КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа№ 910/23342/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 01.03.2018 (повний текст складено 19.03.2018)

у справі № 910/23342/17 (суддя Шкурдова Л.М.)

за позовом ОСОБА_2

до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта»

про стягнення 132 674, 24 грн.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (далі - ПАТ «Укрнафта», відповідача) про стягнення 132 674, 24 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначив про неналежне виконання відповідачем своїх грошових зобов'язань по виплаті належних йому, як акціонеру Товариства, дивідендів за 2011-2014, в зв'язку з чим просив стягнути з відповідача суму невиплачених дивідендів в загальному розмірі 86 224,75 грн., а також нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України 6 685,81 грн. 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 11.04.2015 до 15.12.2017 та 39 763,68 грн. інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 11.04.2015 по 30.11.2017.

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що емітентом цінних паперів - ПАТ «Укрнафта» позивачу як і іншим акціонерам станом на 20.10.2014 та 03.08.2015 дійсно здійснено нарахування доходу у вигляді дивідендів за 2011 рік в сумі 42 241,50 грн. (1050 шт. акцій *40,23грн.); за 2012 рік в сумі 27 646,50 грн. (1050 шт. акцій * 26,33 грн.); за 2013 рік в сумі 3675 грн. (1050 шт. акцій * 3,50 грн.); за 2014 рік в сумі 18 656 грн. (800 шт. акцій * 23,32 грн.), із суми яких були нараховані та сплачені до бюджету податок на доходи фізичних осіб в розмірі 5% та військовий збір за ставкою 1.5%. При реалізації ОСОБА_2 в установлений строк права на отримання дивідендів на належні йому акції Товариства виплаті підлягали би суми 39 495,80 грн. - дивіденди за 2011 рік, 25 849,48 грн. - дивіденди за 2012 рік, 3 436,13 грн. - дивіденди за 2013 рік, 17 443,36 грн. - дивіденди за 2014 рік, всього - 86 224,77 грн. Проте, на думку відповідача, належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено факту реалізації права на отримання дивідендів. Крім цього, вимоги позивача про виплату частини прибутку (дивідендів) не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, адже між сторонами виникли корпоративні відносини, а також існують організаційно-господарські зобов'язання.

У відповіді на відзив позивач спростовував заперечення відповідача проти позову посилаючись на те, що строки виплати дивідендів вирішені загальними зборами акціонерів й є узгодженими, відтак додаткових звернень кожного з акціонерів за виплатами не вимагається, виплата дивідендів є саме грошовим зобов'язанням Товариства перед його учасниками, тому за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання підлягають застосуванню визначені ст. 625 ЦКУ види відповідальності.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 позов задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Укрнафта» на користь ОСОБА_2 86 224, 75 грн. суми основного боргу, 6 685, 81 грн. 3 % річних, 39 763, 68 грн. інфляційних втрат та 1 990, 11 грон. витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПАТ «Укрнафта» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 39 763, 68 грн. та 3 % річних в розмірі 6 685, 81 грн. та прийняти нове, яким в цій частині в позові відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема ст. 625 ЦК України, ст. ст. 173, 176 ГК України. На переконання апелянта, можливість застосування приписів ст. 625 ЦК України закон пов'язує з обставинами невиконання або неналежного виконання саме грошового зобов'язання, з огляду на правову природу прав учасника/акціонера товариства по відношенню до акціонерного товариства та те, що ст. 625 ЦК України не регулює зобов'язань учасників господарського товариства у майнових відносинах, положення цієї статті, на думку апелянта, не поширюються на корпоративні права. За твердженнями апелянта, аналогічна правова позиція викладена в постанові ВГСУ віл 24.09.2009 у справі № 24/29-09-1208, постанові КАГС від 09.09.2010 у справі № 41/870 та в ряді рішень Господарського суду міста Києва тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін. Крім цього, просив стягнути з відповідача 2 000, 00 грн. витрат на правничу допомогу, які позивач поніс у зв'язку із розглядом справи апеляційним господарським судом.

