ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/567/18

Господарський суд Одеської області

У складі судді Желєзної С.П.

Секретаря судових засідань Курка Д.В.

За участю представників сторін:

Від позивача: Степанишина А.С. за довіреністю № 45/вих-мр від 20.02.18р.;

Від відповідача: Легенченко О.А. за довіреністю № 541 від 19.04.18р.;

Від третьої особи: Польщіна Т.Л. за довіреністю № 01-36/47 від 27.12.17р;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Одеської міської ради до фізичної особи-підприємця Зубрицького Бориса Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: департаменту комунальної власності Одеської міської ради про стягнення 58 501,86 грн., -

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулася до господарського суду із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Зубрицького Бориса Олександровича (далі по тексту - Зубрицький Б.О.) про стягнення збитків за незаконне використання земельної ділянки у розмірі 58 501,86 грн. Позовні вимоги обґрунтовані фактом використання відповідачем земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко, буд. 2, без оформлення правовстановлюючих документів, які посвідчують право користування.

Ухвалою від 02.04.2018р. судом у порядку, встановленому ст. ст. 50, 51 ГПК України, було залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: департамент комунальної власності Одеської міської ради. Під час розгляду справи департаментом комунальної власності Одеської міської ради було підтримано заявлені позивачем позовні вимоги.

Зубрицький Б.О. заперечував проти задоволення заявлених позивачем вимог з підстав їх незаконності та необґрунтованості. Зокрема, відповідачем було наголошено, що акт з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 23.08.2017р. був прийнятий комісією за відсутності необхідного кворуму, у зв'язку з чим, не може бути належним доказом на підтвердження заявленого позивачем розміру збитків. Окрім того, відповідачем було наголошено про відсутність у його діях всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення та про помилковість доводів Одеської міської ради щодо встановленого чинним законодавством обов'язку землекористувача щодо оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи та пояснення учасників судового процесу, суд встановив наступне.

15.11.2007р. між Зубрицьким Б.О., ОСОБА_6 та ОСОБА_6 було укладено договір про розподіл спадкового майна, зареєстрований в реєстрі за номером 2494, відповідно до п. 2.2 якого сторони дійшли згоди передати у власність Зубрицькому Б.О., зокрема, нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1. На вказане нерухоме майно відповідачу 15.11.2007р. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Окрім того, 21.11.2007р. комунальним підприємством „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості" було зареєстровано право власності відповідача на нежитлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Листом №01-13/2895 від 03.07.2017р. головою комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було повідомлено відповідача про розгляд питання про визначення розміру збитків, завданих Зубрицьким Б.О. в результаті безоплатного користування земельною ділянкою на засіданні комісії, яке відбудеться 13.07.2017р. Окрім того, листом №01-13/3684 від 04.08.2017р. головою комісії було запропоновано відповідачу прибути на засідання комісії, яке відбудеться 23.08.2017р.

З матеріалів справи вбачається, що 23.08.2017р. головним спеціалістом відділу самоврядного контролю за використанням і охороною земель та дотримання земельного законодавства Управління земельних ресурсів департаменту комунальної власності Одеської міської ради було складено акт №002492 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, відповідно до якого уповноваженою особою була встановлена фактична площа земельної ділянки, за адресою: Одеса, проспект Шевченка, 2, яку використовує Зубрицький Б.О., що складає 89,4 кв.м., згідно технічного паспорту на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, 23.08.2017р. комісією з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було складено акт, яким на Зубрицького Б.О. покладено обов'язок відшкодувати збитки у розмірі 58 501,86 грн., заподіяні внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради „Про затвердження актів з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок незаконного використання земельних ділянок" від 26.10.2017р. за №390 було вирішено, зокрема, затвердити акт комісії щодо завдання Зубрицьким Б.О. збитків у розмірі 58 501,86 грн. та зобов'язано останнього сплатити збитки у місячний термін після прийняття цього рішення.

