РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 м. Київ Справа № 910/8507/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН";

до відповідача-1: приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР";

до відповідача-2: приватного підприємства "АРТ-ТРЕЙДІНГ";

до відповідача-3: фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Івановича ;

про: стягнення 148.920,00 грн.

Суддя Балац С.В.

Секретар судового засідання Кучерява О.М.

Представники:

позивача: Ясінська Н.В., Макашов В.В.;

відповідача-1: Дубко Р.В.;

відповідача-2: Курзін О.А., Лихвар В.А.;

відповідача-3: не з'явилися.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" (далі - позивач) звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до приватного акціонерного товариства "КИЇВСТАР" (далі - відповідач-1), приватного підприємства "АРТ-ТРЕЙДІНГ" (далі - відповідач-2) та фізичної особи-підприємця Слободянюк Івана Івановича (далі - відповідач-3) про стягнення 128.000,00 грн.

Позовні вимоги з посиланням на приписи статей Закону України від 23.12.1993 № 3792-XII "Про авторське право і суміжні права" (далі - Закон № 3792) та статей Цивільного кодексу України мотивовано неправомірним (без надання відповідного дозволу) використанням відповідачем-1 музичного твору ("На дискотеку!", автор тексту та музики ОСОБА_8) у власній господарській діяльності на потужностях власного інтернет-ресурсу 465.ua в період з 15.01.2014 по 01.10.2014 та з 01.10.2014 по 01.08.2015, що призвело до звернення позивача до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів 128.000,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 29.05.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/8507/17.

До господарського суду надійшов відзив представника відповідача-2 та відповідача-3, в якому вказано на договір про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 06.11.2009, укладений між відповідачем-2 та відповідачем-1 № 53797 та дозвіл № 90 від 15.01.2014 на використання об'єктів права у формі контенту на території України, який є невід'ємною частиною договору, відповідно до якого відповідач-2 передав право використання спірного твору на потужностях інтернет-ресурсу 465.ua та my.kyivstar.ua а також через потужності мобільного оператора "КИЇВСТАР". Тому відповідач-1 правомірно та законно використовує спірний твір. У зв'язку з тим, що договір про передачу авторських та суміжних прав від 01.01.2013 № 01/02/13 та договір про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 06.11.2009 № 53797 не оспорювались та не визнавались недійними в частині передачі майнових авторських та суміжних прав на спірний твір, то позивач не вправі стверджувати, що відповідачі використовують спірний твір без достатньої на те законної підстави, і як наслідок, не вправі вимагати стягнення на свою користь компенсації за порушення майнових авторських та суміжних прав у розмірі 128.000,00 грн.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 31.07.2017 провадження у справі № 910/8507/17 зупинене до розгляду Апеляційним судом м. Києва справи № 760/1342/15-ц за заявою фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Івановича про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016.

До господарського суду надійшло клопотання товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" про поновлення провадження у справі 910/8507/17 в якому останній повідомляє суд про те, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09.10.2017 у справі № 760/1342/15-ц заяву фізичної особи-підприємця Слободянюка Івана Івановича про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Апеляційного суду м. Києва від 20.01.2016 залишено без задоволення.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 01.11.2017 провадження у справі № 910/8507/17 поновлено. Розгляд справи призначено на 11.12.2017.

До господарського суду надійшли письмові пояснення відповідача-1 в яких останній вказав на: дозволи на використання спірного твору №№ 90, 34, 1, 90; спростування тверджень позивача змістом листа відповідача-1, з якого вбачається, що останній зазначає про отримання прав на використання твору з 15.01.2014, що є підтвердженням лише передачі прав з цієї дати, а не використання спірного твору; відсутність технічної можливості дослідження відеозапису; вчинення відповідачем-1 всіх залежних від останнього дій з метою недопущення порушення прав третіх осіб, а також дій, направлених на врегулювання претензії позивача.

В судовому засіданні 11.12.2017 оголошено перерву до 20.12.2017.

