ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2018 р.Справа № 924/27/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Нестеруку М.П., розглянувши справу

за позовом ОСОБА_1

до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует"

про визнання частково недійсним рішення та стягнення вартості частки в сумі 163307,77 грн.

за участю представників:

позивача: не з'явився;

відповідача: Сіпайло Л.І. - директор, Кашин В.А. - за ордером № 001333.

У судовому засіданні 07.05.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач просить суд, з урахуванням заяви від 22.03.2018р., визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", оформлене протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р., в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1, та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" на користь ОСОБА_1 вартість частки в сумі 163307,77 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що за заявою останньої про вихід з числа учасників ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует", за рішенням загальних зборів учасників товариства прийнятого 03.02.2017р. ОСОБА_1 вирішено вважати такою, що вийшла з ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" з 22.11.2016р. та виплатою вартості частини майна товариства в розмірі 6,33% частки в статутному капіталі, що еквівалентно 1138,00 грн. Позивач, посилаючись на ст.148 ЦК України та ст.54 Закону України "Про господарські товариства", вважає, що останньому належить до сплати 163307,77 грн. ( з урахуванням заяви про зменшення розміру) частки у майні товариства оскільки згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2017р. №108081354 за відповідачем зареєстровано нерухоме майно, вартість якого згідно відомостей суб'єкта оціночної діяльності ФОМ Тищук Б.В. від 20.12.2017р. може становити 3 218 700,00 грн.

Відповідач у відзиві на позов зазначив, що визначена частка 6,33%, що еквівалентно 1138 грн. визначена у відповідності до Статуту товариства та вартості основних засобів станом на 01.01.2017р., що свідчить про правомірність та законність прийнятого рішення загальних зборів учасників товариства. Окрім того, посилаючись на норми ст. 148 ЦК України, ст.ст. 54, 60 Закону України "Про господарські товариства", постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, вважає позовні вимоги безпідставними, оскільки позивачем не надано допустимих та належних доказів про іншу вартість частки в статутному капіталі товариства ніж 1138 грн. Стосовно визначеної позивачем можливої вартості майна відповідач вказує, що у відповідності до фінансового звіту станом на 31.12.2016р. залишкова вартість, в т.ч. нерухомого майна (павільйону), що знаходиться за адресою вул. Миру, 12 м. Старокостянтинів та належало ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" складала 14 412,46 грн., яка враховувалась при подачі звітності товариством за 2016 рік, 2017 рік та 15 156,17 грн. відповідно. Враховуючи вищевикладене, відповідач стверджує про відсутність правових підстав для здійснення виплати позивачу частки в статутному капіталі товариства в розмірі іншому ніж 1138 грн. та просить в позові відмовити. До відзиву додано копії протоколу №1 від 03.02.2017р., Статуту ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" з змінами та доповненнями від 18.12.2008р., фінансового звіту за 2016 рік, заяви ОСОБА_1 від 22.11.2016р., довідки про основні засоби станом на 01.01.2017р., наказу №1 від 04.03.2016р.

Позивач у відповіді на відзив, посилаючись на Закони України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" та "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", постанови Пленуму ВГС України від 25.02.2016р. №4 та рішення ЄСПЛ у справі «Совтрансавто-Холдинг» проти України» від 02.10.2013р. вказує, що виплата частки учаснику при виході з товариства повинна бути здійснена саме виходячи зі справедливої ринкової вартості майна товариства на дату виходу, якщо учасник вважає, що балансова вартість такого майна нижче ринкової.

22.03.2018р. від позивача надійшли копії технічних паспортів на гараж та будівлю побутового обслуговування виготовлені 12.03.2018р., висновку судового експерта №09/18 від 15.03.2018р. на загальну ринкову вартість майна 251555,20 грн. з доказами отримання їх представником відповідача.

Відповідач у відзиві від 26.03.2018р. стверджує, що надані позивачем копії технічних паспортів та висновок експерта є неналежними і недопустимими доказами оскільки виготовлені станом не на дату виходу ОСОБА_1 з товариства та на замовлення осіб, які є не учасниками справи. На думку відповідача, вищевказані документи не підтверджують вартість частки майна позивача в майні товариства на дату виходу в сумі 163 307,77 грн.

Розглядом матеріалів справи встановлено таке.

