керуючись статтями 234, 235, 245, 255 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Вижницька біопаливна компанія" про розяснення судового рішення Господарського суду Чернівецької області від 05 березня 2018 року відмовити.

Повний текст ухвали складено та підписано - "31" травня 2018 року.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 235 ГПК України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 254-257 ГПК України.

Суддя О.Г. Проскурняк