ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа № 18/2650/12

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1,

ВДВС - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (вх. №675 П/1-7) на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року у справі № 18/2650/12 (суддя Безрук Т.М., м. Полтава, повний текст ухвали складено 05 лютого 2018 року),

за позовом ПАТ "Полтаваобленерго" в особі ПАТ "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії районних електромереж ПАТ "Полтаваобленерго",

до Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал",

про стягнення коштів,

за участю Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області,-

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" подало до суду скаргу на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області (далі - Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області), в якій прохає: 1) визнати неправомірними дії Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо винесення постанови від 12.01.2018 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091; 2) визнати незаконною та скасувати постанову від 12.01.2018 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091; 3) зобовязати Відділ ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091.

В обґрунтування скарги боржник посилається на те, що органом державної виконавчої служби при вирішенні питання про поновлення виконавчого провадження проігноровані положення діючого законодавства щодо наявності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, а саме п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», за якими виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств централізованого водопостачання та водовідведення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії»; боржника включено до вказаного Реєстру, тому дане виконавче провадження повинно бути зупинено.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 01 лютого 2018 року у справі № 18/2650/12 скаргу Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задоволено частково; зобов'язано Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням №48305091; в іншій частині відмовлено в задоволенні скарги.

Частково задовольняючи скаргу боржника, місцевий господарський суд, із посиланням на пункт 10 частини 1 статті 34 та частину 6 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", зазначив що протягом періоду зупинення вчинення виконавчих дій з підстав відстрочки виконання рішення суду, до закінчення терміну такого зупинення, державний виконавець не міг приймати інші постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з інших підстав, а тому - дії органу ДВС щодо винесення постанови про поновлення вчинення виконавчих дій в звязку з закінченням терміну відстрочки виконання судового рішення були здійснені у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». В той же час, державний виконавець після винесення постанови від 12.01.2018р. про поновлення вчинення виконавчих дій в звязку з закінченням терміну відстрочки виконання судового рішення, повинен був прийняти постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених п.10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з ухвалою місцевого господарського суду Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржувану ухвалу в частині задоволення скарги скасувати.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на його думку у даному випадку провадження виконавчих дій не підлягає зупиненню, оскільки заборгованість, що підлягає стягненню на користь ПТ "Полтаваобленерго" виникла через невиконання договірних зобов'язань про постачання електричної енергії, що виключає зупинення провадження пункт 10 частини 1 статті 34 та частину 6 статті 35 Закону України "Про виконавче провадження".

Представник боржника в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити її без задоволення.

Представники ДВС та стягувача в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

За результатом розгляду справи № 18/2650/12 господарським судом Полтавської області прийнято рішення від 06.03.2013р. про стягнення з Комунального підприємства Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" на користь Публічного акціонерного товариства "Полтаваобленерго" в особі Полтавської філії районних електромереж ПАТ "Полтаваобленерго" 6459846грн. 39 коп. заборгованості за активну електричну енергію, 39820грн. 76 коп. заборгованості за реактивну електричну енергію, 219115грн. 36 коп. пені за несвоєчасну оплату активної електричної енергії, 2542грн. 41 коп. пені за несвоєчасну оплату реактивної електричної енергії, 130540грн. 99 коп. 3 % річних за несвоєчасно сплачену активну електричну енергію, 769грн. 10 коп. 3 % річних за несвоєчасно сплачену реактивну електричну енергію, 64380грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору.

Дане рішення сторонами не оскаржувалося та набрало законної сили.

На виконання вказаного рішення господарським судом Полтавської області був виданий відповідний наказ від 26.03.2013р.

Постановою головного державного виконавця Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області від 03.08.2015р. було відкрито виконавче провадження ВП № 48305091 з примусового виконання наказу господарського суду Полтавської області від 26.03.2013 року по справі № 18/2650/12. В цій постанові констатовано, що згідно заяви стягувача залишок боргу становить 5195897,01 грн.

Ухвалами господарського суду Полтавської області неодноразово надавались відстрочки виконання рішення, зокрема, ухвалою господарського суду Полтавської області від 30.03.2017р. за заявою боржника було надано відстрочку виконання рішення суду по даній справі до 31.12.2017р.