Судове засідання, призначене на 20.12.2017 не відбулося у зв'язку із набранням чинності нової редакції Господарського процесуального кодексу України (15.12.2017), відповідно до п. 9 перехідних положень якого визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

До господарського суду надійшли заперечення позивача на додаткові пояснення відповідача-1, відповідно до яких позивач вказує на відсутність вчинення відповідачами-1, 2 дій щодо припинення порушення, а також на те, що на неодноразові звернення позивача до відповідача-1 з вимогою про надання звітів про використання спірного твору відповідач-1 не надав жодної відповіді.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.12.2017 та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 17.01.2018.

Відповідач-1 скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю оскільки наявність у відповідача-1 дозволів на використання спірного твору з 15.01.2014 по 30.09.2014, з 01.10.2014 по 28.02.2015, з 01.03.2015 по 01.08.2015, від 01.10.2010 по 02.08.2015 не означає, що відповідач-1 такі твори використовує. Разом з тим, відповідач вчинив всі залежні від нього дії, передбачені законом, щоб не порушувати права третіх осіб. Крім того, станом на дату фіксації використання твору (25.09.2014) відповідач-1 не було відомо та не могло бути відомо про наявність прав у позивача, оскільки претензію останнього було отримано 02.10.2014. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази використання спірного твору у період з 01.10.2014 по 01.08.2015, в свою чергу, диск з відеозаписом є неналежним доказом неправомірного використання відповідачем-1 спірного твору.

Позивач скориставшись своїм правом, наданим ст. 166 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відповідь на відзив, в якій вказано про правомірність набуття авторських та суміжних прав на спірний твір, а також на те, що відповідач-1 здійснював використання спірного твору у спірний період з виплатою відповідної винагороди згідно дозволів на використання, які були надані на підставі договору про передачу авторських та суміжних прав від 24.11.2012 № 24.

До господарського суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог до 148.920,00 грн.

Вказана заява позивача прийнята судом, відтак спір розглядається з урахуванням такого збільшення.

В підготовчому судовому засіданні 17.01.2018 продовжено строк підготовчого провадження та оголошено перерву до 21.02.2018.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 167 Господарського процесуального кодексу України, надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав про те, що відповідач-1, після отримання претензій від позивача, неодноразово звертався до відповідача-2, який, в свою чергу, запевняв у наявності майнових авторських прав на спірний твір, надавав докази в підтвердження, а також запевняв у відсутності претензій з боку позивача. Визначення в укладеному між відповідачем-1 та відповідачем-2 договорі умови щодо наявності у останнього необхідного обсягу прав на спірний твір для надання дозволу на його використання відповідачем-1 здійснено з метою недопущення порушення прав інших осіб.

В підготовчому судовому засіданні 21.02.2018 суд на місці ухвалив: закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 26.03.2018.

До господарського суду надійшли пояснення відповідача-2 в яких останній вказує про те, що відповідач-3 при укладенні договору від 24.11.2012 № 24 добросовісно вчинив всі залежні від нього, передбачених законом дій, щоб жодним чином не порушити прав третіх осіб на спірний твір до моменту визнання такого договору недійсним, зокрема, в частині спірного твору. В свою чергу, про існування інших договорів про передачу авторських і суміжних прав на спірний твір на момент укладення вказаного договору відповідач-3 не знав та не міг знати. Відтак, станом на дату розгляду справи відсутні підстави для притягнення відповідачів до відповідальності, оскільки останніми не вчинено жодних винних дій по відношенню до позивача.

В судових засіданнях 26.03.2018 та 11.04.2018 оголошено перерви до 11.04.2018 та 07.05.2018 відповідно.

До господарського суду надійшло клопотання відповідача-2 про закриття провадження у справі, враховуючи наявність рішення господарського суду м. Києва від 21.09.2017 у справі № 910/9092/17 про стягнення компенсації за порушення авторського права на музичний твір "На дискотеку!.. ", яке набрало законної сили відповідно до постанови Київського апеляційного господарського суду від 13.12.2017.