Листом №0113/6341 від 27.11.2017р. головою комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам було повідомлено відповідача про прийняття виконавчим комітетом Одеської міської ради рішення „Про затвердження актів з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, заподіяних внаслідок незаконного використання земельних ділянок" від 26.10.2017р. за №390, яким було затверджено акт від 23.08.2017р. та зобов'язано відповідача сплатити збитки у розмірі 58 501,86 грн.

При зверненні до господарського суду із позовною заявою Одеською міською радою було наголошено, що відповідачем у добровільному порядку не було сплачено збитків у розмірі 58 501,86 грн., заподіяних внаслідок використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів, що і спричинило звернення позивача до суду із даними позовними вимогами з метою захисту порушеного права.

Вирішуючи питання про правомірність та обґрунтованість заявлених в межах даної справи вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені приписами частини другої ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 224 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого було порушено. З урахуванням положень частини 2 статті 224 ГК України, під збитками розуміються витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управлена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Господарський суд зазначає, що для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу цивільного правопорушення, а саме: вина особи, яка заподіяла шкоду; протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв?язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача. Відсутність одного з елементів складу цивільного правопорушення, які утворюють склад цивільного правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за заподіяну шкоду, оскільки його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення. На позивача покладається обов'язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяними збитками. В свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Приписами ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.

Статтею 80 Земельного кодексу України встановлено, що суб'єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності; територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування - на землі комунальної власності; держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади - на землі державної власності.

За змістом ст.ст. 122, 123, 124 Земельного кодексу України селищні міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до ст. 152, п. д ч. 1 ст. 156 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

За змістом ч. 1, 3 ст. 157 Земельного кодексу України відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, громадяни та юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів або погіршує якість земель, розташованих у зоні їх впливу, в тому числі внаслідок хімічного і радіоактивного забруднення території, засмічення промисловими, побутовими та іншими відходами і стічними водами. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за приписами ч. 1 ст. 21 Закону України "Про оренду землі" визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Згідно з п. 1 Порядку визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19.04.93 N 284, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні вилученням (викупом) та тимчасовим зайняттям земельних ділянок, встановленням обмежень щодо їх використання, погіршенням якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей земельних ділянок або приведенням їх у непридатний для використання стан та неодержанням доходів у зв'язку з тимчасовим невикористанням земельних ділянок.

Господарський суд зауважує, що користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено. Враховуючи, що таке користування позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено і який не сплачується у повній мірі користувачем землі, також правомірними є висновки судів про задоволення позову та стягнення з відповідача суми перевірених судами розрахунків збитків у вигляді недоотриманого бюджетом доходу від орендної плати за період фактичного використання відповідачем земельних ділянок без правовстановлюючих документів. Позиція суду з цього питання узгоджується з висновками наведеними у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015р. по справі N 3-741гс15 та у постанові від 14.09.2016 у справі N 6-2588цс15.

Підсумовуючи вище наведене, суд доходить висновку, що не вжиття відповідачем заходів щодо своєчасного оформлення права користування земельною ділянкою, на якій розташована нежитлова будівля, що належить відповідачу на праві приватної власності, спричинило завдання Одеській міській раді збитків, оскільки позивач був позбавлений можливості отримати дохід у виді орендної плати за землю. Наведене дозволяє зробити висновок про наявність у діях відповідача всіх елементів складу цивільного правопорушення, що є підставою для притягнення до деліктної відповідальності.

З оглядку на викладене вище, враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження оформлення Зубрицьким Б.О. права власності на земельну ділянку або укладення договору користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог Одеської міської ради про стягнення збитків у розмірі 58 501,86 грн., що має наслідком необхідність задоволення позову у повному обсязі.

При цьому, господарським судом критично оцінюються доводи відповідача про відсутність кворуму на засіданні комісії 23.08.2017р. як на підставу для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.

Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2011 р. N 564 „Про створення комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам" було вирішено створити комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, затвердити її склад, а також затвердити Положення про комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам.

Відповідно до додатку №1 до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2011 р. N 564 (із змінами та доповненнями, внесеними рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 25 серпня 2016 року N 271; в редакції чинній на 23.08.2017р. - дату затвердження акту про визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам) комісія складається із чотирьох постійних членів, а також представників юридичного департаменту Одеської міської ради; департаменту фінансів Одеської міської ради; департаменту комунальної власності Одеської міської ради; управління архітектури та містобудування Одеської міської ради; Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області. До складу комісії також включаються: представник власника землі або землекористувача (орендаря), якому заподіяно збитків; представник підприємства, установи, організації та громадяни, які їх відшкодовуватимуть.

Згідно з п. п. 2.5, 2.13 Положення про комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (в редакції чинній на 23.08.2017р. - дату затвердження акту про визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам) засідання комісії вважається правомочним за умови присутності на засіданні більшості членів від загального складу комісії. Засідання комісії є правомочним, якщо на ньому присутні не менше 2/3 загального складу комісії.

Відповідно до п. п. 2.15, 2.16, 2.17 Положення про комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам (в редакції чинній на 23.08.2017р. - дату затвердження акту про визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам) розмір збитків розраховується виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у вигляді недоотриманої Одеською міською радою орендної плати за період тимчасового використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів з порушенням земельного законодавства України. Акт комісії оголошується негайно після його складення та підписується усіма присутніми на засіданні членами Комісії. Копія акта протягом 10-ти днів вручається або висилається суб'єкту, відносно якого надійшли матеріали на розгляд комісії, листами з повідомленням про їх отримання. Акти комісії затверджуються виконавчим комітетом Одеської міської ради шляхом прийняття відповідного рішення, проект якого готується комісією.

Як вбачається з матеріалів справи, акт комісії з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам від 23.08.2017р. був підписаний лише 4 із 9 членів комісії, а також представником Зубрицького Б.О. Суд зазначає що питання правомочності комісії залежить від безпосередньої участі членів у засіданні комісії. Факт дотримання кворуму на засіданні комісії 23.08.2017р. підтверджується протоколом №3, який міститься в матеріалах справи, та підтверджує правомочність її рішень.

Пунктами 2.15, 2.17 Положення передбачено необхідність підписання акту всіма членами комісії, присутніми на засіданні комісії, а також необхідність затвердження такого акту виконавчим комітетом Одеської міської ради. Дійсно, у наданому суду акті від 23.08.2017р. відсутні всі підписи присутніх на засіданні комісії її членів, але на виконання вищенаведених приписів Положення про комісію з визначення розміру та відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам акт комісії від 23.08.2017р. був затверджений рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.10.2017р. за №390. Дане рішення виконавчого комітету Одеської міської ради є чинним, у встановленому законом порядку скасоване не було.

Враховуючи чинність рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 26.10.2017р. за №390, яке і є правовим актом для нарахування Зубрицькому Б.О. збитків, певні недоліки, наявні у акті від 23.08.2017р. не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов'язку зі сплати збитків.

Згідно вимог ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Разом з тим, ст. 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог шляхом присудження до стягнення із фізичної особи-підприємця Зубрицького Бориса Олександровича на користь Одеської міської ради збитків у розмірі 58 501,86 грн. відповідно до ст. 13 Конституції України, ст. ст. 22, 1166 Цивільного кодексу України, ст. ст. 224 Господарського кодексу України, ст. ст. 3, 80, 116, 122, 123, 124, 152, 156, 157, 206 Земельного кодексу України.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви розподіляються відповідно до приписів ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 236 - 238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Зубрицького Бориса Олександровича /АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1/ на користь Одеської міської ради /65004, м. Одеса, площа Думська, 1, ідентифікаційний код 26597691/ збитки у розмірі 58 501,86 грн. /п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот одна грн. 86 коп./, судовий збір у розмірі 1762,00 грн. / одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп./

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов'язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29 травня 2018 р.

Суддя С.П. Желєзна