РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/20590/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Маринченка Я.В., за участі секретаря судового засідання Рижонкова С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом Державного підприємства «Сколівське лісове господарство»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент»

про стягнення 82880,84 грн.

За участі представників:

від позивача - Павленко С.В. (представник за довіреністю);

від відповідача - Чекмарьов О.С. (представник за довіреністю).

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року Державне підприємство «Сколівське лісове господарство» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аеровент» про стягнення 82880,84 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки лісопродукції №61/2015-1 від 18.06.2015 в частині своєчасної та повної оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість в розмірі 64715,24 грн.

Крім того, позивач просить стягнути нараховані на вказану заборгованість 3% річних в сумі 3735,32 грн. та інфляційні втрати в розмірі 14430,28 грн. за порушення відповідачем грошового зобов'язання.

На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 82880,84 грн.

Відповідач у поданому до суду відзиві на позов заперечив проти задоволення позовних вимог, зокрема зазначив, що дійсно між сторонами було укладено спірний договір, проте відповідач обумовлену договором лісопродукцію не отримував, а додані позивачем до позову документи на містять доказів факту приймання відповідачем товару. Також додав, що додані позивачем залізничні накладні не можуть бути підтвердженням передачі відповідачеві обумовленого договором товару, оскільки не містять підпису вантажоодержувача. На підставі викладеного відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Позивач, у поданій до суду відповіді на відзив заперечив проти доводів відповідача, зазначивши, що за умовами договору поставка продукції здійснюється на умовах франко-склад покупця, а саме до станції призначення Рубіжне Донецької залізниці. Факт прибуття вагонів із лісопродукцією на станцію призначення підтверджується наявною у справі дислокацією, відтак позивач вважає, що ним в повному обсязі виконано умови договору, а заперечення відповідача є безпідставними та необґрунтованими.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов.

Розглянувши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, 18.06.2015 між Державним підприємством «Сколівське лісове господарство» (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент» (покупець) укладено Договір поставки лісопродукції №61/2015-1, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується поставити лісо продукцію, а покупець зобов'язується прийняти її та оплатити на умовах даного договору т згідно протоколу погодження ціни до даного договору (п.1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору, постачальник бере на себе зобов'язання після підписання цього договору передати покупцеві визначену в п.1.1 цього договору лісопродукцію, в об'ємах попередньо погоджених сторонами.

Згідно з п.2.2 Договору, покупець бере на себе зобов'язання прийняти лісо продукцію від постачальника і здійснити за неї оплату в строки і порядку, передбачених цим договором.

За умовами п.3.1 Договору, загальний об'єм лісової продукції становить 147 куб. м.

Пунктом 3.2 Договору визначено, що лісопродукція, вказана у пункті 1.1 Даного договору повинна бути поставлена до 27 червня 2015 року, на умовах франко-склад «Покупця» (станція призначення - зал. станція Рубіжне, Донецької залізниці).

Згідно з п.3.3 Договору, поставка лісо продукції здійснюється залізно-дорожнім транспортом за рахунок покупця.

Відповідно до п.4.1 Договору, ціна за кожну одиницю лісо продукції (1 куб. м) встановлена в додатку до даного договору (додаток №1), без урахування залізно-дорожніх послуг.

Розрахунки між покупцем та постачальником за поставлену і прийняту продукцію проводяться на розрахунковий рахунок постачальника не пізніше 60 днів з дня одержання покупцем лісо продукції згідно товарно-транспортної накладної (п.4.3 Договору).

За умовами п.5.1 Договору, сторони несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за даним договором відповідно до діючого законодавства України.

Відповідно до п.6.1 Договору, даний договір набуває чинності з дати підписання і діє до 30.06.2015.

Додатком №1 до Договору сторони погодили поставку лісопродукції, а саме: жердин у кількості 98 куб. м, довжиною 3-4 м, товщиною 70 мм за ціною 350 грн. та лісоматеріалів круглих у кількості 49 куб. м, довжиною 3-4 м, товщиною 100 мм за ціною 520 грн.

Також Додатком №2 до Договору сторони погодили поставку лісопродукції, а саме: жердин у кількості 50 куб. м, довжиною 3-4 м, товщиною 70 мм за ціною 350 грн.

Так звертаючись із розглядуваним позовом до суду, позивач зазначає, що виконав взяті на себе зобов'язання з поставки обумовленого договором товару на загальну суму 160022,41 грн., що підтверджується відповідними специфікаціями, накладними, рахунками-фактурами, товарно-транспортними накладними та залізничними накладними, копії яких наявні в матеріалах справи.

Крім того, позивач зазначає, що в подальшому, у зв'язку із не оплатою поставленого товару позивачем було направлено відповідачеві Претензії №853 від 30.12.2015 та №01-657 від 22.12.2016, проте вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Договір, відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст.530 Цивільного кодексу України вставлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору, поставка товару здійснюється до 27 червня 2015 року, на умовах франко-склад «Покупця» (станція призначення - зал. станція Рубіжне, Донецької залізниці).

Як на підтвердження повного виконання своїх зобов'язань позивач посилається, зокрема, на залізничні накладні №37220688, №37260023, №37281284 та №37314036, а також інформацію про дислокацію та стан вагонів, відповідно до якої, вагони, які визначені у вказаних залізничних накладних, прибули на станцію призначення у строки, визначені сторонами у договорі.

Так, судом встановлено, що у вказаних залізничних накладних, у графі вантажоодержувач, визначено одержувачем вантажу Товариство з обмеженою відповідальністю «Трансвагон», в той час як Договір поставки лісопродукції №61/2015-1 від 18.06.2015 укладено між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аеровент», відтак одержувачем вантажу за вказаним договором є відповідач, жодної інформації про визначення вантажоодержувачем за вказаним договором саме ТОВ «Трансвагон» матеріали справи не місять. Крім того, у наявних в матеріалах справи залізничних накладених відсутній підпис вантажоодержувача у відповідній графі. Не містять матеріали справи також жодних повідомлень від позивача на адресу відповідача про відправлення чи прибуття вантажу на станцію призначення.

На підставі викладеного, перевіривши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факту належного виконання укладеного між сторонами договору в частині поставки обумовленого товару саме відповідачу у даній справі, внаслідок чого у відповідача не виникло обов'язку з оплати товару.

За таких обставин, суд приходить до висновку, щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості за поставлений товар, а також нарахованих на вказану заборгованість трьох відсотків річних та інфляційних втрат.

Згідно із ч.2-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження викладених у позові обставин.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача в повному обсязі.

Враховуючи вкладене та керуючись ст.ст.13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, ст.ст.232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено: 29.05.2018

Суддя Я.В. Маринченко