Вказане клопотання відповідача-2 судом відхилено, враховуючи різні підстави позовів, суб'єктний склад сторін та розмір компенсації, яка підлягає стягненню.

В судовому засіданні 07.05.2018 судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Заслухавши доводи уповноважених представників позивача, відповідачів-1, 2 по суті спору та дослідивши наявні докази у матеріалах даної справи, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між позивачем, як ліцензіатом, та товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М", як ліцензіаром, укладено ліцензійний договір від 01.03.2015 № 33-01/03/15 (далі - ліцензійний договір № 33-01/03/15) за умовами якого:

- ліцензіар з моменту підписання відповідного додатку до Ліцензійного договору надає за винагороду на строк (період часу, на який надаються права та який починається з дати передачі прав і триває протягом строку дії Ліцензійного договору) і на територію (Україна), а ліцензіат набуває на умовах виключної ліцензії права на використання (у тому числі у формі мобільного контенту) творів, відеокліпів, фонограм і виконань, перелік яких затверджується сторонами у додатках до Ліцензійного договору, і зобов'язується виплачувати ліцензіару винагороду (далі - роялті) (пункт 2.1 ліцензійного договору № 33-01/03/15);

- ліцензіар надає ліцензіату право на умовах виключної ліцензії збирати винагороду за використання творів, відеокліпів, фонограм і виконань третіми особами, починаючи з моменту опублікування таких творів, відеокліпів, фонограм і виконань на території (пункту 2.3 ліцензійного договору № 33-01/03/15);

- ліцензіар надає ліцензіату право на умовах виключної ліцензії перешкоджати неправомірному використанню творів, відеокліпів, фонограм і виконань, у тому числі забороняти третім особам використовувати твори, відеокліпи, фонограми і виконання (пункт 2.4 ліцензійного договору № 33-01/03/15);

- Ліцензійний договір вступає в силу з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2015, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань. При цьому, якщо за місяць до спливу строку дії Ліцензійного договору ні одна із сторін письмово не повідомить іншу сторону про його припинення, Ліцензійний договір вважається автоматично пролонгованим кожний раз на один календарний рік (пункту 7.1 ліцензійного договору № 33-01/03/15).

Відповідно до додатку від 01.03.2015 № 2 до ліцензійного договору № 33-01/03/15 товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М" передало позивачу, зокрема, права на музичний твір "На дискотеку!.. " (далі - спірний твір), автор музики та автор тексту: ОСОБА_8; частка належних правовласнику прав на музику - 100%; частка належних прав на текст - 100%; частка належних правовласнику прав на виконання - 100%; частка належних правовласнику прав на фонограму - 100%.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М", як ліцензіатом, та гр. РФ ОСОБА_8, як ліцензіаром, укладено ліцензійний договір від 01.07.2013 № 166/13 АС (далі - ліцензійний договір № 166/13 АС), відповідно до умов якого ліцензіар передає ліцензіату виключні авторські права на використання творів, вказаних у додатку № 1, як самостійно, так і у складі аудіовізуальних творів; права передаються ліцензіаром ліцензіату на строк п'ять років (п.4.1.).

Відповідно до додатку від 01.07.2013 до ліцензійного договору № 166/13 АС ОСОБА_8 передав товариству з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М", виключну ліцензію на використання спірного твору.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М", як ліцензіаром, та товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП", як ліцензіатом, укладено ліцензійний договір від 06.08.2014 № 01-06/08/14 (далі - ліцензійний договір № 01-06/08/14), відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю "ЗВУК-М" надає товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" виключну ліцензію на використання творів, визначених у додатках до ліцензійного договору № 01-06/08/14.

Відповідно до додатку від 06.08.2014 № 2 до ліцензійного договору № 01-06/08/14 товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" передано виключну ліцензію на використання спірного твору, частка належних правовласнику прав на твір - 100%; частка належних прав на на фонограму та виконання - 100%.

