ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

21.05.2018

Справа № 910/6133/18

Суддя Картавцева Ю.В., розглянувши матеріали

за позовом          Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України»

до                    Компанії «Севафарма а.с.»

про                    стягнення 1165,47 євро

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Компанії «Севафарма а.с.» про стягнення 1165,47 євро.

Дослідивши подані матеріали, суд дійшов до висновку, що вказана позовна заява не підсудна судам України, в тому числі, Господарському суду міста Києва.

Відповідно до ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.

Судом встановлено, що спір у справі виник у зв’язку з невиконанням відповідачем умов договору №457/2014/З від 03.10.2014 щодо оплати вартості експертизи наданих замовником матеріалів реєстраційних досьє на лікарські засоби.

При цьому, суд зазначає що позивачем у позові вказано, що адресою місцезнаходження Компанії «Севафарма а.с.» є наступна: 10219, Чеська Республіка, вул. Прумислова, 1472/11, Прага, 10, тобто, виходячи з відомостей, зазначених позивачем, відповідач – юридична особа, зареєстрована за законодавством Чеської республіки.

Відповідно до ст. 366 ГПК України підсудність справ за участю іноземних осіб визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Положеннями ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

При цьому, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону.

Судом встановлено, що відповідно до п. 9.1, 9.2. договору №457/2014/З від 03.10.2014, усі спори та розбіжності, які виникли впродовж терміну дії договору, вирішуються сторонами шляхом переговорів. Спірні питання, з яких сторони не дійшли згоди шляхом переговорів, розв’язуються в судовому порядку у відповідності до чинного законодавства України.

Так, суд зазначає, що вказаними умовами договору сторони не визначили підсудність спору, що виникає у зв’язку з невиконанням чи неналежним виконанням договору, судам України, а саме Господарському суду міста Києва, оскільки у договорі немає чіткого зазначення про це.

Так, відповідно до ст. 27 ГПК України, позов пред'являється до господарського суду за місцезнаходженням чи місцем проживання відповідача, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому, як зазначав позивач, він при визначенні підсудності, керувався положеннями ч. 5 ст. 29 ГПК України.

Як встановлено ч. 5 ст. 29 ГПК України, позови у спорах, що виникають з договорів, в яких визначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Суд зазначає, що договір №457/2014/З від 03.10.2014 не містить жодних погоджених умов щодо місця виконання договору, тобто таке місце виконання для встановлення підсудності даного спору Господарському суду міста Києва в порядку ч. 5 ст. 29 ГПК України не є визначеним.

Так само, виходячи зі змісту договору, предметом якого є здійснення виконавцем експертизи наданих замовником матеріалів реєстраційних досьє на лікарські засоби та оплати вартості таких робіт замовником, не вбачається, що виконувати таке зобов’язання можливо лише у м. Київ, тобто таке виконання не пов’язане з особливостями об’єкту (як-от нерухомого майна), відтак, доводи позивача про те, що місцем виконання договору №457/2014/З від 03.10.2014 є місто Київ, не підтверджуються будь-якими доказами.

При цьому, позивач, власне, будь-яких обґрунтувань щодо тверджень про те, що місцем виконання договору №457/2014/З від 03.10.2014 є місто Київ, не надав.

Крім того, суд зазначає, що в силу п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом, зокрема, у випадках, дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України (п.7); якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи – відповідача (п.2).

Так, позивач у позові також посилався на п. 7 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

В той же час, суд наголошує на тому, що спір виник безпосередньо з підстав невиконання відповідачем обов’язку з оплати, а тому така підстава не може вважатись судом дією чи подією у розумінні ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право».

Крім того, з матеріалів позовної заяви не вбачається, що відповідач має на території України рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи – відповідача.

З огляду на наведене, суд доходить висновку про те, що даний спір за своєю правовою природою є господарським та позов повинен пред’являтись за місцезнаходженням відповідача, відтак, оскільки місцезнаходження відповідача на території Чеської республіки, такий спір не підсудний судам України, в тому числі, Господарському суду міста Києва, та підсудний суду за місцезнаходженням відповідача.

Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 175, ч. 2 ст. 232, ст.ст. 233, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1.          Відмовити у відкритті провадження у справі №910/6133/18 за позовом Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров’я України» до Компанії «Севафарма а.с.» про стягнення 1165,47 євро.

2.          Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя                                                                                           Ю.В. Картавцева