Згідно довідок та пояснень стягувача від 24.03.2016р., від 06.07.2016р., боржником було частково погашено заборгованість за судовим рішенням, зокрема відшкодовано на користь стягувача 64380грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору.

12.04.2017р. державним виконавцем Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області була винесена постанова про зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з наданням судом відстрочки виконання рішення суду.

Боржник листами від 06.09.2017р. № юр/2692, від 06.09.2017р. № юр/2701 звернувся до Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області з клопотанням про зупинення вчинення виконавчих дій щодо нього в порядку п.10 ч.1. ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підприємство внесено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Дані листи були отримані Віділом 07.09.2017р., що підтверджується штампами на листах (т.3 а.с.18, 19).

14.12.2017р. боржник звернувся до Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області з листом № юр/4039 про зупинення вчинення виконавчих дій щодо нього у виконавчому провадженні № 48305091 з виконання наказу господарського суду Полтавської області у справі № 18/2650/12 в порядку п.10 ч.1. ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки підприємство внесено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. До цього листа боржником було додано копію листа Мінрегіонрозвитку від 07.12.2017р. та копію повідомлення про включення боржника до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії. Даний лист отримано Віділом 14.12.2017р., що підтверджується штампом на листі (т.3 а.с.20).

12.01.2018р. державний виконавець Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області прийняв постанову про поновлення вчинення виконавчих дій з виконавчого провадження ВП № 48305091 на підставі ч. 5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» в звязку з закінченням відстрочки виконання рішення суду (т.3 а.с.13).

Зупинення вчинення виконавчих дій на підставі п.10 ч.1. ст.34 Закону України «Про виконавче провадження», як прохав боржник, державним виконавцем не проводилося.

Боржник вважає такі дії Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області неправомірними, а постанову від 12.01.2018р. незаконною, оскільки при вирішенні питання про поновлення виконавчого провадження державним виконавцем проігноровані положення діючого законодавства щодо наявності підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, а саме п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», за якими виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств централізованого водопостачання та водовідведення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті енергоносії»; боржника включено до вказаного Реєстру.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення.

На підставі даної норми та в звязку із наданням судом за ухвалою від 30.03.2017р. відстрочки виконання рішення суду, державним виконавцем правомірно у відповідності до п. 6 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» було прийнято постанову від 12.04.2017р. про зупинення вчинення виконавчих дій.

Частиною пятою ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що після усунення обставин, що стали підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, виконавець не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли йому стало про це відомо, зобовязаний продовжити примусове виконання рішення у порядку, встановленому цим Законом, про що виносить відповідну постанову.

Оскільки визначений судом термін відстрочки виконання рішення суду закінчився 31.12.2017р., то у відповідності до ч.5 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виніс постанову від 12.01.2018р. про поновлення вчинення виконавчих дій.

В ч. 4 ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.

Вчинення інших дій державним виконавцем протягом періоду зупинення вчинення виконавчих дій вказаним Законом не передбачено. Такі дії можуть бути вчинені лише після поновлення вчинення виконавчих дій та прийняття відповідної постанови.

Отже, протягом періоду зупинення вчинення виконавчих дій з підстав відстрочки виконання рішення суду, до закінчення терміну такого зупинення, державний виконавець не міг приймати інші постанови про зупинення вчинення виконавчих дій з інших підстав.

В разі коли зявляється нова підстава для зупинення виконавчих дій, державний виконавець після поновлення вчинення виконавчих дій може винести нову постанову про зупинення вчинення виконавчих дій вже за новими підставами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із твердженням місцевого господарського суду про те, що дії Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області щодо винесення постанови від 12.01.2018 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091 в звязку з закінченням терміну відстрочки виконання судового рішення були здійснені у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження», а постанова від 12.01.2018 року про поновлення вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091 є законною, а тому - підстави для задоволення скарги боржника в цій частині відсутні.

Стосовно вимог скарги про зобовязання Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091, слід зазначити наступне.

За змістом ч. 1 та 2 ст. 11 Закону «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

29.11.2016 року набув чинності, з моменту офіційного опублікування, ОСОБА_2 України № 1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

ОСОБА_2 визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання та водовідведення.