Між товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" та позивачем укладено договір відступлення права вимоги від 28.02.2015 № 01 (далі - договір про відступлення права вимоги № 01), відповідно до умов якого товариство з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" відступає позивачу, а останній набуває право вимоги щодо отримання роялті та/або стягнення грошової компенсації за порушення виключних майнових авторських і/або суміжних прав стосовно об'єктів права (музичні твори, виконання, фонограми, аудіовізуальні твори тощо), виключні майнові права на які на території України належали товариству з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" до 28.02.2015 (п. 1.1 договору про відступлення права вимоги № 01).

Відповідачем-2, отримано право на спірний твір на підставі договору про передачу авторських та суміжних прав від 01.01.2013 № 01/02/13, укладеного між відповідачем-2, як видавником, та відповідачем-3, як правовласником.

В свою чергу, відповідач-3 отримав права на спірний твір на підставі договору про передачу авторських та суміжних прав від 24.11.2012 № 24, укладеного між відповідачем-3 та гр. РФ ОСОБА_9

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 20.01.2016 у справі № 760/1342/15-ц, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016, апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА КОРПОРЕЙШН" задоволено частково; рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11.09.2015 скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Товариства до ФОП Слободянюка І.І., ОСОБА_10, ТОВ "Звук-М", ОСОБА_8, ОСОБА_11 про визнання недійсним договору про передачу авторських та суміжних прав задоволено частково; визнано недійсним з моменту укладення Договір № 24, укладений ФОП Слободянюком І.І. та ОСОБА_10 в частині передачі виключних авторських і суміжних прав на такі твори: "Не уходи" (автор музики і слів : ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_13); "Одна любовь" (автор музики і виконавець: ОСОБА_13; автор слів ОСОБА_14); "Украдет и позовет" (автор музики і слів: ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_13); "Я тебя забываю" (автор музики і слів: ОСОБА_16; виконавець ОСОБА_13); "На дискотеку!" (автор музики і слів: ОСОБА_8; виконавець ОСОБА_13); в задоволенні інших вимог первісного позову відмовлено; провадження у справі в частині позовних вимог Підприємства, ФОП Слободянюка І.І. до Товариства, ТОВ "Звук-М" про визнання недійсним ліцензійного договору від 06.08.2014 № 01/06/08/14 закрито; у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "Арт-Трейдінг", ФОП Слободянюка І.І. до ТОВ "Звук-М", ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_11, про визнання права та визнання договорів недійсними відмовлено та встановлено наступне: договір № 24 від 24.11.2012, укладений між ФОП Слободянюком І.І. та ОСОБА_10 є недійсним в частині передачі прав на твори: "Не уходи" (автор музики і слів ОСОБА_12; виконавець ОСОБА_10); "Одна любовь" (автор музики та виконавець: ОСОБА_10; автор слів ОСОБА_14); "Украдет и позовет" (автор музики і слів: ОСОБА_15; виконавець ОСОБА_10); "Я тебя забываю" (автор музики і слів ОСОБА_16; виконавець ОСОБА_10); "На дискотеку!" (автор музики і слів С.ОСОБА_8; виконавець ОСОБА_10).

Відтак, рішенням суду, яке набрало законної сили, було визнано недійсним договір про передачу авторських та суміжних прав від 24.11.2012 № 24, укладений між відповідачем-3 та гр. РФ ОСОБА_9, зокрема, в частині спірного твору.

Приписами статей 435, 440, 441, 443 Цивільного кодексу України, статей 7, 15, 31-33 Закону № 3792 встановлено: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку (за договором, який відповідає визначеним законом вимогам); використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом).

Позивач стверджує, що з листа відповідача-1 від 04.11.2014 № 19768/02 вбачається, що останнім здійснено використання спірного твору на підставі договірних відносин з відповідачем-2, який, в свою чергу, передав права інтелектуальної власності на спірний твір для використання у якості мобільного контенту з 15.01.2014 в частці 100 % авторських та 100 % суміжних прав.

