ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа № 917/94/18

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Сіверін В. І., суддя Терещенко О.І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився,

відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши апеляційну скаргу позивача (вх. 531 П/1-7) на рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 року, ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Киричук О.А., повний текст якого складено 14.03.2018 року, у справі

за позовом Комунального підприємства "Житлово-експлуатаційна організація №2 Полтавської міської ради", м. Полтава,

до Публічного акціонерного товариства "Полтавагаз", м. Полтава,

про розірвання договору,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Комунальне підприємство "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради, звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою до відповідача - Публічного акціонерного товариства "Полтавагаз", в якій просив суд розірвати договір на експлуатацію складових газорозподільної системи багатоквартирних будинків від 17.10.2017 № 10-20/312Е/17 (далі за текстом - Договір).

В обґрунтування позову позивач зазначає, що незважаючи на встановлення у Договорі строку його дії та висловлення позивачем наміру про припинення його дії, відповідач відхилив пропозицію про розірвання договору та повернув без підпису додаткові угоди.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд, зокрема, дійшов висновку про те, що Договір припинив свою дію 31.12.2017 у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, оскільки позивач, у строк встановлений пунктом 1 (Розділу VI) Договору, заявив про намір розірвати Договір та направив відповідачеві додаткову угоду про розірвання зазначеного Договору. При цьому вимога позивача про розірвання договору є необґрунтованою та безпідставною, оскільки як встановлено судом зазначений договір припинив свою дію, тому відсутні підстави для його розірвання.

Відповідач із вказаними доводами, викладеними у мотивувальній частині рішення не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити мотивувальну частину рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 року, виключивши з підстав відмови в позові висновки суду про припинення дії Договору та залишити без змін резолютивну частину рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідач вказує, що на його думку наведені позивачем обставини не є підставами для розірвання договору, що передбачені положеннями Господарського кодексу України, Цивільного кодексу України та не передбачені умовами самого договору, а підставами для розірвання договору у судовому порядку може бути доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив її задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення поштового відправлення. У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її доводів та просить залишити без змін оскаржуване рішення місцевого господарського суду.

Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p.

З прийняттям у 2006 році Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах Ryabykh v.Russia від 24.07.2003 року, Svitlana Naumenko v. Ukraine від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G. B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, субєктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.

Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.

Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").

З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду України від 17.10.2017 №917/535/17 визнано укладеним договір №10-20/312Е/17 на експлуатацію складових газорозподільної системи між Комунальним підприємством "Житлово-експлуатаційна організація №2" Полтавської міської ради та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз".

Предметом даного договору є надання оплатних послуг Виконавцем з експлуатації складових газорозподільної системи, які безпосередньо підключені (приєднані) до газових мереж Виконавця, який є Оператором газорозподільної системи (Оператором ГРМ), та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам, підключеним (приєднаним) до складових газорозподільної системи Замовника.

Згідно з розділом VI Договору він є укладеним і набирає чинності з дати підписання його Сторонами і діє до 31.12.2017 (пункт 1).

Якщо протягом 1 місяця до закінчення строку дії цього Договору жодна зі Сторін не заявляє про припинення його дії, цей Договір вважається укладеним на такий самий новий строк та на тих самих умовах (пункт 2).

Листом від 29.11.2017 за №2656/02 КП "ЖЕО№2" заявило намір ПАТ "Полтавагаз" про розірвання (припинення дії) договору № 10-20/312Е/17 від 17.10.2017 на експлуатацію складових газорозподільної системи.

Відповідач, в свою чергу, листом від 08.12.2017 №8.1/3267 відхилив пропозицію позивача про розірвання Договору №10-20/312Е/17 від 17.10.2017.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з позовом про розірвання Договору №10-20/312Е/17 від 17.10.2017.

Вирішуючи питання про наявність правових підстав для задоволення апеляційної скарги та переглядаючи справу в межах, встановлених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 180 Господарського кодексу України визначено, що зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов'язання сторін, що виникли на основі цього договору.

Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами (ст. 905 ЦК України).

Пунктом 1 Договору № 10-20/312Е/17 від 17.10.2017 на експлуатацію складових газорозподільної системи визначений термін його дії - до 31.12.2017.

Відповідно до ст. 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з статтею 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до статті 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.

Сторона договору, яка одержала пропозицію про зміну чи розірвання договору, у двадцятиденний строк після одержання пропозиції повідомляє другу сторону про результати її розгляду.

У разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

Факт направлення позивачем листа за № 2656/02 від 29.11.2017 та отримання його відповідачем підтверджується листом відповідача за № 8.1/3267 від 08.12.17 р. та свідчить про волевиявлення позивача не продовжувати договірні відносити з відповідачем.

За викладених умов укладеного між сторонами Договору та положень чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про те, що Договір № 10-20/312Е/17 від 17.10.2017 на експлуатацію складових газорозподільної системи припинив свою дію 31.12.2017, у зв'язку з закінченням строку, на який його було укладено, оскільки позивач, у строк встановлений пунктом 1 (Розділу VI) Договору, заявив про намір розірвати Договір та направив відповідачеві додаткову угоду про розірвання зазначеного Договору, а тому, позовна вимога позивача про розірвання припиненого договору задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що наведені вище обставини не є підставами для розірвання договору, а підставами для розірвання договору у судовому порядку може бути лише доведений належними та допустимими доказами факт невиконання стороною зобов'язань за договором - відхиляються колегією суддів.

Така правова позиція відповідача суперечить умовам укладеного між сторонами договору та ґрунтується на невірному тлумаченні відповідачем вищезазначених норм Цивільного кодексу України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв'язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують наведені висновки колегії суддів, у звязку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню з підстав, викладених вище, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 06.03.2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її підписання і може бути оскаржена протягом 20 днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 25.05.18

Головуючий суддя Сіверін В. І.

Суддя Терещенко О.І.

Суддя Слободін М.М.