ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2018 Справа № 917/394/18

м. Полтава

за позовною заявою Дочірнє підприємство Автомаз-Україна, вул. Колекторна, 42А, м. Київ, 02660

до Приватного підприємства Автосоюз-Україна, вул. Європейська, 2, офіс 306, м. Полтава, 36014

про стягнення 17 031,82 грн.

Суддя Пушко І.І.

Секретар судового засідання Квіта О.Т.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 ГПК України.

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 17 031,82 грн. за Господарським типовим договором поставки № 015-00060 від 01.01.2017 року, з яких: 12 887,92 грн. основний борг, 2577,58 грн. штраф, 1240,41 грн. пеня, 119,70 грн. 3% річних, 206,21 грн. інфляційних нарахувань.

За ухвалою від 24.04.2018 року в цій справі відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент звернення до суду відповідач не оплатив отриманий від позивача товар в повному обсязі, порушив терміни оплати товару, передбачені умовами Господарського типового договору поставки № 015-00060 від 01.01.2017 року.

Відповідач у відзиві на позов визнав прострочення зобовязання по оплаті за отриманий від відповідача товар та надав копію платіжного доручення № 38 від 11.04.2018 року про сплату заборгованості на суму 12 887,92 грн.

Оскільки представники сторін в судове засідання 24.05.2018 року не з'явились, відповідно до ч. 5 ст. 240 ГПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту рішення - 25.05.2018 року.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як покупцем, укладено Господарський типовий договір поставки № 015-00060 від 01.01.2017 року (далі Договір, а.с. 10-11), згідно якого постачальник зобовязався поставити і передати у власність покупця товар, а покупець зобовязався прийняти цей товар та своєчасно здійснити оплату його вартості на умовах даного Договору (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 Договору, предметом постачання є автомобільні запасні частини, мастила, інші комплектуючі для транспортних засобів (далі - Товар), найменування, асортимент та кількість якого зазначаються в заявці покупця, яка узгоджується між сторонами за допомогою факсимільного звязку або електронної пошти.

За п. 3.4 Договору, оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України, на умовах відстрочки платежу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту поставки товару. За згодою сторін можливі розрахунки на умовах передплати.

За п.п. 4.3, 4.4 Договору, моментом поставки вважається момент підписання уповноваженим представником покупця видаткової накладної на товар. Зобовязання постачальника по поставці товару вважаються виконаними з моменту передачі товару покупцю за видатковою накладною на товар.

На виконання умов укладеного Договору позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 17 887,92 грн., що підтверджується видатковими накладними (а.с. 12-15):

- № О15-001524 від 26.10.2017 року на суму 9 861,60 грн.,

- № О15-001679 від 10.11.2017 року на суму 6 284,28 грн.,

- № О15-001681 від 10.11.2017 року на суму 626,64 грн.,

- № О15-001858 від 30.11.2017 року на суму 1115,40 грн.

Позивачем були виставлені рахунки фактури (а.с. 16-19):

- № О15-001930 від 26.10.2017 року на суму 9 861,60 грн.,

- № О15-002191 від 10.11.2017 року на суму 6 284,28 грн.,

- № О15-002193 від 10.11.2017 року на суму 626,64 грн.,

- № О15-002413 від 30.11.2017 року на суму 1115,40 грн.

Товар був прийнятий відповідачем, що підтверджується підписами його представника на зазначених накладних.

Оплату за отриманий товар відповідач здійснив частково в сумі 5 000,00 грн., що підтверджується випискою з банківського рахунку позивача від 10.11.2017 року (а.с. 6).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар за Господарським типовим договором поставки № 015-00060 від 01.01.2017 року в сумі 12 887,92 грн. (17 887,92 грн. 5 000,00 грн.).

Також, за прострочення виконання зобовязання відповідач заявив до стягнення з відповідача 2577,58 грн. штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору, 1240,41 грн. пені, передбаченої п. 7.2 Договору, 119,70 грн. 3% річних, 206,21 грн. інфляційних втрат.

Вирішуючи спір суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обовязку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобовязань з оплати отриманого товару.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір поставки.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2. ст. 712 ЦК).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 664 ЦК обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар.

Частиною першою статті 692 ЦК України визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно платіжного доручення № 38 від 11.04.2018 року (а.с. 38) відповідачем після подання позову було внесено на рахунок позивача 12887,92 грн. основної заборгованості (згідно відбитку штемпеля відділення поштового зв'язку на конверті позов подано 04.04.2018 року, а.с. 21).