Таким чином позивач стверджує, що відповідачем-1 порушені приписи Закону № 3792 та Цивільного кодексу України у вигляді неправомірного (без надання відповідного дозволу) використанням відповідачем-1 спірного музичного твору шляхом його використання на потужностях власного інтернет-ресурсу 465.ua в період з 15.01.2014 по 01.10.2014 та з 01.10.2014 по 01.08.2015, на підставі неправомірного надання відповідачем-2 та відповідачем-3 дозволу на використання спірного твору, що призвело до звернення позивача до господарського суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів 148.920,00 грн.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами п. 2 ч. 1 статті 452 Цивільного кодексу України встановлено, що майновими правами інтелектуальної власності на об'єкт суміжних прав є виключне право дозволяти використання об'єкта суміжних прав.

Частиною 1 статті 40 Закону № 3792 передбачено, що до майнових прав виробників фонограм і виробників відеограм належить їх виключне право на використання своїх фонограм, відеограм і виключне право дозволяти чи забороняти іншим особам:

а) відтворення (пряме і (або) опосередковане) своїх фонограм і відеограм у будь-якій формі і будь-яким способом;

б) розповсюдження серед публіки фонограм, відеограм та їх примірників шляхом першого продажу або іншої передачі права власності;

в) комерційний прокат фонограм, відеограм і їх примірників, навіть після їх розповсюдження, здійсненого виробником фонограми чи відеограми або за їх дозволом;

г) публічне сповіщення фонограм, відеограм та їх примірників через будь-які засоби зв'язку таким чином, що будь-яка особа може отримати до них доступ з будь-якого місця і в будь-який час за їх власним вибором;

д) будь-яку видозміну своїх фонограм, відеограм;

е) ввезення на митну територію України фонограм, відеограм та їх примірників з метою їх поширення серед публіки.

Пунктом "д" ч. 1 статті 50 Закону № 3792 визначено, що порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для захисту таких прав, у тому числі судового, є: вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав.

У пункті 28 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 "Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності" зазначено, що з огляду на приписи статті 33 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку доказування і подання доказів господарському суду у вирішенні питання про те, якій стороні належить доводити обставини, що мають значення для справи про захист авторського права чи суміжних прав, слід враховувати таке:

1) позивач повинен довести належність йому авторського права та/або суміжних прав чи права на їх захист, а також факт використання об'єктів даних прав відповідачем, а в разі заявлення вимог про відшкодування шкоди - розмір шкоди і причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою та діями відповідача. У випадках коли права автора засвідчено свідоцтвом, виданим в установленому порядку уповноваженим органом, власник майнових прав інтелектуальної власності на твір, які було передано на зазначений у свідоцтві твір, звільняється від доведення належності йому відповідних прав; у таких випадках обов'язок доведення належності цих прав іншій особі, ніж та, що зазначена у свідоцтві, покладається на відповідача;

2) відповідач має довести додержання ним вимог ЦК України і Закону при використанні ним твору та/або об'єкту суміжних прав; в іншому разі фізична або юридична особа визнається порушником авторського права та/або суміжних прав, і для неї настають наслідки, передбачені цими законодавчими актами. Крім того, відповідач повинен спростувати визначену цивільним законодавством презумпцію винного заподіяння шкоди (статті 614, 1166 ЦК України).

У прийнятті судового рішення зі спору, пов'язаного з порушенням авторського права та/або суміжних прав, не є достатнім загальне посилання суду на використання твору та/або об'єкта суміжних прав позивачем: мають бути з'ясовані конкретні форма і спосіб використання кожного об'єкта такого права.

Положеннями абз. 2 п. 4 вказаного пленуму визначено, що відповідальність за порушення прав інтелектуальної власності (у вигляді відшкодування збитків, шкоди, сплати компенсації) настає лише за наявності вини.

В діях особи відсутня вина, якщо особа, не усвідомлювала і не могла усвідомлювати суспільної небезпеки своєї поведінки або не передбачила можливості настання суспільно небезпечних наслідків і не повинна або не могла їх передбачити.