21.05.2018 до Київського апеляційного господарського суду надійшло клопотання відповідача про заперечення проти заявлених позивачем вимог про відшкодування вимог на правничу (правову) допомогу з огляду ненадання детального та обґрунтованого розрахунку та їх неспіврозмірність розміру заявлених позовних вимог.

В судове засідання апеляційної інстанції 22.05.2018 з'явились представники сторін, представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, в яких підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити за наведених в ній підстав, оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 39 763, 68 грн. та 3 % річних в розмірі 6 685, 81 грн. та прийняти нове, яким в цій частині в позові відмовити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Представник позивача в судовому засіданні надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, рішенням позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрнафта», оформленим протоколом №22 від 10.10.2014 вирішено:

1.Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2011 рік в сумі 2 181 892 000, 00 грн. (сума чистого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2011 рік, складеного за П(с)БО):

- 2 181 612 957, 30 грн., що складає 99,99% чистого прибутку товариства, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 40,23 грн.;

- решту чистого прибутку направити на розвиток товариства.

Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014.

Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України.

Перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

2. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2012 рік в сумі 1 428 110 724, 00 грн. (сума чистого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2012 рік, складеного за МСФЗ):

- 1 427 836 668, 30 грн., що складає 99,98% чистого прибутку товариства, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 26,33 грн.;

- решту чистого прибутку направити на розвиток товариства.

Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014.

Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України.

Перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

3. Затвердити наступний порядок розподілу прибутку товариства за 2013 рік в сумі 189 886 355, 00 грн. (сума чистого прибутку відповідно до звіту про фінансові результати товариства за 2013 рік, складеного за МСФЗ):

- 189 799 785, 00 грн., що складає 99,95% чистого прибутку товариства, направити на виплату дивідендів акціонерам. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 3,50 грн.;

- решту чистого прибутку направити на розвиток товариства.

Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 20.10.2014.

Виплату дивідендів здійснити у строк з 20.10.2014 по 10.04.2015.

Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України.

Перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

Крім цього, Рішенням Загальних зборів акціонерів товариства, оформленим протоколом №23 від 22.07.2015, вирішено:

Затвердити наступний розмір та порядок розподілу прибутку товариства за 2014 рік:

- направити на виплату дивідендів акціонерами 100% або максимально наближений до 100%, але не менше ніж 99,9% розмір чистого прибутку Товариства за 2014 рік за даними річної фінансової звітності, підтвердженої аудиторським висновком. Розмір дивідендів, що припадає на одну акцію, становить 23,32 грн.;

- решту чистого прибутку направити на розвиток товариства.

Встановити дату складання переліку осіб, що мають право на отримання дивідендів, 03.08.2015.

Виплату дивідендів здійснити у строк з 03.08.2015 по 03.10.2015.

Виплату дивідендів акціонеру товариству - Національній акціонерній компанії «Нафтогаз України» здійснити шляхом перерахування відповідної суми дивідендів до Державного бюджету України.

Перерахування дивідендів іншим акціонерам здійснити відповідно до частини 5 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства».

Матеріалами справи встановлено, що станом на дату складання переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за 2011, 2012 та 2013 роки (20 жовтня 2014) позивачу належало на праві власності 1050 простих іменних акцій відповідача, а станом на дату складання переліку осіб, які мають право на отримання дивідендів за 2014 рік (03.08.2015) - 800 простих іменних акцій відповідача, що підтверджується виписками з рахунку в цінних паперах № 1/4 від 10.10.2017.

