ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/1275/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Плахова О.В., Здоровко Л.М., Шутенко І.А.

від 14.12.2017 року

за позовом Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни

до Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича

про усунення перешкод у користуванні майном та стягнення 89965,00 грн.

за участю представників:

позивача - не з'явився.

відповідача - Борисенко С.М.

В С Т А Н О В И В:

26.12.2016 року Фізична особа-підприємець Андрусська Лідія Олексіївна звернулась до Господарського суду Сумської області з позовною заявою (з урахування уточненої позовної заяви від 21.02.2017 року), в якій просила суд зобов'язати Фізичну особу - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності на належні їй приміщення площею 19,00 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19,00 кв.м. та 38,80 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М.; стягнути з Фізичної особи-підприємця Борисенко А.М. збитки за період з 15.05.2016 року по 22.02.2017 року у розмірі 89 965,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Фізична особа-підприємець Борисенко Андрій Миколайович при здійсненні ним своєї господарської діяльності порушує права позивача на розпорядження та користування своєю власністю, а саме перекриває прохід до дверей належних позивачу приміщень площею 19 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та перешкоджає вільному проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які в даний час належать відповідачу. Також, позивач зазначав, що відповідачем було проведено реконструкцією належних йому нежитлових приміщень з порушенням будівельних та протипожежних норм, що зокрема підтверджується відповіддю Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області № 40-1018/2991-16 від 01.09.2016 року на звернення позивача щодо перевірки законності реконструкції частини будинку побуту по АДРЕСА_3. При проведенні перевірки був встановлений, зокрема, факт порушення відповідачем при здійсненні у 2016 році реконструкції нежитлових приміщень вимог частини 1 статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", пункту 2 Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 466 від 13.04.2011 року "Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт" та пункту 2 частини 1 статті 34 і пункту 2 частини 1 статті 36 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності". Отже, зазначені вище обставини, на думку позивача є безумовною підставою для задоволення позовних вимог.

Рішенням Господарського суду Сумської області від 05.04.2017 року у справі №920/1275/16 (головуючий суддя Джепа Ю.А., суддя Соп'яненко О.Ю., суддя Яковенко В.В.) відмовлено в позові Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни до Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича про зобов'язання Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни на належні їй приміщення площею 19,00кв.м. та 38,80кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19,00 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М., та стягнення з Фізичної особи-підприємця Борисенко А.М. збитків за період з 15.05.2016 року по 22.02.2017 року у розмірі 89965,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні майном, місцевий господарський суд виходив з того, що позивачем не було доведено наявності порушення його прав, при здійснені відповідачем права власності на належні йому приміщення. Також, судом було зазначено про те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року), факту наявності всіх чотирьох складових для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, а саме протиправної поведінки відповідача, наявності шкоди та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини відповідача у заподіянні збитків під час усунення власника від можливості користуватися своїм майном, що і стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в частині стягнення збитків у розмірі 89965,00 грн.

Фізична особа-підприємець Андрусська Лідія Олексіївна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2017 року у справі №920/1275/16 та прийняти нове рішення, яким зобов'язати Фізичну особу - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності на належні приміщення площею 19 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М.; стягнути з Фізичної особи-підприємця Борисенко А.М. збитки за період з 15.05.2016 року по 22.02.2017 року у розмірі 89965,00грн.; в порядку підготовки справи до розгляду витребувати у Конотопської будівельно-технічної інспекції інвентаризаційну справу будинку побуту, який розташований за м. Конотоп, пр-т. Червоної Калини, 5; судові витрати покласти на відповідача.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни задоволено частково. Рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2017 року у справі №920/1275/16 скасовано частково та прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково. Зобов'язано Фізичну особу - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни на належні їй приміщення площею 19,00 кв.м. та 38,80 кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19,00 кв.м. та 38,80 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Фізичної особи - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича (41600, АДРЕСА_1, податковий номер НОМЕР_1) на користь Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни (41600, АДРЕСА_2, податковий номер НОМЕР_2) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1378,00 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 1378,00 грн. Доручено Господарському суду Сумської області видати відповідний судовий наказ.

В даній постанові апеляційний господарський суд зазначає, що колегія суддів приймає до уваги вищевказаний висновок експертизи, як належний та допустимий доказ у розумінні статей 33, 34 Господарського процесуального кодексу України (в редакції 15.12.2017 року) у даній справі, та зазначає, що переліченими вище порушеннями встановленими судових експертом під час проведення експертного дослідження підтверджується обмеження прав позивача, які полягають в тому, що останній позбавлений права вільно та на свій розсуд користуватись належними йому приміщеннями та мати до них безперешкодний доступ без будь-яких обмежень. Судова колегія вважає, що позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни про зобов'язання Фізичної особи - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності на належні їй приміщення площею 19,00 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19,00 кв.м. та 38,80 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М. є обґрунтованими, законними та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2017 року в цій частині підлягає скасуванню. Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту наявності всіх чотирьох складових для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, а саме протиправної поведінки відповідача, наявності шкоди та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини відповідача у заподіянні збитків під час усунення власника від можливості користуватися своїм майном, у зв'язку з чим, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та відповідно стягнення збитків у розмірі 89965,00 грн.