За таких обставин, сплата основного боргу, стягнення якого є предметом позову, являється підставою для закриття провадження по справі в цій частині вимог відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За ст. 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобовязання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Умовами п. 3.4 Договору, оплата товару покупцем проводиться в національній валюті України, на умовах відстрочки платежу шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок постачальника протягом 5 (пяти) банківських днів з моменту поставки товару.

Оскільки остання накладна, підписана відповідачем, датована 30.11.2017 року, з 08.12.2017 року має місце прострочення виконання зобовязання по оплаті з боку відповідача.

Відповідно до ОСОБА_1 України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Відповідно до вимог п. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Умовами Договору (п. 7.2) передбачено, що у випадку порушення строків оплати товару, встановлених умовами Договору, покупець зобовязаний сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми заборгованості за кожний календарний день прострочки в оплаті.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 1240,41 грн. пені за період з 08.12.2017 року по 30.03.2018 року, які підлягають задоволенню повністю, оскільки її розмір та період нарахування є обґрунтованим та таким, що відповідає ОСОБА_1 та умовам Договору.

Також сторони пунктом 7.3. Договору передбачили, що порушення покупцем строків оплати більше, ніж на 30 календарних днів, вважається односторонньою відмовою від виконання умов цього Договору. За односторонню відмові від виконання умов договору покупець сплачує постачальнику штраф у розмірі 20 % від вартості неоплаченого товару.

Позивачем заявлено до стягнення 2 577,58 грн. штрафу (20 відсотків від суми боргу 12 887,92 грн.) за невиконання відповідачем зобов'язання в частині оплати переданого товару.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Суд враховує, що штраф і пеня є формами одного і того ж виду забезпечення виконання зобов'язання неустойки. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України сторони можуть врегульовувати свої відносини на власний розсуд. Умовами Договору передбачено цивільно-правову відповідальність за порушення умов Договору у вигляді сплати неустойки пені та штрафу. При цьому законом не встановлено обмежень щодо одночасного застосування пені і штрафу у випадку порушення виконання зобов'язання і таке застосування чинному законодавству не суперечить, яке встановлює обмеження лише щодо розміру такої форми неустойки як пеня. Судом приймається до уваги правова позиція Верховного Суду України з даного питання викладена, зокрема, в постанові від 09.04.2012 року №3- 88гс11 по справі № 12/039.

Таким чином, одночасне застосування штрафу та пені, у разі неналежного виконання зобов'язань за Договором, не суперечить вимогам закону та умовам Договору, тому заявлений до стягнення штраф у розмірі 2 577,58 грн. задовольняється судом.

Стаття 625 ЦК України визначає обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Позивач заявив до стягнення 119,70 грн. 3% річних та 206,21 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період 08.12.2017 року по 30.03.2018 року, визначений позивачем.

Суд, перевіривши розмір заявлених вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних не виявив завищення їх розміру з боку позивача, а тому вимоги в цій частині є правомірними та підлягають задоволенню повністю.

Перевірка правильності розрахунку 3% річних та інфляційних витрат здійснена за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості та штрафних санкцій інформаційної системи "Ліга. ОСОБА_1".

Статтею 629 ЦК України, встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 599 ЦК України та ст. 202 ГК України господарське зобов'язання припиняється, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 13 ГПК України).

За наведеного, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення 2577,58 грн. штрафу, передбаченого п. 7.3 Договору, 1240,41 грн. пені, передбаченої п. 7.2 Договору, 119,70 грн. 3% річних, 206,21 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до п. 9 ст. 129 ГПК України, у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково в залежності від результатів вирішення спору.

Відповідач сплатив суму основного боргу після звернення позивача із даним позовом, таким чином спір виник з вини відповідача, тому на нього покладається судовий збір, сплачений позивачем в мінімальному розмірі.

Керуючись ст. ст. 129 (ч. 9), ст. 231 ГПК (п. 2 ч. 1), 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства Автосоюз-Україна, (вул. Європейська, 2, офіс 306, м. Полтава, 36014, ) на користь Дочірнього підприємства Автомаз-Україна (вул. Колекторна, 42А, м. Київ, 02660, ) - 2577,58 грн. штрафу, 1240,41 грн. пені, 119,70 грн. 3% річних, 206,21 грн. інфляційних нарахувань; 1762,00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3. Закрити провадження у справі в частині стягнення 12 887,92 грн. основного боргу.

4. Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Пушко І.І.