За розрахунком позивача, який підтвердив й відповідач, розмір дивідендів за 2011 рік в сумі 42 241, 50 грн. (1050 штук простих іменних акцій * 40,23 грн.) повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 2 112, 08 грн.) та ставку військового збору (1,5% - 633, 62 грн. ) і становить до сплати 39 495, 80 грн., розмір дивідендів за 2012 в сумі 27 646, 50 грн. (1050 штук простих іменних акцій * 26,33 грн.) повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 1 382, 33 грн.) та ставку військового збору (1,5% - 414, 70 грн.) і становить до сплати 25 849, 47 грн.; розмір дивідендів за 2013 в сумі 3 675, 00 грн. (1050 штук простих іменних акцій * 3,50 грн.) повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 183, 75 грн.) та ставку військового збору (1,5% - 55, 13 грн.) і становить до сплати 3 436, 12 грн.; розмір дивідендів за 2014 у сумі 18 656, 00 грн. (800 штук простих іменних акцій * 23,32 грн.) повинен бути зменшений на ставку податку з доходів фізичних осіб (5% - 932, 80 грн.) та ставку військового збору (1,5% - 279, 84 грн.) і становить до сплати 17 443, 36 грн.

В зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем щодо виплати належної йому суми дивідендів, позивачем 11.10.2017 надіслано відповідачеві претензію щодо сплати заборгованості в зв'язку з невиплатою дивідендів, сплати інфляційних втрат та 3% річних (а. с. 54-59).

У відповідь на зазначену претензію ПАТ «Укрнафта» підтвердило, що ОСОБА_2 обліковується в переліку власників іменних цінних паперів відповідача й станом на 20.10.2014 та 03.08.2015 йому нараховувались дивіденди за 2011-2013 роки та 2014 рік відповідно, проте в зв'язку із гострим дефіцитом обігових коштів відповідачем відмовлено позивачеві у виплаті дивідендів.

За приписами ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Корпоративні права згідно п. 8 ч. 1 ст.2 Закону України «Про акціонерні товариства» - сукупність майнових і немайнових прав акціонера - власника акцій товариства, які випливають з права власності на акції, що включають право на участь в управлінні акціонерним товариством, отримання дивідендів та активів акціонерного товариства у разі його ліквідації відповідно до закону, а також інші права та правомочності, передбачені законом чи статутними документами.

Відповідно до ст. 152 ЦК України акціонерне товариство - господарське товариство, статутний капітал якого поділено на визначену кількість акцій однакової номінальної вартості, корпоративні права за якими посвідчуються акціями.

Акція - іменний цінний папір, який посвідчує майнові права його власника (акціонера), що стосуються акціонерного товариства, включаючи право на отримання частини прибутку акціонерного товариства у вигляді дивідендів та право на отримання частини майна акціонерного товариства у разі його ліквідації, право на управління акціонерним товариством, а також немайнові права, передбачені Цивільним кодексом України та законом, що регулює питання створення, діяльності та припинення акціонерних товариств (ч. 1 ст.6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок»).

Положеннями ст.25 Закону України «Про акціонерні товариства» встановлено, що кожною простою акцією акціонерного товариства її власнику - акціонеру надається однакова сукупність прав, включаючи права на: 1) участь в управлінні акціонерним товариством; 2) отримання дивідендів; 3) отримання у разі ліквідації товариства частини його майна або вартості частини майна товариства; 4) отримання інформації про господарську діяльність акціонерного товариства. Одна проста акція товариства надає акціонеру один голос для вирішення кожного питання на загальних зборах, крім випадків проведення кумулятивного голосування. Акціонери-власники простих акцій товариства можуть мати й інші права, передбачені актами законодавства та статутом акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 1 ст.116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину.

Учасники господарського товариства згідно ст. 88 ГК України та ст. 10 Закону України «Про господарські товариства» мають право брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів.

Таким чином, правовою підставою набуття майнових прав акціонера акціонерного товариства, в тому числі і права на одержання дивідендів, є набуття права на відповідну акцію товариства.