Не погоджуючись з постановою Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №920/1275/16 Фізична особа-підприємець Борисенко Андрій Миколайович подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14 грудня 2017 року в частині скасування рішення Господарського суду Сумської області від 05 квітня 2017 року і залишити в силі рішення Господарського суду Сумської області від 05 квітня 2017 року.

В касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що він, як співвласник, ніяким чином не порушував право власності Андрусської Л.О. Приміщення будинку побуту має кілька незалежних один від одного входів, а тому вона не позбавлена можливості дістатись до належних їй приміщень іншими сходами через інші допоміжні приміщення, не порушуючи при цьому прав інших співвласників. При проведенні реконструкції скаржник розпорядився належними йому нежитловими приміщеннями, відповідно до вимог діючого законодавства України, що підтверджуються документами Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, які були надані суду. Також, скаржник не погоджується з висновками судової будівено-технічної експертизи про, що мав намір зазначити суду у судовому засіданні, тому звернувся із клопотанням про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю його представника адвоката Черпакової О.І. та надав відповідні підтверджуючі документи. Однак суд порушив право Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича на безпосередню участь у розгляді даної справи з належною правовою допомогою. Як зазначає скаржник, залишилося поза увагою апеляційного суду захист його права власності на нерухоме майно, яке він законно придбав. Апеляційний суд зобов'язав Фізичну особу-підприємця Борисенка A.M. усунути перешкоди у здійсненні права власності фізичної особи-підприємця Андрусської Л.О. на належні їй приміщення шляхом демонтажу цегляної перегородки. Однак фізичній особі-підприємцю Андрусській Л.О. приміщення на праві власності не належить, а фізична особа-підприємець Борисенко A.М. вправі будь-що демонтувати у приміщенні, яке належить на праві власності фізичній особі Борисенку A.М. та його дружині на праві спільної сумісної власності, як подружжя.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 18.01.2018 року касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №920/1275/16 повернуто заявнику без розгляду разом з доданими до неї матеріалами на підставі підпункту 17.5. пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2447-VІІІ від 03.10.2017 року, у зв'язку з порушенням порядку її подання.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 26.03.2018 року поновлено Фізичній особі-підприємцю Борисенку Андрію Миколайовичу строк на подання касаційної скарги на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі № 920/1275/16. Відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №920/1275/16. Призначено розгляд касаційної скарги Фізичної особи-підприємця Борисенко Андрія Миколайовича на 15.05.2018 року. Зупинено виконання постанови Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №920/1275/16 до закінчення її перегляду в касаційному порядку.

У відзиві на касаційну скаргу позивач просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі № 920/1275/16 залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення. Також у відзиві позивач зазначає, що зазначена справа містить виключно правову проблему та можливість передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до частини п'ятої статті 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а відповідно до підпункту 7 пункту 1 розділу XI "Перехідні положення" ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати), передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України. При цьому суд касаційної інстанції не вбачає наявності виключної правової проблеми в даній справі, а посилання позивача на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ не може бути оцінена як відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, оскільки суди дійшли різних висновків щодо задоволення заявлених позовних вимог за різних встановлених судами обставин та залежно від встановленого по-різному обґрунтували свої висновки.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з відповідним позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом демонтажу перегородки, Фізична особа-підприємець Андрусська Л.О. посилалася на те, що відповідачем було встановлено цегляну перегородку, внаслідок чого перекрито прохід до дверей належних їх на праві власності приміщень площею 19 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частин 1-3 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З аналізу вказаних правових норм випливає, що на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов'язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містяться й у статті 319 Цивільного кодексу України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов'язки. Це конституційне положення пов'язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об'єктами власності. Власність зобов'язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.

Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном, а також вимагати відшкодування завданих цим збитків.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов'язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об'єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов'язків власник зобов'язаний додержуватись моральних засад суспільства.

Відповідно до частини другої статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За результатами проведеного експертного дослідження, 04.12.2017 року Полтавським відділенням при Харківському науково-дослідному інституті судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса було надіслано на адресу Харківського апеляційного господарського суду висновок судової будівельно - технічної експертизи №1003 від 17.11.2017 року, з якого вбачається, що:

- проведена Фізична особа-підприємець Борисенко А.М. реконструкція приміщень 2- поверху в будинку побуту за адресою м. Конотоп, пр. Червоної Калини, 5, площа яких зазначена в декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність до експлуатації об'єкта, в тому числі приміщення за номерами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 квартири 13 не в повній мірі відповідає проектній документації - в приміщенні „5" влаштований дверний проріз, який проектом не передбачений (Додаток №5,6), реконструкція вищезазначених приміщень не відповідає технічній документації - відсутні дверні прорізи між приміщенням „2" та приміщенням „1" і суміжним приміщенням, що належить Фізичній особі-підприємцю Андрусській Л.О., що зазначені в технічному паспорту, виготовленого за станом на 27.05.2016 року (Додаток №7,8); здійснена реконструкція приміщень 2-го поверху в будинку побуту за вищевказаною адресою, що належать на праві власності ФОП Борисенко А.М. не відповідає вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва та протипожежної безпеки:

пункту 8.3 ДБН В.2.2-23:2009 "Будинки і споруди підприємств торгівлі" та пункту 4.3 Наказу "Про затвердження правил пожежної безпеки" в частині відсутності із торговельної зали двох виходів;

пункту 6.1.11 ДБН В.2.2-23:2009 "Будинки і споруди підприємств торгівлі" в частині відсутності окремого входу для обслуговуючого персоналу,

пункту 6.2.1 ДБН В.2.2-9-2009 "Громадські будинки та споруди. Основні положення" в частині невідповідності висоти реконструйованих приміщень .