Так відповідачем-1 отримані дозволи на використання спірного твору, а саме в періоди:

- з 15.01.2014 по 30.09.2014 - на підставі дозволу від 15.01.2014 № 90 до договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 06.11.2009 № 53797, укладеного між відповідачем-1 та відповідачем-2 (у відсотковому співвідношенні 100 % - авторських прав та 100 % суміжних прав);

- з 01.10.2010 по 28.02.2015 на підставі дозволу від 01.10.2014 № 34 на використання об'єктів права у формі контенту на території України до договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 16.04.2014 № 113718, укладеного між відповідачем-1 та товариством з обмеженою відповідальністю "ЮНІВЕРС МЕДІА ГРУП" (у відсотковому співвідношенні 100 % - авторських прав та 75 % - суміжних прав);

- з 01.03.2015 по 01.08.2015 на підставі дозволу № 1 на використання об'єктів права у формі контенту на території України до договору про передачу майнових прав інтелектуальної власності від 01.03.2015 № 149325, укладеного між відповідачем-1 та позивачем.

Враховуючи те, що відповідач-1 отримав вказані вище дозволи на використання спірного твору, здійснював виплату винагороди за користування спірним твором, є всі підстави стверджувати про добросовісність відповідача-1 та дотримання останнім всіх вимог Закону № 3792 та Цивільного кодексу України при використанні спірного твору.

Вказані вище дозволи видані до дати рішення суду, відповідно до якого було визнано недійсним договір про передачу авторських та суміжних прав від 24.11.2012 № 24, укладеного між відповідачем-3 та гр. РФ ОСОБА_9, зокрема, в частині спірного твору.

Відтак, відповідач-1 не знав та не міг знати про те, що відповідач-2, який надав дозвіл на використання спірного твору відповідачу-1 не має майнових прав на спірний твір, оскільки гарантував, що виключні майнові права на спірний твір належать саме йому.

В свою чергу, відповідач-2 не знав та не міг знати про те, що відповідач-3, який надав дозвіл на використання спірного твору відповідачу-2 не має майнових прав на спірний твір, оскільки гарантував, що виключні майнові права на спірний твір належать саме йому.

Як наслідок, відповідачі у даній справі не знали та не могли знати, що в майбутньому в судовому порядку договір № 24 за яким відповідач-3 набув майнових прав на спірний твір буде визнано недійсним, що свідчить про добросовісність відповідачаів та дотримання останніми всіх вимог Закону № 3792 та Цивільного кодексу України при використанні спірного твору.

Поданий позивачем до суду компакт диск з відеозаписом не є належним доказом фіксації використання відповідачем-1 спірного твору у спірий період, оскільки фіксує використання відповідачем-1 спірного твору лише за один день - 25.09.2014.

Заперечення відповідачів з приводу відсутності технічної можливості при дослідженні відеозапису встановити, яку саме веб-сторінку було зафіксовано модифіковану (емульовану тощо) судом відхилені, оскільки грунтуються на примущеннях, в свою чергу, клопотань про призначення судової ексепертизи до господарського суду від відповідачів не надходило.

Суд також зазначає, що позивач приховав існування рішення господарського суду м. Києва від 21.09.2017 у справі № 910/9092/17, відповідно до якого з відповідача-3 стягнуто на користь позивача грошову компенсацію за неправомірне надання дозволу відповідачу-2 на використання спірного твору у вигляді договору про передачу авторських та суміжних прав від 01.01.2013 № 01/02/13, укладеного між відповідачем-2, як видавником, та відповідачем-3, як правовласником, який, в свою чергу, є однією з підстав стягнення компенсації у даній справі.

В той же час позивачем подане до суду письмове підтвердження про те, що в провадженні господарських судів України або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішує спір немає справи зі спору про стягнення компенсації за порушення виключних авторських та суміжних прав, яке полягає у незаконному використанні спірного музичного твору.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає судові витрати на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 21 травня 2018 року

Суддя С.В. Балац