ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

21.05.2018

Справа № 910/1801/18

За позовом Комунального підприємства “Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Євростандарт плюс”, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача – Товариство з обмеженою відповідальністю “Фактор-Т” про стягнення 28381,50 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Без виклику представників сторін (судове засідання не проводилось).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення з відповідача заборгованості за експлуатаційні послуги, надані щодо утримання та обслуговування нерухомого майна (нежитлове приміщення за адресою: м. Київ, вул. Зоологічна, 4А), а також санкцій за їх несвоєчасну оплату.

Відповідач позов не визнав, пославшись на те, що йому відповідні послуги не надавалися, та Позивачем завищено розмір площі займаної орендованим Відповідачем приміщенням.

Третя особа не скористалася наданим їй законом правом подати письмові пояснення по суті позову.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Як зазначив Позивач, на підставі ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у період з 31.03.2013 по 30.11.2017 Відповідачу надавалися послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по нежитловому приміщенню, розташованому за адресою: м. Київ, вул. Зоологічна, 4А, площею 210,90 кв.м.

Унаслідок неповної оплати фактично спожитих послуг Відповідач, за твердженнями Позивача, заборгував йому 12237,71 грн. за період з 31.03.2013 по 31.08.2016 та за період з 30.09.2016 по 30.11.2017 – 7681,90 грн.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 20 та п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено зустрічні обов’язки споживача та виконавця з укладення договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Судом встановлено, що між сторонами відповідного договору на надання житлово-комунальних послуг не укладалося, що однак, не може бути підставою для звільнення споживача від обов’язку оплати послуг, якщо він фактично ними користується.

У той же час, у якості доказів надання Позивачем та споживання Відповідачем вказаних житлово-комунальних послуг Позивач долучив до матеріалів справи рахунки на оплату за спірний період, банківські виписки про рух коштів на рахунку Позивача, а також акт звірки взаєморозрахунків, що підписаний тільки зі сторони Позивача. Відсутність доказів направлення відповідних рахунків на оплату Позивач мотивував тим, що направляв їх простим листом всім споживачам згрупованим списком, а тому неможливо виокремити їх направлення Відповідачу. Крім того, законом не передбачено чіткого порядку їх передачі, а тому Відповідач, як заінтересована особа в перерахуванні грошових коштів у встановлений законом строк, мав звертатися за їх отриманням до Позивача.

Однак, Відповідач отримання та споживання вказаних послуг заперечив та вказав, що Позивач також помилково нараховує їх розмір з огляду на невідповідність займаної Відповідачем площі в будинку.

Із долучених до матеріалів справи Відповідачем документів вбачається, що останній на підставі укладеного з Третьою особою Договору від 01.07.2015 № 233, акту приймання-передачі приміщення від 01.07.2015 є орендарем нежитлового приміщення, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Зоологічна, 4А, площею 44,8 кв.м., замість вказаних Позивачем 210,90 кв.м.

Пунктом 3.2. Договору також передбачено, що оплату комунальних послуг здійснює Третя особа. Надалі, Додатковою угодою від 01.04.2016 сторонами було внесено зміни до вказаного пункту та зазначено, що з 01.04.2016 орендна плата включає в себе компенсацію усіх комунальних витрат, пов’язаних з використанням приміщення.

Крім того, у матеріалах справи наявний Договір купівлі-продажу частини нежилих приміщень від 10.08.2006, за яким Третя особа придбала 94/100 частини від групи нежилих приміщень № 124 в літ. А, що знаходяться за адресою: м. Київ, вул. Зоологічна, 4А, загальною площею 184,20 кв.м.

Таким чином, Позивачем не надано доказів, що Відповідач займає нежитлове приміщення площею саме 210,90 кв.м., що свідчить про необґрунтованість здійснених Позивачем нарахувань, виходячи з площі приміщення. До того ж, Позивачем не доведено факту користування Відповідачем таким приміщенням до дати укладення Договору оренди від 01.07.2015 № 233. Складений заступником керівника ВОП «Шулявка», майстром дільниці та бригадиром акт від 26.02.2018 обстеження нежитлового приміщення за вказаною вище адресою з посиланням на займання Відповідачем цього приміщення площею 210,9 кв.м. не є належним та допустимим доказом підтвердження його розміру та підставою для використання цієї площі для розрахунку тарифу на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Щодо посилань Позивача на наявні в матеріалах справи виписки з банківського рахунку останнього, з яких вбачається здійснення Відповідачем оплат за комунальні послуги в період з серпня 2013 року по липень 2015 року в розмірі 644,09 грн. щомісячно, то суд зауважує, що підстави вважати дані оплати погодженням Відповідача щодо надання Позивачем спірних послуг відсутні, оскільки з призначення платежу вбачається, що Відповідач здійснював оплати з посиланням на інші номери рахунків, ніж ті, що наявні в матеріалах справи, та якими Позивач мотивував розмір заборгованості.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Позивачем не подано жодних доказів укладення між сторонами договору на надання житлово-комунальних послуг, фактичного споживання Відповідачем цих послуг, не обґрунтовано їх вартість, виходячи з відсутності доказів займання Відповідачем нежитлового приміщення у зазначеній Позивачем площі та у весь визначений Позивачем період, за який останній здійснив нарахування.

Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. (ст. 77 ГПК України).

За таких обставин, суд дійшов висновку в задоволенні позовної вимоги про стягнення 19919,61 грн. заборгованості за жилого-комунальні послуги відмовити за недоведеністю. Відтак, оскільки в задоволенні основної вимоги відмовлено, інші похідні вимоги про стягнення 3% річних та компенсаційних задоволенню також не підлягають.

Судові витрати, у які Позивачем включено витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України залишаються за Позивачем.

Виходячи з викладеного та керуючись статтями ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Суддя                      Р.Б. Сташків