- проектною документацією будинку „Реконструкція складських приміщень під торгівельні зали по вул. Червоної калини, 5 в м. Конотоп Сумської області не передбачено окремий вхід з головного фасаду будинку побуту до приміщень 12,13 розташованих на другому поверсі будинку побуту у квартирі 13, які належать Фізичній особі-підприємцю Андрусській Л.О. з реконструйованих Фізичною особою-підприємцем Борисенком А.М. приміщень 2-го поверху, зазначених в технічній документації номерами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 квартири 13. (Додаток№2,3,4).

Також, у висновку, судовим експертом було зазначено, що в результаті проведення реконструкції приміщень 2-го поверху, зазначених в технічній документації номерами 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 квартири 13, власником яких є Фізична особа-підприємець Борисенко А.М., доступ до приміщень „12" та „13" які належать Фізичній особі-підприємцю Андрусській Л.О., є технічно неможливий, по причині виникнення перешкод у вільному та безпечному користуванні даними приміщеннями в зв'язку відсутністю до них проходу та евакуаційного виходу через сходову клітку II та коридор.

Вищевказаний висновок експертизи, є належним та допустимим доказом, переліченими вище порушеннями встановленими судових експертом під час проведення експертного дослідження підтверджується обмеження прав позивача, які полягають в тому, що останній позбавлений права вільно та на свій розсуд користуватись належними йому приміщеннями та мати до них безперешкодний доступ без будь-яких обмежень.

Отже, позовні вимоги Фізичної особи-підприємця Андрусської Лідії Олексіївни про зобов'язання Фізичної особи - підприємця Борисенка Андрія Миколайовича усунути перешкоди у здійсненні права власності на належні їй приміщення площею 19,00 кв.м. та 38,8 кв.м. 2-го поверху будинку побуту, розташованого за адресою: АДРЕСА_3, шляхом демонтажу цегляної перегородки, яка перекриває прохід до дверей, належних приміщень площею 19,00 кв.м. та 38,80 кв.м. 2-го поверху будинку побуту та надання вільного проходу через приміщення 2-го поверху та двері, що входять на сходову клітину 2-го поверху зазначеного будинку побуту, які на даний час належать Фізичній особі-підприємцю Борисенко А.М. є обґрунтованими та законними. Тому, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що вони підлягають задоволенню, у зв'язку з чим, рішення Господарського суду Сумської області від 05.04.2017 року в цій частині підлягає скасуванню.

Відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права і інтереси якого порушені.

Зазначена норма Господарського кодексу України кореспондується з положеннями Цивільного кодексу України, а саме статтею 1166 Цивільного кодексу України відповідно до якої, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною (частина 2 статті 224 Господарського кодексу України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, зокрема, включаються додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною.

При цьому для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Отже, саме на позивача покладено обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків. Збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона, яка вважає, що її права були порушені та нею понесені збитки, повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Як вірно було встановлено судами попередніх інстанцій, позивачем не було доведено належними та допустимими доказами факту наявності всіх чотирьох складових для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків, а саме протиправної поведінки відповідача, наявності шкоди та причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою, вини відповідача у заподіянні збитків під час усунення власника від можливості користуватися своїм майном. У зв'язку з чим, відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог в цій частині та відповідно стягнення збитків у розмірі 89965,00 грн.

Згідно зі статтею 325 цього Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 320 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 42 Господарського кодексу України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями).

Між тим, суб'єктами господарювання визнаються, зокрема, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які зареєстровані відповідно до закону як підприємці, та здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов'язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов'язаннями п межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством (стаття 55 Господарського кодексу України).

Чинне законодавство не виділяє такого суб'єкта права власності як фізична особа - підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи - підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Отже, суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь - якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. При цьому, правовий статус фізичної особи - підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Щодо тверджень скаржника про те, що суд порушив право Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича на безпосередню участь у розгляді даної справи з належною правовою допомогою є безпідставним, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи та не був позбавлений права надавати повноваження на представництво своїх інтересів будь-якій кількості осіб та будь-якому іншому представникові.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 року №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 року Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріали справи свідчать про те, що апеляційний господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції прийнята з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України Суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Борисенка Андрія Миколайовича залишити без задоволення, а постанову Харківського апеляційного господарського суду від 14.12.2017 року у справі №920/1275/16 - без змін.

2. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

В. Студенець