Згідно з п.7.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" (із змінами станом на 18.12.2008р.) статутний фонд товариства встановлюється у розмірі 17976,00 грн. та поділений на 11 часток, зокрема частка ОСОБА_1 становить 6,33% (1138.0 грн.).

Відповідно до п.7.1 Статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" майно товариства - це основні фонди і оборотні кошти, а також інші цінності, включаючи майнові права, які належать йому на праві власності, і вартість яких відображена у самостійному балансі товариства.

При виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційну його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу (п. 8.6 статуту).

22.11.2016р. ОСОБА_1 звернулась до ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" із нотаріально посвідченою заявою (реєстраційний №1886), в якій повідомила про свій вихід із складу учасників товариства та проханням провести з нею розрахунки, сплативши вартість частини майна товариства пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует".

Рішенням загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" оформленого протоколом №1 від 03.02.17р. було вирішено, зокрема: вважати ОСОБА_1 такою, що вийшла з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" починаючи з 22.11.2016р. та виплатити останній вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі в розмірі 1138 грн.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. складає 70,6 тис. грн., вартість чистих активів товариства, яка дорівнює розміру власного капіталу, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495).

Згідно довідки ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р. за звітний період 2016р. залишкова вартість основних засобів становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.12.2017р. за ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" зареєстроване на праві власності майно: нежитлова будівля площею 544,2 кв.м., за адресою: Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Миру,12 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САВ №844739 виданого 02.07.2008р. з внесенням відповідного запису у реєстр на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №38294419 від 23.11.2017р.

Вважаючи неналежним розмір виплати частки учаснику при виході з товариства, ОСОБА_1 звернулась з позовом до суду.

Згідно з поданим позивачем висновком експерта №09/18 від 15.03.2018р. ринкова вартість нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Миру,12) становить 2201549,00 грн., ринкова вартість гаража (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Сагайдачного,2) - 314 003,00 грн.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги таке.

Як передбачено пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України та пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України „Про господарські товариства", що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Як встановлено судом, в обґрунтування позовних вимог про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1, позивач вказує, що при визначенні такої частки товариство не врахувало ринкову вартість майна, а відтак було неправильно провело розрахунок частки при виході із товариства.

Як вбачається із протоколу загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. №1 вирішено виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі, що становить 6,33%, що еквівалентно 1138 грн. Вказана сума визначалась відповідно до статутного капіталу товариства в розмірі 17976 грн. (п. 7.3 статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" в редакції станом на 18.12.2008р.) із розрахунку 17 976,00 грн. * 6,33% частка ОСОБА_1

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про те, чи порушено спірним рішенням загальних зборів товариства права та інтереси позивача, судом до уваги приймається таке.

Згідно з ч.2 ст.148 ЦК України передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства. Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членами пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства. Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 17.09.2014р. №6-31цс14).

Крім того, відповідно до ст.54 Закону України „Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статтею 12 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Також, відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 139 ГК України визначено, що майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Відтак, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства. Водночас, судом береться до уваги п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 яким роз'яснено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства з обмеженою відповідальністю (товариства з додатковою відповідальністю), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Крім того, пунктом 4.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 роз'яснено, що під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Пунктом 8.6 статуту відповідача передбачено, що при виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційно його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Таким чином, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Судом констатується, що відповідачу при визначені розміру частки позивача при виході останнього із товариства слід було виходити з вартості чистих активів відповідача, тобто із вартості усього майна, що належить відповідачу, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства. Проте, відповідач в порушення вищенаведених норм, визначив частку ОСОБА_1 виходячи із статутного капіталу товариства в редакції статуту станом на 18.12.2008р., а саме: статутний капітал в сумі 17 976,00 грн. * 6,33% частка ОСОБА_1, що дорівнює 1138,00 грн. без урахування вартості інших активів товариства.

Відтак, суд вважає за необхідне визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", оформлене протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р., в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1, оскільки останнім порушено права та законні інтереси позивача як учасника товариства, що вибув.

