ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа № 917/2013/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Білоусова Я.О., суддя

ОСОБА_1 , суддя Тарасова І. В.

при секретарі судового засідання Кладько А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз (вх.№467 П/2) на рішення Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 та додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2018 у справі №917/2013/17 (прийняті суддею Тимощенко О.М. у приміщенні Господарського суду Полтавської області, повне рішення складено 20.02.2018)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз, м.Полтава,

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства Полтаватеплоенерго, м.Полтава,

про стягнення 958 138,67 грн,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" звернулось до Господарського суду Полтавської області з позовом про стягнення з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" 958138,67 грн заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами договору розподілу природного газу від 26.12.2016 № 1-02/02/14, з яких : 655 364,79 грн пеня, 77 221,52 грн три проценти річних та 225 552,36 грн інфляційні втрати.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 77221,52 грн 3% річних, 225 552,36 грн інфляційних втрат та 172848,19 грн пені. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням Господарського суду Полтавської області від 20.02.2018 стягнуто з відповідача на користь позивача 9727,05 грн витрат по сплаті судового збору.

Позивач з рішенням господарського суду першої інстанції та додатковим рішенням не погодився та звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 14.03.2017 в частині, якою відмовлено у стягненні 482 516,60 грн пені та додаткове рішення від 15.02.2018 в частині, якою відмовлено у стягненні 4645,03 грн судового збору. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача 972 510,75 грн, з яких: 77 221, 52 грн 3% річних, 655364,79 грн нарахованої пені, 225 552,36 грн інфляційних втрат та 14 372,08 грн судового збору. Стягнути з відповідача на користь позивача 21558,12 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

04.04.2018 до суду від позивача надійшли уточнення вимог апеляційної скарги (вх.№2658), в яких позивач просив вважати вірними такі вимоги та дати оскаржуваних рішень Господарського суду Полтавської області № 917/2013/17 -15.02.2018 та додаткового рішення № 917/2013/17 - 20.02.2018. Скасувати рішення Господарського суду Полтавської області № 917/2013/17 від 15.02.2018 в частині, якою відмовлено у стягненні 482516,60 грн пені та додаткове рішення № 917/2013/17 від 20.02.2018 в частині, якою відмовлено у стягненні 4645,03 грн судового збору. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації Полтавагаз 972510,75 грн, з яких: 77 221,52 грн - три відсотка річних, 655 364,79 грн - нарахованої пені, 225 552,36 грн - інфляційних втрат та 14 372,08 грн - судового збору. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації Полтавагаз 21 558,12 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Скарга обґрунтована тим, що згідно з п.8.2. договору у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Нарахована пеня за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 18.07.2017 по 28.11.2017 складає 655364,79 грн. Тому, судом помилково було перераховано розмір пені.

Крім того, як зазначає заявник, судом в оскаржуваному рішенні враховано 100% виконання зобовязань за договором з боку відповідача, але не враховано, що заборгованість було сплачено 05.02.2018, що підтверджується ухвалою Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 у справі №917/1218/17 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в той час як нарахування пені здійснювалось з 18.07.2017 по 28.11.2017. Виконання основного зобовязання було зумовлено примусовим виконанням рішення суду, тому судом помилково враховано 100% добровільне погашення заборгованості з боку відповідача.

Також, як зазначено в скарзі, в оскаржуваному рішенні суд зазначає про важкий фінансовий стан відповідача, але ця обставина не підтверджена жодним доказом. Тому ПАТ «Полтавагаз» вважає зменшення пені на 50% безпідставним, з огляду на недоведеність відповідачем обставин, які б підтверджували винятковість даного випадку.

10.04.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№2748), в якому відповідач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 та додаткове рішення від 20.02.2018 у справі №917/2013/17 залишити без змін.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечував та просив рішення місцевого господарського суду та додаткове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду встановила.

Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, 30.12.2015 між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", оператором ГРМ, та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго", споживачем, укладено договір розподілу природного газу №1-02/02/14 Р, згідно з яким оператор ГРМ зобов'язався надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язався прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та у порядку, визначені цим договором.

Відповідно до п.6.1. договору оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем.

