ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018р. справа № 913/17/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: суддівОСОБА_1 ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі судового засідання ОСОБА_4
за участю представників:
від позивачане з»явився
від відповідача не з»явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від15.03.2018р. (повний текст складено та підписано 19.03.2018р. у м. Харкові)
по справі№913/17/18 (суддя Яресько Б.В.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон», м. Запоріжжя
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит», м. Сєвєродонецьк, Луганська область
простягнення заборгованості у розмірі 171 773,38 грн., 3% річних у розмірі 3 715,62 грн., інфляційних у розмірі 15192,79 грн. та неустойки у розмірі 10 276,41 грн.

В С Т А Н О В И В :

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон», м. Запоріжжя звернувся до господарського суду Луганської області з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, м.Сєвєродонецьк Луганської області про стягнення заборгованості у розмірі 171 773,38 грн., 3% річних у розмірі 3 715,62 грн., інфляційних у розмірі 15192,79 грн. та неустойки у розмірі 10 276,41 грн. (а.с. 4-8).

Ухвалою суду від 05.01.2018р. встановлено, що справа буде розглядатися за правилами загального позовного провадження (а.с.2-3).

Рішенням господарського суду Луганської області від 15.03.2018 року у справі №913/17/18 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон», м. Запоріжжя задоволені в повному обсязі (а.с. 132-136).

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Ровенькиантрацит" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» заборгованість у розмірі 171 773, 38 грн., інфляційних у розмірі 15 192, 79 грн., 3% річних у розмірі 3715,62 грн., неустойку у розмірі 10276,41 грн. та судовий збір 3014 грн.38 грн.

В обґрунтування прийнятого рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про доведеність факту порушення відповідачем умов, визначених договором поставки №229-РА-МТС від 02.02.2016р. щодо строків розрахунків за поставлений товар.

Щодо нарахування неустойки у вигляді пені, то позивачем була вона нарахована правомірно, в порядку п. 6.8. Договору.

Відповідач прострочив виконання грошового зобовязання, отже заявлені до стягнення інфляційні та 3% річних, за висновком суду, є правомірні згідно до ст. 625 Цивільного кодексу України.

При розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем було заявлено клопотання в порядку ч.1 ст. 226 ГПК України, відповідно до якого останній просив залишити без розгляду справу №913/17/18, оскільки сторонами в договорі було передбачено, що всі спори, які виникають між сторонами у звязку з виконанням, зміною, припиненням або недійсністю даного договору вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору «ad hoc» (а.с. 93-95).

Ухвалою господарського суду Луганської області від 01.03.2018р. вказане клопотання було залишено без задоволення (а.с.126-129).

Відповідач, Товариство з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит звернулося до Донецького апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовну заяву залишити без розгляду.

Підставами для скасування рішення апелянт зазначає безпідставну відмову суду в задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду у справі та неврахування судом факту наявності третейського застереження, викладеного в п.7.5 договору поставки №229-РА-УМТС від 02.02.2016р., відповідно до якого всі спори, що виникають між сторонами у звязку з виконанням договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді (ad hoc).

Отже, уклавши договір із третейським застереженням відповідно до Закону України «Про третейські суди», сторони у даній справі погодили, що будь-які суперечки та спори щодо даного договору підлягають розгляду третейським судом «ad hoc».

Скаржник зазначає, що звернення до господарського суду при наявності третейської угоди є неправомірним та таким, що суперечить меті укладання третейської угоди, оскільки така угода укладена сторонами для того, щоб кожна з них мала гарантію, що при виникненні спору інша сторона звернеться саме до третейського суду.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на п. 7 ст. 226 ГПК України, відповідно до якого господарський суд залишає позов без розгляду, якщо сторони уклали угоду про передачу даного спору на вирішення третейського суду.

Апелянт вважає, що суд обмежив права ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит», оскільки вирішив, що умови договору можуть виконуватись вибірково, пункт по оплаті треба виконувати, а що стосується третейської домовленості, то її можна не виконувати.

Скаржник надає пояснення, відносно передачі спору на розгляд третейського суду з урахуванням мотивів, викладених у постанові Верховного Суду України від 18.10.2017р. по справі №910/8318/16.