Стосовно вимоги про стягнення із відповідача 163 307,77 грн. вартості частки, судом до уваги приймається таке.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачем визначено розмір частки на підставі висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. виходячи із ринкової вартості двох об'єктів: нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Миру, 12) станом на 22.11.2016р. визначено в розмірі 2 201 549,00 грн. та гаража (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Сагайдачного, 2) станом на 22.11.2016р. визначено в сумі 314 003,00 грн.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами ст. 86 ГПК України. При цьому, вимога позивача врахувати ринкову вартість окремо визначеного майна (нежитлової будівлі та гаража) без врахування іншого майна товариства за відсутності згоди товариства, суд вважає безпідставною, оскільки порушує інтереси інших учасників. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014р. №3-182гс14. Також судом береться до уваги, що при визначенні вартості об'єктів експертом в ході дослідження використано: копію технічного паспорта на будівлю станом на 24.06.2011р., копію технічного паспорта на гараж станом на 24.06.2011р., реєстри права власності станом 19.12.2017р., відомості про основні засоби відповідача станом на 01.01.2017р. При цьому, дані балансу товариства на кінець звітного періоду на дату виходу учасника із товариства експертом не досліджувались та не були враховані у висновку, а питання про визначення вартості частки учасника перед експертом не ставилось.

Зважаючи на викладене, результати експертного дослідження судом не можуть прийматись до уваги як доказ на підтвердження розміру частки позивача при виході із товариства. Судом також враховується, що визначення вартості частки шляхом оцінки одноосібно визначених позивачем об'єктів не потребує спеціальних знань, а вимагає надання судом правової оцінки діям сторони на відповідність чинним нормам законодавства та статуту товариства.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, ст.54 Закону України „Про господарські товариства", постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4, суд для захисту прав та інтересів позивача, корпоративні права якого порушені, не позбавлений можливості самостійно визначити розмір частки позивача, виходячи із такого.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. становить 70,6 тис. грн., з яких: 15,4 тис. грн. - необоротні активи, які дорівнюють залишковій вартості основних засобів (134,2 тис. грн. первісна вартість мінус 118,8 тис. грн. знос) за мінусом 7,2 тис. грн. - поточні зобов'язання (2,4 тис. грн. поточна кредиторська заборгованість за розрахунками із бюджетом + 3,8 тис. грн. - за розрахунками із оплати праці + 1,0 тис. грн. - інші поточні зобов'язання). Таким чином, згідно даних балансу відповідача станом на 31.12.2016р. вартість чистих активів, яка дорівнює розміру власного капіталу товариства, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495), що складається із балансової вартості майна товариства станом на 31.12.2016р. в сумі 70,6 тис. грн. (код рядка 1300) мінус 7,2 тис. грн. поточних зобов'язань (код рядка 1695). Дані фінансового звіту також узгоджуються із довідкою ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р., відповідно до якої за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

При цьому, достовірність складання бухгалтерських документів та їх впорядкування згідно вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" покладається на товариство, а не на учасників цього товариства. Відтак, ставити під сумнів дані бухгалтерської та фінансової звітності товариства у суду немає підстав.

З огляду на вищенаведене, судом самостійно визначено розмір частки ОСОБА_1 при виході із товариства згідно наступного розрахунку: 63 400 грн. - вартість чистих активів на кінець звітного періоду (код рядка 1495) * 6,33% - частка ОСОБА_1 в майні товариства, відтак вартість частки становить 4013,22 грн.

Аналогічні розрахунки вартості частки виходячи із даних балансу на кінець звітного періоду застосовані Вищим господарським судом України у постановах від 03.07.2017р. №915/1180/15, від 27.02.2017р. №903/146/16, від 05.12.2017р. №902/1309/15, від 21.03.2017р. №924/1807/15.

Беручи до уваги наведені вище положення, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, суд вважає правомірними вимоги щодо визнання недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", оформленого протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р., в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині. Водночас, позовні вимоги про стягнення вартості частки в сумі 163307,77 грн. підлягають частковому задоволенню (в частині стягнення з відповідача 4013,22 грн. вартості частки). У решті позову слід відмовити з огляу на його безпідставність у цій частині.

Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом враховано, що оскільки 22.03.2018р. позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, ухвалою суду в даній справі від 07.05.2018р. за заявою позивача ухвалено повернути ОСОБА_1 з Державного бюджету України 606,54 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует" про визнання частково недійсним рішення та стягнення вартості частки в сумі 163307,77 грн. задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", оформлене протоколом № 1 загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р., в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" (Хмельницька область, м. Старокостянтинів, вул. Миру, 12, ідентифікаційний код 21328590) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) вартість частки в сумі 4013,22 грн. та 1660,2 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

У решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.05.2018р.

Суддя М.В. Смаровоз