РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/2156/18
Суддя Мудрий С.М. розглянувши справу

за позовом приватного підприємства "Вегамакс"

до товариства з обмеженою відповідальністю "НК Інвестнафтопродукт"

про стягнення 103 349,73 грн.

Представники сторін:

не викликались.

ВСТАНОВИВ:

23.02.2018 р. до господарського суду міста Києва надійшла позовна заява приватного підприємства "Вегамакс" до товариства з обмеженою відповідальністю "НК Інвестнафтопродукт" про стягнення 103 349,73 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поставки нафтопродуктів № 08-11/1 від 11.08.2016 року належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання щодо поставки оплаченого товару.

У зв'язку з чим, позивач звернувся в суд про стягнення (повернення) суми передплати в розмірі 95 305,00 грн., трьох процентів річних в розмірі 1 691,99 грн. та індексу інфляції в розмірі 6 352,74 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 26.02.2018 р. відкрито провадження у справі. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

15.03.2018 р. до канцелярії суду відповідач подав відзив на позовну заяву.

26.03.2018 р. до канцелярії суду позивачем подано уточнення до позовної заяви, клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.03.2018 р. в задоволенні клопотання приватного підприємства "Вегамакс" про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, відмовлено.

28.03.2018 р. до канцелярії суду позивач подав відповідь на відзив на позовну заяву.

11.04.2018 р. відповідач до суду надіслав заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

11 серпня 2016 року між приватним підприємством "Вегамакс" та товариством з обмеженою відповідальністю "НК Інвестнафтопродукт" укладено договір № 08-11/1 поставки нафтопродуктів.

Згідно з п.1.1 договору, постачальник зобов'язується передати в погодженні строки, а покупець прийняти і оплатити на умовах, викладених в договорі, нафтопродукти, найменування, кількість, ціна яких вказується в накладених документах на товар, які оформлюються на кожну окрему партію товару.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Відповідно до статті 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Нормами частини 1 статті 656 Цивільного кодексу України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно з частиною 1 статті 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

У відповідності до норм частини 1 та частини 2 статті 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Цей договір набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін (п.6.1.).

Відповідно до п. 6.2. договору, термін дії договору складає 1 рік з дати його підписання, а в частині взаєморозрахунків - до повного їх проведення.

Згідно із п. 1.2. договору, номенклатура товару, його кількість, ціна встановлюються сторонами за обопільною згодою на основі заявки покупця й зазначаються в розрахункових документах (рахунках-фактурах) та/чи в відвантажувальних документах (видаткових накладних) на товар, котрі являються специфікацією в розумінні ст. 266 Господарського кодексу України та складають невід'ємну частину цього договору.

Пунктом 2.1. договору передбачено, що товар поставляється погодженими партіями, у відповідності із заявками покупця на поставу тої чи іншої партії товару. Поставка товару підтверджується видатковими накладними на товар, які підписані представниками обох сторін.

Загальна ціна цього договору визначається кількістю отриманого та оплаченого товару покупцем протягом всього строку дії договору. Вартість кожної окремої партії товару визначається постачальником в рахунках-фактурах та накладених документах (п. 3.1.).

Відповідно до п. 3.2. договору, покупець зобов'язується оплачувати повну вартість (в розмірі 100%) товару (в тому числі ПДВ), відображену в рахунках-фактурах на кожну окрему партію товару (видаткових накладних) та/або актах приймання-передачі), у строк визначений у відповідних рахунках-фактурах. Ціна товару (партії товару) визначена в рахунку-фактурі після своєчасної її оплати покупцем змінам не підлягає.

Згідно з п. 3.4. договору, датою оплати вважається дата зарахування грошових коштів банківською установою на банківський рахунок постачальника.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Інвестнафтопродукт" виставило позивачеві рахунок на оплату № 0126-15 від 26.01.2017 р. на суму 95 305,00 грн. за дизельне паливо Євро, у кількості 4 900 л.

Приватне підприємство "Вегамакс" виконав умови п. 3.2. договору та сплатив постачальнику 95 305,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2687 від 27.01.2017 р.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Поставка товару (кожної окремої партії товару) здійснюється протягом 3 робочих днів з дати зарахування грошових коштів (100% оплата за товар) на банківський рахунок постачальника, згідно з умовами цього договору.

Поставка товару, в рамках цього договору, здійснюється в рамках наступних базисів:

а) СРТ - пункт призначення, вказаний покупцем в заявці на відвантаження товару, поставка транспортом і за рахунок постачальника;

б) EXW - резервуар нафтобази зберігання, вказаний постачальником, вивіз товару транспортом (та за рахунок) покупця.