Отже, висновок суду щодо передачі справи на розгляд третейського суду у конкретній справі, підтверджує те, що дійсно для передачі необхідна згода обох сторін, а у справі, що переглядалась звернулась лише одна сторона, оскільки відбулась заміна сторін.

15.12.2017р. набув чинності ГПК України в новій редакції відповідно до Закону України Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів № 2147-19 від 03.10.2017р.

Таким чином, апеляційна скарга в межах даної справи розглянута згідно вимог ГПК України в новій редакції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2018р., визначено наступний склад колегії суддів: головуючий суддя Радіонова О.О., судді Стойка О.В., Чернота Л.Ф.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.04.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит у справі №913/17/18 на рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2018р.

16.04.2018р. через канцелярію від відповідача надійшов лист про залучення до матеріалів справи постанови КГС від 15.03.2018р. по справі № 913/608/17, як позитивної практики з розгляду справ, в яких застосовуються правила третейського застереження, який долучено до матеріалів справи (а.с.154-157).

16.04.2018р. ухвалою суду апеляційної інстанції, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25.04.2018р., призначено розгляд справи на 29.05.2018р.

У судове засідання 29.05.2018р. представники сторін не зявилися. Однак, враховуючи належне повідомлення сторін про час та місце судового засідання, визнання явки їх представників у судове засідання необовязковою, приймаючи до уваги, що позиція відповідача викладена безпосередньо в апеляційній скарзі, а також з огляду на достатність наявних матеріалів справи, суд апеляційної інстанції вважав за можливе розглянути справу по суті без присутності представників сторін.

Відповідно до ст.ст.222, 223 ГПК України запис судового засідання за допомогою засобів технічної фіксації не здійснювався, складено протокол судового засідання.

Відповідно до ст.269 ГПК України апеляційний господарський суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах перегляду справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» є юридичною особою (), що підтверджується витягом з ЄДРПОУ (а.с. 12-18).

Товариство з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» є юридичною особою (), що підтверджується витягом з ЄДРПОУ (а.с. 19-35).

02.02.2016р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Восточний регіон» (за договором - постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Ровенькиантрацит» (за договором - покупець) було укладено договір поставки №229-РА-УМТС, відповідно до умов якого постачальник зобов»язався поставити у власність відповідача продукцію, а останній прийняти та оплатити її відповідно до умов договору (а.с. 36-49).

Відповідно до п.1.1, 1.2 договору в порядку та на умовах, передбачених даним договором, постачальник зобовязується передати у власність покупця продукцію та/або обладнання виробничо-технічного призначення, код ГК (далі «продукція»), в асортименті, кількості, в строк, за ціною та за кількісними характеристиками, погоджені сторонами в чинному договорі та специфікаціях, які є невідємними частинами договору, а покупець зобовязується прийняти та оплатити товар що постачається у власність у відповідності з умовами даного договору.

Кількість та комплектність кожного виду поставленої продукції повинна відповідати нормам та стандартам, якісним показникам та технічним вимогам, які встановлені чинними нормативними актами України та умовами договору. Продукція, яка постачається по договору повинна бути новою, якщо інше не передбачено в специфікаціях до договору (пункт 2.1).

Розділом 5 сторони погодили ціну та порядок розрахунків.

Відповідно до пункту 5.2 ціна на поставлену продукцію встановлюється сторонами у відповідних специфікаціях до договору.

Пункт 5.4. розрахунки за поставлену постачальником продукцію по даному договору здійснюється покупцем в порядку та строки, які погоджені сторонами у відповідних специфікаціях, які є невідємною частиною договору. Датою сплати вважається дата списання грошових коштів з рахунку покупця, також розрахунки за договором можуть здійснюватися в інших формах, які не суперечить діючому законодавству.

Відповідно до умов специфікації б/н від 21.06.2016 р. розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки продукції на підставі отриманого покупцем рахунку за умови надання постачальником належним чином оформленої податкової накладної та документів (а.с.70).

Відповідно до п. 6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Відповідно до п. 7.3 договору сторона, для якої склалося неможливим виконання обовязків по договору на умовах передбачених в пункті 7.2 договору, зобовязана в розумний строк письмово повідомити іншу сторону (письмово, факс, телеграма) з подальшим документом згідно до пункту 7.4. договору.

Всі спори, які виникають між сторонами у звязку з виконанням договору чи які стосуються його змін, недійсності припинення підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного виду спорів (третейський суд «ad hoc») (п. 7.5.)

Пунктом 8.1 договору визначено, що даний договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до 31.12.2017р., але у будь-якому випадку - до моменту повного виконання сторонами зобовязань за договором.

Договір та специфікація підписані з обох сторін, підписи скріплені печатками підприємств.

На виконання умов договору поставки №229-РА-УМТС від 02.02.2016р. постачальником було поставлено товар відповідно до видаткових накладних: №РН-0001142 від 21.12.2016р. на суму 138 018,15 грн.; №14 від 13.01.2017р. на суму 32 082,67 грн., №42 від 25.01.2017р. на суму 14 977, 57 грн., а всього на суму 185 078,39 грн. (а.с. 71-74).

Поставлений товар було отримано на підставі довіреності №1244 від 21.12.2016р. (а.с. 76).

До видаткових накладних були виставлені рахунки-фактури: №СФ-0002947 від 21.12.2016р. на суму 138018,14 грн., №14 від 13.01.2017р. на суму 32 082,67 грн., №42 від 25.01.2017р. на суму 14 977 грн. (а.с. 77-80).

У встановлений умовами договору та специфікації строк товар відповідачем оплачений не був.

Згідно накладної про повернення постачальнику товару № 122 від 18.04.2017р., було повернуто товар на загальну суму 13 305,01 грн. ( а.с.75).

Таким чином, заборгованість за поставлений товар складає 171 773,38 грн.

23.06.2017 р. позивач звернувся до відповідача з претензією в якій запропонував, зокрема, сплатити суму боргу у розмірі 171 773,38 грн., пеню відповідно до п. 6.8 договору та 3% річних і втрати від інфляції відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України (а.с. 81-84).

Порушення покупцем зобовязань щодо своєчасної оплати за поставлений товару стало підставою звернення покупця з позовом до суду за захистом порушеного права.

Суть спірних правовідносин полягає у стягненні з відповідача суми основного боргу і нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України на суму несвоєчасно виконаних грошових зобовязань 3% річних та інфляційних, а також пені, стягнення якої передбачено п.6.8 договору поставки №229-РА-УМТС від 02.02.2016р.

Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм глави 54 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України.

Згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 ст.712 ЦК України передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статті 691, 692 ЦК України встановлюють, що покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з частиною першою статті 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.193 Господарського кодексу України та ст.526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). При цьому, приписи ч.7 ст.193 ГК України та ст.525 ЦК України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами ст.629 ЦК України щодо обов'язковості договору для виконання сторонами.

Відповідно до ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Матеріалами справи підтверджена наявність у відповідача заборгованості у сумі 171 773,38 грн., яка відповідачем не спростована, доказів погашення суду не надано. Слід зазначити, що в мотивувальній частині рішення суду помилково вказана інша сума 89086 грн. 46 коп., але в резолютивній частині рішення до стягнення підлягає сума боргу у розмірі 171 773,38 грн., що відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши правильність нарахування 3% річних за інформаційно-пошуковою системою «ЛІГА:ЗАКОН», зазначає, що розрахунок є правильним та арифметично вірним, відповідає нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи.

Згідно до специфікації б/н від 21.06.2016 р. розрахунки за продукцію здійснюються відповідачем протягом 5 (пяти) робочих днів з 60 календарного дня з дати поставки.

Розрахунок 3 % річних:

за видатковою накладною №РН-0001142 від 21.12.2016р. на суму 138 018,15 грн., кінцева дата сплати 27.02.2017р., рахуючи з наступного дня 28.02.2017 по 22.11.2017р. складає 3040,18 грн.;

за видатковою накладною №14 від 13.01.2017р. на суму 32 082,67 грн., на суму 32 082,67 грн., кінцева дата сплати 23.03.2017р., рахуючи з наступного дня 24.03.2017р. по 22.11.2017р. складає 534,30 грн.;

за видатковою накладною №42 від 25.01.2017р. на суму 14 977,57 грн., кінцева дата сплати 03.04.2017р., рахуючи з наступного дня 04.04.2017р. по 22.11.2017р. складає 32,03 грн., а всього, 3 715,62 грн., тому позовні вимоги в цій частині судом першої інстанції задоволені правильно.

Щодо розрахунку інфляційних втрат:

за видатковою накладною №РН-0001142 від 21.12.2016р. на суму 138 018,15 грн., за період з 28.02.2017р. по 22.11.2017р. інфляційні з урахуванням сукупного індексу інфляції за період 1,0923 складає 12743,96 грн.;

за видатковою накладною №14 від 13.01.2017р. на суму 32 082,67 грн., за період з 24.03.2017р. по 22.11.2017р. інфляційні з урахуванням сукупного індексу інфляції за період 1,0730 складає 2342,17 грн.;

за видатковою накладною №42 від 25.01.2017р. на суму 14 977,57 грн. за період з 04.04.2017р. по 22.11.2017р. інфляційні з урахуванням сукупного індексу інфляції за період 1,0634 складає 106,12 грн., а всього 15192, 79 грн., тому позовні вимоги в цій частині судом задоволені правильно.

Частиною першою статті 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визначаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання. Якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Відповідно до п. 6.8 договору у випадку несвоєчасної оплати продукції відповідач сплачує позивачу неустойку у вигляді пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банка України за кожен день прострочення оплати від вартості своєчасно не оплаченої продукції, але не більше 5% від вартості своєчасно не оплаченої продукції.

Статтею 1 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань від 22.11.1996 року № 543-96-ВР передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пені.

Разом з тим, ч.6 ст.232 ГК України встановлено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Неустойка у вигляді пені в порядку п. 6.8. договору

за видатковою накладною №РН-0001142 від 21.12.2016р. на суму 138 018,15 грн., кінцева дата сплати 27.02.2017р., рахуючи з наступного дня 28.02.2017 по 28.08.2017р. складає 17 874,00 грн.;

за видатковою накладною №14 від 13.01.2017р. на суму 32 082,67 грн., кінцева дата сплати 23.03.2017р., рахуючи з наступного дня 24.03.2017р. по 24.09.2017р. складає 4265,46грн.;

за видатковою накладною №42 від 25.01.2017р. на суму 14 977,57 грн., кінцева дата сплати 03.04.2017р., рахуючи з наступного дня 04.04.2017р. по 04.10.2017р. складає 1917,13грн., а всього 24 056,59 грн., тобто за розрахунком більше, ніж заявлена позивачем до стягнення.

Оскільки суд не може виходити за межі позовних вимог, сума неустойки у вигляді пені, яка підлягає стягненню становить 10 276,41 грн., тому правомірно задоволена судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на безпідставної відмові у задоволені клопотання відповідача про залишення позову без розгляду на підставі п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України та неврахування судом факту наявності третейського застереження, викладеного у п.7.5 договору поставки №229-РА-УМТС від 02.02.2016р., відповідно до якого всі спори, що виникають між сторонами у звязку з виконанням договору або стосуються його зміни, припинення, недійсності підлягають розгляду та вирішуються в третейському суді для розгляду конкретного спору (ad hoc).

Наразі, колегія суддів не заперечує факт включення сторонами у договір №229-РА-УМТС від 02.02.2016р. третейського застереження, яке міститься в п.п.7.5 -7.15 та відповідає вимогам ст.12 Закону України Про третейські суди.

Втім, наявність такої угоди та клопотання в перебігу розгляду справи лише однієї із сторін третейської угоди/застереження про залишення позову без розгляду, порушеного з ініціативи іншої сторони у державному суді, не може вважатися належними і достатніми підставами, які унеможливлюють вирішення справи господарським судом.

Дійсно, ч.6 ст.55 Конституції України надає кожному право самостійно визначатися із обранням не заборонених законом засобів захисту своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань. Захист майнових прав субєкту господарювання у розглядуваних господарських правовідносинах, зважаючи на наявність та зміст третейського застереження, можливий, серед іншого, і в третейському суді, однак відповідач не повинен навязувати позивачеві саме такий спосіб захисту, враховуючи, що згідно до ч.3 ст.124 Конституції України поширює юрисдикцію господарських судів на відповідні юридичні спори незалежно від наявності/відсутності між сторонами цих спорів третейської угоди укладання/існування такої угоди не зумовлює відповідного вилучення спору із сфери юрисдикції державного суду.

Частина 1 ст.16 ЦК України гарантує право кожного учасника цивільних відносин на судовий захист, а ст.20 цього Кодексу визначає, що особа здійснює право на захист на свій розсуд, тобто в даному випадку за вибором позивача.

Отже, тлумачення скаржником наявності третейського застереження як причини, обовязковим наслідком якої є розгляд відповідного спору лише третейським судом та неможливість його вирішення у господарському суді, є несумісною ані із вказаними нормами, ані зі змістом ст.5 Закону України Про третейські суди, що визначають передачу спору на вирішення третейського суду саме як право сторін.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до відповідача з претензією № 1/2 від 22.06.2017р. про стягнення заборгованості та вимогою про третейський розгляд, яка відповідачем була залишена без реагування (а.с.81-84).

Згідно правової позиції Верховного Суду, яка висловлена у постанові від 15.03.2018р. у справі №913/608/17, ухилення відповідача від формування складу суду ad hoc має розглядатися як дії, що суперечать самій ідеї Закону України «Про третейські суди», яка полягає у гарантуванні, у даному випадку, учасникам господарських відносин права розраховувати на швидкий та ефективний спосіб вирішення господарського спору альтернативним шляхом. У такому випадку відповідний господарський суд повинен розглянути наявний між сторонами спір, оскільки припинення (закриття) провадження у такому випадку робило б гарантії, що їх встановлено у статті 55 Конституції України у світлі статті 6 Конвенції, ілюзорними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов»язків цивільного характеру. Зазначена норма кореспондується у частині надання відповідних гарантій зі статтею 55 Конституції України.

У даному випадку позивач намагався реалізувати своє право, гарантоване статтею 6 Конвенції, статтею 55 Конституції України шляхом звернення до господарського суду Луганської області за наявності у договорі з відповідачем третейського застереження.

Таким чином, необхідною, але недостатньою умовою реалізації права на захист у третейському суді є укладання відповідної третейської угоди, проте, сама реалізація опосередковується зверненням позивача до третейського суду або передачею сторонами спору в межах порушеної, але не вирішеної державним судом справи, на розгляд третейському суду, що безпосередньо і закріплено ст.5 Закону України Про третейські суди - в обох випадках визначальним є вибір особи, чиї права порушені, способу їх захисту/відновлення.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що скаржником зауважено на правову позицію викладену в постанові Верховного суду України від 18.10.2017р. у справі №910/8318/16 саме в контексті оцінки запровадженого наявністю третейського застереження альтернативного судовому способу реалізації права на захист своїх прав, який (спосіб) не може тлумачитися як відмова чи обмеження судового способу. Посилання скаржника в аналізі цієї правової позиції у справі №910/8318/16 на обставини відступлення права вимоги первісним кредитором на користь позивача, який не підписував угоди про передачу спору на вирішенні МКАС при ТПП України, не спростовують означених висновків відносно визначального значення обраного особою способу захисту своїх прав та неможливості обмеження використання судового способу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість висновку суду щодо відмови у задоволенні клопотання про залишення справи без розгляду відповідно до п.7 ч. 1 ст. 226 ГПК України, приймаючи до уваги заперечення позивача проти розгляду спору третейським судом та неможливість позбавлення позивача конституційного права на звернення до господарського суду.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскаржуване рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної інстанції не спростовують висновок місцевого господарського суду, а тому підстав для її задоволення немає.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Донецький апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю ДТЕК Ровенькиантрацит, м.Сєвєродонецьк Луганської області на рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2018р. у справі №913/17/18 - залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 15.03.2018р. у справі №913/17/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 31 травня 2018 року.

Головуючий Радіонова О.О.

Судді: Стойка О.В.

ОСОБА_3

Надруковано 4 примірників: 1 позивачу; 1 відповідачу; 1 до справи; 1 ГСЛО