Згідно з п.6.3. договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем на умовах попередньої оплати до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 05 числа місяця, наступного за розрахунковим (п. 6.4 договору)

Протоколом розбіжностей до договору розподілу природного газу від 26.12.2016 №1-02/02/14 Р, підписаного обома сторонами, сторонами погоджено, зокрема, що остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акта наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Відповідно до п.6.6. договору надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем.

Згідно з п.8.2. договору у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач належним чином виконав умови договору, розподіливши 22 995,124 тис.куб.м природного газу. Факт передачі позивачем та прийняття відповідачем природного газу за період з січня по березень 2017 року (включно) на загальну суму 45 129 177,11 грн підтверджується наявними у матеріалах справи копіями актів приймання-передачі природного газу, які підписані сторонами та скріплені їх печатками, а саме: актом № ОУВІ-004330 розподілу природного газу ГРМ за січень 2017 року від 31.01.2017, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 18 609 493,96 грн, актом № ОУВІ-009115 розподілу природного газу ГРМ за лютий 2017 року від 28.02.2017, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 15 498 758,40 грн, актом № ОУВІ-013326 розподілу природного газу ГРМ за березень 2017 року від 31.03.2017, відповідно до якого відповідачем спожито природний газ на суму 11 020 924,75 грн.

Однак, відповідач свої зобовязання щодо проведення своєчасних оплат за отримані послуги належним чином не виконував, в звязку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1218/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2018, позов задоволено, стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" - 6 650 446,48 грн основного боргу, 109 407,78 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 17.07.2017, 955 407,07 грн пені за період з 28.02.2017 по 17.07.2017, 378 238,06 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 30.06.2017, 121 537,49 грн судового збору.

Зазначеним рішенням було встановлено факт надання відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з січня по березень 2017 року та факт прострочення оплати цих послуг відповідачем.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування місцевим господарським судом норм процесуального та матеріального права приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги виходячи з наступного.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором.

Згідно зі ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України, відповідно до якої у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно приписів ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст.230 Господарського кодексу України штрафними санкціями є господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Як вже зазначалось, рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 у справі № 917/1218/17, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.01.2018, стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" - 6 650 446,48 грн основного боргу, 109 407,78 грн 3% річних за період з 28.02.2017 по 17.07.2017, 955 407,07 грн пені за період з 28.02.2017 по 17.07.2017, 378 238,06 грн інфляційних втрат за період з 01.03.2017 по 30.06.2017, 121 537,49 грн судового збору. Зазначеним рішенням було встановлено факт надання відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з січня по березень 2017 року та факт прострочення оплати цих послуг відповідачем.

Відповідно до ч.4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 8.2 договору сторони передбачили, що у разі порушення споживачем строків оплати за даним договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, просив стягнути з відповідача 655 364,79 грн пені за період з 18.07.2017 по 28.11.2017.

Колегія суддів, перевіривши наданий позивачем розрахунок, погоджується з висновком місцевого господарського суду, що заявлений розмір пені частково відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 345 696,37 грн за період з 18.07.2017 по 09.10.2017.

При цьому, колегія суддів вважає необґрунтованим посилання апелянта на те, що судом помилково було перераховано розмір пені, з огляду на те, що за зобовязаннями лютого 2017 року відповідач повинен був виконати зобовязання по оплаті послуг до 10 березня 2017 року, тому нарахування пені повинно припинитись до 10.09.2017, а за зобовязаннями березня 2017 року відповідач повинен був виконати зобовязання по оплаті послуг до 10 квітня 2017 року, тому нарахування пені повинно припинитись до 10.10.2017, тоді як позивачем розрахунок пені здійснено за період з 18.07.2017 по 28.11.2017.

Також необґрунтованим є посилання апелянта на те, що нарахування пені здійснюється протягом усього часу прострочення грошового зобовязання, з огляду на те, що зазначене не відповідає змісту п.8.2. договору, оскільки такого застереження даний пункт договору не містить, і за таких умов місцевим господарським судом правомірно були застосовані положення ч.6 ст.232 ГК України.

19.12.2017 відповідачем до суду надано клопотання про зменшення розміру пені, в якій відповідач просив суд зменшити розмір пені на 50%, посилаючись на те, що відповідач є підприємством комунальної форми власності і надає послуги централізованого опалення та постачання гарячої води для населення, бюджетних установ і організацій.

ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" під час проведення розрахунків за послуги з розподілу природного газу з ПАТ "Полтавагаз" застосовано норми постанови Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 "Про затвердження Порядку розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обовязки" та постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005 "Про затвердження порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій".

Виходячи з норм чинного законодавства державою визначено спеціальний режим проведення взаєморозрахунків, що по суті усуває відповідача від процесу розподілу отриманих від споживачів грошових коштів на свій розсуд та полягає у автоматичному перерахуванню зі спеціальних рахунків грошових коштів на рахунки позивача (ПАТ "Полтавагаз") за визначеними нормативами.

Джерелом розрахунків за спожитий відповідачем природний газ є розрахунки споживачів за надані відповідачем послуги та субвенції з бюджетів різних рівнів на погашення різниці у тарифах на теплову енергію. Станом на 01.03.2017 некомпенсовані пільги та субсидії складали 72,7 млн.грн, а станом на 01.04.2017 обсяг невідшкодованих з бюджету пільг та субсидій перевищував 145 млн.грн, станом на 01.05.2017 150 млн.грн. У відповідь на численні звернення департамент фінансів Полтавської ОДА повідомив про звернення до Міністерства фінансів України про збільшення для області річного обсягу вказаних видатків для погашення поточної заборгованості в повному обсязі.

Проте, як зазначає відповідач, 13.07.2017 внесено зміни до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», яким виділено обсяги субвенцій обласному бюджету Полтавської області у розмірі 7 млн.грн, тоді як наявна заборгованість держави перед надавачами послуг області перевищує 1,5 млрд.грн. З урахуванням наведеного, наслідком існування такого штучного боргу є неможливість відповідача вчасно виконувати зобовязання за договором про розподіл природного газу, що на думку відповідача, є виключною обставиною для зменшення розміру пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 31 Закону України № 1875-ІV від 24.06.2004 "Про житлово-комунальні послуги" (із змінами та доповненнями) у разі встановлення органом місцевого самоврядування тарифів на житлово-комунальні послуги на рівні, що унеможливлює отримання прибутку, орган, який їх затвердив, зобов'язаний відшкодувати з відповідного місцевого бюджету виконавцям/виробникам різницю між встановленим розміром цін/тарифів та економічно обґрунтованими витратами на виробництво цих послуг.

Враховуючи майновий стан відповідача та те, що станом на 05.02.2018 відповідач повністю погасив заборгованість, яка виникала за отримані послуги з розподілу природного газу, враховуючи той факт, що по договору забезпечується теплопостачання житлових будинків, наявність значної заборгованості населення перед відповідачем, а також те, що дії відповідача щодо несвоєчасного виконання прийнятих на себе зобов'язань за договором не мали негативних наслідків для позивача у вигляді збитків, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду щодо зменшення розміру пені на 50%, та задоволення позову в частині стягнення з відповідача пені у розмірі 172 848,19 грн та відмову в частині стягнення з відповідача 172 848,19 грн пені.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що судом було безпідставно зменшено розмір пені на 50%, є необґрунтованим.

Відповідно до п.п.3 п.4 ст.129 ГПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 4.3. постанови Пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21.02.2013 «Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України» у разі коли господарський суд на підставі пункту 3 статті 83 ГПК зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволені частково, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно прийняте додаткове рішення від 20.02.2018, яким стягнуто з відповідача на користь позивача 9727,05 грн витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до п.1, 3 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до п.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою і не може бути підставою для скасування рішення Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 482516,60 грн та додаткового рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2018 в частині відмови у стягненні судового збору у розмірі 4645,03 грн.

Керуючись статтями 254, 273, п.1 ч.1 статті 275, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Полтавагаз залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Полтавської області від 15.02.2018 в частині відмови у стягненні пені у розмірі 482516,60 грн та додаткове рішення Господарського суду Полтавської області від 20.02.2018 в частині відмови у стягненні судового збору у розмірі 4645,03 грн у справі №917/2013/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів.

Повний текст постанови складено 22.05.2018

Головуючий суддя Білоусова Я.О.

Суддя Крестьянінов О.О.

Суддя Тарасова І. В.