За змістом ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» дивіденд - частина чистого прибутку акціонерного товариства, що виплачується акціонеру з розрахунку на одну належну йому акцію певного типу та/або класу. За акціями одного типу та класу нараховується однаковий розмір дивідендів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами. Дивіденди виплачуються на акції, звіт про результати розміщення яких зареєстровано у встановленому законодавством порядку. Виплата дивідендів за простими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку на підставі рішення загальних зборів акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців з дня прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів. Виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється з чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку відповідно до статуту акціонерного товариства у строк, що не перевищує шість місяців після закінчення звітного року. У разі відсутності або недостатності чистого прибутку звітного року та/або нерозподіленого прибутку минулих років виплата дивідендів за привілейованими акціями здійснюється за рахунок резервного капіталу товариства або спеціального фонду для виплати дивідендів за привілейованими акціями. Рішення про виплату дивідендів та їх розмір за простими акціями приймається загальними зборами акціонерного товариства.

Як встановлено матеріалами справи, зокрема виписками про стан рахунку у цінних паперах № 1/4 від 10.10.2017, станом на 20.10.2014 та 03.08.2015 ОСОБА_2 був власником 1050 та 800 простих іменних акцій товариства відповідно, що в силу приписів ст.ст. 2, 25 Закону України «Про акціонерні товариства», ст.6 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», ст.167 ГК України та ст.152 ЦК України підтверджує наявне у нього право на отримання частини прибутку акціонерного товариства (дивідендів).

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Оскільки наявними в матеріалах справи Рішеннями підтверджується затвердження Загальними зборами акціонерів товариства прибутку за 2011-2013 та 2014 роки, визначення його розподілу, розміру, порядку та строків виплати дивідендів акціонерам, відповідно з прийняттям цих Рішень Товариство (відповідач) взяло на себе зобов'язання із виплати, зокрема, на користь позивача дивідендів за результатами фінансово-господарської діяльності в 2011-2013 роках в розмірі 68 781, 39 грн. у строк до 10.04.2015 та в 2014 році в розмірі 17 443, 36 грн. в строк до 03.10.2015. Доказів виплати позивачу дивідендів у встановлені Рішеннями Загальних зборів строки матеріали справи не містять.

Викладені у відзиві на позовну заяву доводи відповідача (апелянта) про те, що право на отримання частки прибутку - дивідендів має бути реалізоване акціонером шляхом направлення емітенту відповідного звернення з повідомленням необхідних для виплати дивідендів реквізитів та підтвердженням права власності на цінні папери відповідача, а також те, що зобов'язання емітента виникає під час реалізації акціонером наданого права, а не при прийнятті Загальними зборами акціонерів рішення про виплату дивідендів за 2011-2014 роки тощо, правомірно не взято місцевим господарським судом до уваги з огляду на наявний в матеріалах справи лист Товариства №08.2-27/233 від 31.10.2017 на адресу позивача (відповідь на листа останнього від 11.10.2017 щодо причин невиплати дивідендів за 2011-2013 та за 2014 роки).

Крім цього, жодними положеннями чинного законодавства, зокрема, ст. 117 ЦК України, ст. 29 ЗУ «Про акціонерні товариства» та статутом ПАТ «Укрнафта» не закріплено такого обов'язку акціонера, як звернення до Товариства з вимогою про виплату йому дивідендів після прийняття рішення зборами про таку виплату. Натомість, за змістом ч. 2 ст. 30 Закону України «Про акціонерні товариства» з моменту прийняття рішення загальними зборами виплата дивідендів акціонеру стає обов'язком Товариства, належне виконання якого покладається саме на Товариство і не залежить від будь-яких дій акціонера.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17.

Суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин на підставі ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується із висновками місцевого суду про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості з виплати належних йому дивідендів в розмірі 86 224, 75 грн., які доведено позивачем належними та допустимими доказами й не спростовано відповідачем.

Крім цього, в зв'язку із простроченням відповідачем грошового зобов'язання зі сплати дивідендів, позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 6 685, 81 грн. 3% річних за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 11.04.2015 до 15.12.2017 та 39 763,68 грн. інфляційних втрат за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 11.04.2015 по 30.11.2017.