В частині 1 статті 1 Закону України № 1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, відноситься зокрема, кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Частиною 2 статті 7 Закону України № 1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» визначено, що на заборгованість підприємств централізованого водопостачання та водовідведення за спожиті для виробництва послуг централізованого водопостачання та водовідведення, послуг централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) електричну енергію, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення станом на 1 липня 2016 року неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають врегулюванню, за умови розрахунків за поточне споживання електричної енергії протягом останніх трьох місяців поспіль в обсязі не менше 95 відсотків, у такий спосіб:

- неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, погашення якої здійснено відповідно до статті 4 цього Закону, підлягають списанню;

- неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на зазначену в абзаці першому цієї частини заборгованість, щодо якої відповідно до цього Закону укладено договір про реструктуризацію, підлягають списанню, за умови повного виконання підприємствами централізованого водопостачання та водовідведення договору про реструктуризацію заборгованості.

Відповідно до наказу Мінрегіону № 142 від 08.06.2017 року за номером особового запису в реєстрі - 17, Комунальне підприємство Полтавської обласної ради "Полтававодоканал" включено до Реєстру теплопостачальних, теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії відповідно до вказаного Закону № 1730-VІІІ.

Згідно з п. 10 частини 1 статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» чітко визначено, що виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», її дочірня компанія «Газ України», Публічне акціонерне товариство «Укртрансгаз», постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов'язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Боржник у порядку ч.4. ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» листом від 14.12.2017р. року письмово з додаванням належним чином засвідчених копій документів, повідомив Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про виникнення обставин, що обумовлюють обов'язкове зупинення вчинення виконавчих дій та прохав зупинити вчинення виконавчих дій в порядку п.10 ч.1. ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 48305091 з виконання наказу господарського суду Полтавської області у справі № 18/2650/12.

Визначена у рішенні суду у справі № 18/2650/12 заборгованість боржника підпадає під критерії заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Частиною 2. ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

З огляду на викладене, державний виконавець після винесення постанови від 12.01.2018р. про поновлення вчинення виконавчих дій в звязку з закінченням терміну відстрочки виконання судового рішення, повинен був прийняти постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених п.10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з матеріалів справи, державний виконавець в порушення вказаних норм зупинення вчинення виконавчих дій не провів.

Доводи апеляційної скарги, окрім вищевикладеного, відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 34 «Про виконавче провадження» виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Зміст ч. 4 ст. 34 «Про виконавче провадження» не має відношення до правовідносин де сторонами є постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Посилання Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області на те, що частина 4 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» деталізує і одночасно виключає можливість застосування пункту 10 ст. 34 цього Закону, є невірним тлумаченням змісту даної норми.

Так, частина 4 статті 34 Закону не відміняє можливість застосування п. 10 ст. 34, а лише конкретизує умови застосування цього пункту відносно заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016р.; і на спірні правовідносини (заборгованість за електричну енергію) частина 4 ст. 34 Закону не розповсюджується.

Суд також вважає необґрунтованим, посилання Відділу ПВР Управління ДВС ГТУЮ у Полтавській області у відзиві на скаргу на те, що згідно Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу» та рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012р. у справі № 1-26/2012 (справа про стягнення заборгованості з підприємств паливно-енергетичного комплексу) не передбачено зупинення виконавчого провадження щодо стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію, яка виникла після 01.01.2013р.

ОСОБА_3 та рішення не стосуються спірних відносин, оскільки на даний час на спірну заборгованість по даному виконавчому провадженню розповсюджується дія Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії».

Як було встановлено вище судом, згідно довідок та пояснень стягувача від 24.03.2016р., від 06.07.2016р., боржником було частково погашено заборгованість за судовим рішенням, зокрема відшкодовано на користь стягувача 64380грн. 00 коп. витрат з оплати судового збору.

Отже, виконавчі дії в частині стягнення судового збору на даний час вже не проводяться.

В ч. 2 ст. 343 ГПК України вказано, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Невчинення державним виконавцем дій щодо зупинення вчинення виконавчих дій з підстав, визначених п. 10 ч.1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження», суперечить вимогам Закону та порушує права боржника.

Отже, висновки місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що скарга боржника в частині зобовязання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області зупинити вчинення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 48305091 в порядку п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Полтавської області від 01.02.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 року.

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.