Базис поставки той чи іншої партії товару, визначається згідно заявки на постачання товару, поданої з боку покупця, в рамках дії цього договору (п. 2.2.).

Відповідно до п. 2.3. договору, сторони погоджують, що постачальник зобов'язується в строк, визначений п. 2.2. цього договору відвантажити покупцю партію товару, а покупець зобов'язується її прийняти.

У випадки поставки товару (партії товару) за цим договором на умовах EXW, покупець зобов'язаний прийняти у своє розпорядження товар (партію товару) у строк не пізніше ніж через 3робочі дні з дати зарахування грошових коштів на банківському рахунку постачальника, а у випадку порушення покупцем цього строку з будь-яких причин, постачальник має право повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар (партію товару), протягом 2 робочих днів з дати порушення вищезазначеного строку, якщо інше сторони не обумовлять у відповідній додатковій угоді до цього договору.

Відповідно до п. 2.6. договору, сторони погоджують, що відвантаження товару (партії товару), що поставляється згідно умов цього договору та видача відповідних документів на товар здійснюється постачальником на підставі належним чином оформленого доручення на отримання товару (партії товару). У випадку, якщо у покупця (уповноваженого представника покупця) будуть відступні доручення та інші документи, постачальник має право не відвантажувати замовлений та оплачений товар (партію товару), а повернути грошові кошти покупцю, отримані за такий товар (партію товару), протягом 2 робочих днів з дати, коди відвантаження не відбулось, при цьому штрафні санкції до постачальника застосуватись не будуть.

В подальшому позивач направив відповідачеві претензію № 1 (12/07-17) від 12.07.2017 р., відповідно до якої просив повернути грошові кошти у розмірі 95 305,00 грн., отримана останнім 17.07.2017 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 448.

Відповідач відповіді не надав, кошти не повернув.

Товариство з обмеженою відповідальністю "НК Інвестнафтопродукт" у відзиві вих. № 0313-1/пр від 13.03.2018 р. зазначає, що заперечує проти заявлених позовних вимог, оскільки здійснив поставку 4 900 л дизельного пального, про що оформлено документи.

Як вбачається із товарно-транспортної накладної на відпуск нафтопродуктів (нафти) № 01-26/№02 від 26.01.2017 р., приватне підприємство «Віком-трейд», в особі водія ОСОБА_1, здійснювало перевезення нафтопродуктів об'ємом 4900 куб.дм. до пункту розвантаження в м. Миронівка, автомобілем НОМЕР_1, № пломби НОМЕР_2.

На вищезазначеній ТТН наявний підпис із сторони вантажоодержувача та його печатка, що спростовує твердження позивача про неотримання дизельного палива.

Позивач передав у власність відповідача продукцію, а саме дизельне паливо Євро кількість - 4 900 л на загальну суму 95 305,00 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи підписаною та скріпленою печатками сторін видатковою накладною № 0126-4 від 26.01.2017 р.

Крім того, в матеріалах справи наявний акт звіряння взаємних розрахунків між ТОВ «НК Інвестнафтопродукт» та ПП «Вегамакс» за договором поставки № 08-11/1 від 11.08.2016 р., підписаний представниками сторін та скріплений печатками сторін, з якого видно, що станом на 21.04.2017 р. заборгованість відсутня.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Накладна містить відомості про номер та дату складання, сторони господарських операцій, у тому числі відомості про уповноважену особу покупця, найменування товару, одиницю виміру, кількість, ціну, загальну вартість відпущеного товару. Накладна скріплена зі сторони продавця підписом особи, яка уповноважена на передачу товару, зі сторони покупця - підписом особи, яка уповноважена на отримання матеріальних цінностей від покупця.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Твердження позивача щодо відсутності довіреності покупця на отримання дизельного палива від ТОВ «НК Інвестнафтопродукт», не приймаються судом до уваги, оскільки ним не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження викладених обставин щодо обмеження права директора позивача на отримання товару.

Згідно з ч.1 статті 530 ЦК України зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 76 ГПК України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зважаючи на вищенаведене, позовні вимоги приватного підприємства "Вегамакс» щодо стягнення передплати в розмірі 95 305,00 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню повністю.

У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань щодо повернення суми передплати позивач просить суд стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 1 691,99 грн. та індексу інфляції в розмірі 6 352,74 грн. за період прострочення вказаний в розрахунку.

Позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 1 691,99 грн. та індексу інфляції в розмірі 6 352,74 грн. не підлягають задоволенню, оскільки є похідними, а суд відмовив у задоволенні стягнення із відповідача передплати у розмірі 95 305,00 грн. у зв'язку із не доведеністю.

Згідно з ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3,4 ст. 13, ч.1 ст. 73, 74, ст. 129, ст.ст. 232-233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Мудрий