Порушенням зобов'язання на підставі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим є зобов'язання (ст. ст. 524, 533 ЦК України) , яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання щодо сплати коштів. Товариство виплачує дивіденди виключно грошовими коштами.

В силу приписів ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків може бути, у тому числі, і рішення загальних зборів про виплату дивідендів. Тобто, грошове зобов'язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, як помилково вказує скаржник, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, й факту прийняття загальними зборами рішення про виплату дивідендів.

Таким чином, правовідносини, в яких Товариство у разі прийняття рішення загальними зборами про виплату акціонеру дивідендів, зобов'язане здійснити таку виплату, є грошовим зобов'язанням, а тому суд першої інстанції правомірно застосував до цих правовідносин положення ст. 625 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 910/8399/17.

З огляду на наведене та вимоги ст.ст.2, 25, 30 Закону України «Про акціонерні товариства», ст.41 Закону України «Про господарські товариства», ст.167 ГК України, ст.152 ЦК України та прийняті Товариством (відповідачем) рішення, у останнього виникло зобов'язання по сплаті позивачу грошових коштів в якості виплати дивідендів, тобто мають місце правовідносини, в яких Товариство (боржник) зобов'язано вчинити на користь позивача (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, нарахування позивачем суми інфляційних втрат та 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання по виплаті суми дивідендів, яке виникло із корпоративних відносин, є правомірним.

Здійснивши перевірку наданих позивачем розрахунків 3% річних та інфляційних втрат, апеляційний суд визнав їх правомірними, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 6 685, 81 грн. 3% річних та 39 763,68 грн. інфляційних втрат є обґрунтованими (арифметично вірно розрахованими), а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Тому посилання відповідача (апелянта), що виплата дивідендів не є грошовим зобов'язанням в розумінні ст. 625 ЦК України, а тому застосування визначеної цією нормою відповідальності за прострочення виплати неправомірне, як і застосування судової практики, викладеної в постановах Вищого господарського суду України за 2009-2010 років та низці рішень Господарського суду міста Києва за 2011 - 2016 рои, не заслуговують на увагу як безпідставні та необґрунтовані.

Інші доводи апелянта (відповідача) з приводу неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом вимог процесуального та матеріального права, зокрема, ст. 625 ЦК України, ст. ст. 173, 176 ГК України, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Крім цього, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції позивач просив стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 2 000, 00 грн.

За приписами ч. 1, п.1 ч. 3 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно ч. 2 ст. 126 ГПК України підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як встановлено матеріалами справи, правовідносини між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 на момент розгляду справи в суді апеляційної інстанції підтверджуються договором про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) № 01-04/18 від 23.04.2018, копія якого наявна в матеріалах справи.

До матеріалах справи також долучено належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КВ № 005710 від 17.03.2016, згідно якого ОСОБА_3 має право на заняття адвокатською діяльністю.

На виконання умов вищезгаданого договору позивачем по рахунку № 1/05 від 02/05/18р. сплачено 2 000, 00 грн. за правничу допомогу, що підтверджується платіжним дорученням № 2 від 03.05.2018

Крім цього, до матеріалів справи долучено звіт адвоката за договором про надання правової допомоги (професійної правничої допомоги) № 01-04/18 від 23.04.2018 з детальним описом комплексу наданих адвокатом послуг, дані якого не спростовано відповідачем тощо.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку щодо кваліфікації зазначених позивачем пов'язаних з розглядом справи 2 000, 00 грн. витрат як витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати на правову допомогу та судовий збір за розгляд апеляційної скарги в зв'язку з відмовою у її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України (в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017), покладаються на апелянта (відповідача).

Керуючись ст.ст. 129, 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/23342/17 - без змін.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» (04053, м. Київ, пров. Несторівський, буд. 3-5, ) на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) 2 000, 00 грн. витрат на правову допомогу.

Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.

Матеріали справи № 910/23342/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.05.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук