КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа № 910/17863/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Сітайло Л.Г.

Андрієнка В.В.

секретар Ковальчук Р.Ю.

за участю

представників: позивача - не з`явилися;

відповідача - не з`явилися

розглянувши апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс"

на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. (повне рішення складено 11.12.2017 р.)

у справі № 910/17863/17 (суддя - Привалов А.І.)

за позовом ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007"

про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 308253,34 грн

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" (далі - позивач) звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" (далі - відповідач) про стягнення безпідставно отриманих коштів у розмірі 308253,34 грн.

Вимоги позивача обґрунтовані наступним: 1) ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" було встановлено, що 31.10.2008 р., 06.11.2008 р. та 11.11.2008 р. з рахунку позивача на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" були перераховані кошти у загальному розмірі 308253,34 грн; 2) на переконання позивача вказані кошти перераховані безпідставно в силу відсутності будь-якої документації на підтвердження правомірності та законності такого перерахування; 3) на адресу відповідача направлявся запит з проханням надати письмову інформацію з підтверджуючими документами стосовно існування правовідносин між сторонами, однак відповіді на запит не отримано.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. (повне рішення складено 11.12.2017 р.) у справі № 910/17863/17 у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" 20.12.2017 р. подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 р. апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" було передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Однак ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.02.2018 р. апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. у справі № 910/17863/17 залишено без руху, а ухвалою від 22.02.2018 р. на підставі ст. ст. 174 та 260 ГПК України зазначену апеляційну скаргу з доданими документами повернуто заявнику без розгляду у зв`язку з тим, що заявником не усунуто недоліки скарги.

Разом з цим ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" 16.03.2018 р. повторно звернувся з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. Також до скарги заявником було додано клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, позивач зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення було порушено норми матеріального та процесуального права.

Зокрема скаржник вважає, що місцевим господарським судом порушено приписи ст. 33 ГПК України у чинній на момент ухвалення рішення редакції. Окрім цього на переконання скаржника оскаржуване судове рішення ухвалено лише на внутрішньому переконанні суду та припущеннях.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 22.03.2018 р. апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Сітайло Л.Г.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" на рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. у справі № 910/17863/17, звільнено позивача від сплати судового збору за подання скарги та призначено розгляд справи на 19.04.2018 р.

До суду від ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" надійшло клопотання про участь позивача у судовому засіданні 19.04.2018 р. в режимі відеоконференції.

Ухвалою від 16.04.2018 р. клопотання ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції задоволено.

У засідання суду 19.04.2018 р. представники сторін не з`явилися. У зв`язку з цим ухвалою від 19.04.2018 р. розгляд справи відкладено до 17.05.2018 р.

У судове засідання 17.05.2018 р. представники сторін знову не з'явилися, хоча про дату, час та місце проведення судового розгляду повідомлялися належним чином. Будь-яких доказів поважності причин відсутності зазначених представників суду не надано.

Суд зазначає, що копія ухвали від 19.04.2018 р. про відкладення розгляду справи, що надсилалася Товариству з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007", разом з конвертом була повернута поштовим відділення на адресу суду з приміткою «не знаходиться».

У статті 120 ГПК України міститься положення, відповідно до якого у разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Усі процесуальні документи надсилалися Товариству з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 03022, м. Київ, вул. Сумська, буд. 3. Тобто судом здійснено належні процесуальні дії стосовно повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового розгляду.

При цьому суд зазначає, що неявка у судове засідання представників сторін, належним чином повідомлених про судовий розгляд даної справи, не перешкоджає розгляду скарги. Подальше відкладення може призвести до затягування та порушення строків розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними у справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

Зі встановлених судом першої інстанції обставин та наданих позивачем доказів убачається, що постановою Господарського суду Черкаської області від 24.03.2016 р. у справі № 01/5026/442/2011 Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Голінного Андрія Михайловича.

Ухвалою Господарського суду Черкаської області від 13.04.2017 р. у справі № 01/5026/442/2011 продовжено строк ліквідаційної процедури до 24.09.2017 р.

Як зазначив ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" у позові, в ході виконання його повноважень встановлено, що 31.10.2008 р., 06.11.2008 р. та 11.11.2008 р. з розрахункового рахунку позивача на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" № 1000, відкритий у ПАТ "Донгорбанк", було перераховано грошові кошти у загальному розмірі 308253,34 грн. Дана обставина підтверджується копією банківської виписки (а. с. 24, 25), наданою позивачем.

Позивач стверджує, що вказані кошти були перераховані безпідставно, оскільки у ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" відсутні будь-які підтверджуючі документи щодо правомірності та законності перерахування коштів у розмірі 308253,34 грн на користь відповідача, будь-які відомості про перерахування вказаної суми коштів раніше на рахунок відповідача, а також, що таке перерахування здійснено помилково.

З метою встановлення обставин перерахування вказаних коштів позивачем надсилався Товариству з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" запит № 01/5026/442/2011/753 від 26.12.2016 р., у якому ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" Голінний А.М. просив надати інформацію про всі правовідносини, що виникали між сторонами, а також копії підтверджуючих документів, що стосуються таких правовідносин.

При цьому у позові зазначено, що на адресу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" жодної відповіді на запит не надходило.

Враховуючи вищевикладене, ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" звернувся з даним позовом до суду та просив стягнути з відповідача безпідставно перераховані кошти у розмірі 308253,34 грн.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї статті застосовуються до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених нормами ст. 11 ЦК України. До відсутності правової підстави стаття 1212 ЦК України відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним тощо.

Таким чином, вимога про повернення коштів на підставі вказаної статті може висуватися лише у випадку відсутності між сторонами правочину або будь-якої іншої підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що у матеріалах даної справи відсутні докази на підтвердження відсутності договірних відносин між сторонами даного спору, на підставі яких перераховано грошові кошти у розмірі 308253,34 грн., як і відсутні докази безпідставності перерахування вказаних коштів на користь відповідача.

Так, навпаки, з копії банківської виписки убачається, що грошові кошти перераховувалися відповідачу за купівлю нафтопродуктів та на підставі рахунків на оплату, тобто, за наявності правових підстав. Дана обставина позивачем не спростовується.

При цьому апеляційний суд також зауважує на тому, що з наданої позивачем копії банківської виписки взагалі неможливо встановити, з рахунку/рахунків якої особи перераховувалися грошові кошти, які просить стягнути Товариство з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс". Тобто позивачем не доведено, що такі кошти належали чи належать Товариству з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс".

Ліквідатор Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" у позовній заяві зазначає, що йому не було передано колишніми керівниками та засновниками позивача ніякої бухгалтерської та іншої документації, з якої можна встановити наявність господарських правовідносин між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007", а також підстави перерахування спірних коштів.

Разом з цим суд зауважує на тому, що відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Однак позивачем не доведено належними та допустимими засобами доказування фактів безпідставного перерахування відповідачу спірних коштів та збереження таких коштів у відповідача без достатньої правової підстави. Обставини стосовно того, що ліквідатору не було передано ніякої бухгалтерської та іншої документації не свідчать про її відсутність, а отже позивачем не дотримано вимог ст. ст. 33 та 34 Господарського процесуального кодексу України (у редакції на момент розгляду справи у суді прешої інстанції) в частині надання доказів на підтвердження правомірності пред`явлення даного позову.

При цьому згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України у чинній редакції належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як було зазначено вище, на підтвердження позовних вимог позивачем надано лише копію банківської виписки та копію запиту стосовно надання інформації про всі правовідносини, що виникали між сторонами, а також копій підтверджуючих документів, що стосуються таких правовідносин.

Проте зі змісту наданої копії банківської виписки встановити особу, з рахунку якої перераховувалися спірні кошти, не є можливим. Також суд зауважує, що неотримання позивачем відповіді від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мольфар-2007" на запит ніяким чином не свідчить про відсутність договірних відносин між сторонами даного спору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду стосовно того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, за допомогою яких можна встановити обставини справи, та не підтверджено факт безпідставного отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 308253,34 грн.

Аргументами апеляційної скарги позивача є те, що місцевим господарським судом порушено приписи ст. 33 ГПК України у чинній на момент ухвалення рішення редакції. Окрім цього на переконання скаржника оскаржуване судове рішення ухвалено лише на внутрішньому переконанні суду та припущеннях.

Відповідно до приписів ст. 33 ГПК України (у редакції на момент ухвалення рішення суду) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішення здійснено дослідження поданих позивачем доказів, а також зобов`язано відповідача надати докази повернення спірних коштів позивачу або докази на підтвердження правомірності набуття таких коштів. Дана обставина підтверджується резолютивними частинами ухвал від 13.10.2017 р. та від 16.11.2017 р. Тому, не дивлячись на невиконання відповідачем зазначених вимог, висновки суду в рішенні від 30.11.2017 р. грунтуються на поданих позивачем доказах та аналізі норм матеріального законодавства, а не на припущеннях суду, як вказує скаржник. При цьому апеляційний суд вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції стосовно недоведеності підстав для задоволення позову, про що зроблено висновки, наведені вище. Таким чином суд не вбачає будь-яких порушень норм матеріального та процесуального права при ухваленні Господарським судом м. Києва оскаржуваного рішення суду.

З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, апеляційний суд вважає, що рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. прийнято з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційна скарга ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою у задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на скаржника. Водночас, оскільки ухвалою від 27.03.2018 р. судом звільнено позивача від сплати судового збору, судовий збір стягненню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта Транс" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. у справі № 910/17863/17 залишити без змін.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст складено 24.05.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Л.Г. Сітайло

В.В. Андрієнко