КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. м. Київ Справа№ 910/13430/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Разіної Т.І.

суддів: Яковлєва М.Л.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання: Кондратенко Н.О.
за участю представників учасників процесу:
від позивача: згідно з протоколу судового засідання від відповідача: згідно з протоколу судового засідання
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Семенюти Аліни Валеріївни
на рішенняГосподарського суду міста Києва
від28.09.2017
суддя Привалов А.І.
повний текст складено03.10.2017
за позовомфізичної особи-підприємця Шумика Володимира Степановича, м. Київ
дофізичної особи-підприємця Семенюти Аліни Валеріївни, м. Київ
простягнення 361 760,00 грн.,

За результатами розгляду апеляційної скарги Київський апеляційний господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємць Шумик Володимир Степанович (надалі - позивач/ФОП Шумик В.С.) звернувся до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до фізичної особи-підприємця Семенюти Аліни Валеріївни (надалі-відповідач/ФОП Семенюта А.В.) про стягнення 361 760,00 грн. основного боргу, що станом на 07.08.2017 еквівалентно 14 000,00 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконання умов договору про спільну діяльності від 3108.2016.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2017 порушено провадження у справі № 910/13430/17 та призначеної до розгляду.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі 910/13430/17 позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване доведеністю та обґрунтованістю заявлених позовних вимог.

Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13430/17, ФОП Семенюта А.В. (надалі-скаржник) звернулась до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги вважає ФОП Семенюта А.В., що оскаржуване рішення є необґрунтованим, незаконним та таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального та процесуального права.

Скаржник вважає, що місцевий господарський прийшов до помилкового висновку про те, що договір про спільну діяльність від 31.08.2016 є розірваним з 18.07.2017 за ініціативою позивача, в порядку п. 5.2. договору, шляхом направлення 14.06.2017 відповідного повідомлення відповідачу.

Так, за твердженням заявника апеляційної скарги, п. 5.2. договору про спільну діяльність передбачає розірвання договору лише за згодою сторін, однак судом першої інстанції зазначеного не було враховано, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України.

Скаржник зазначає, що місцевий господарський суд прийшов до передчасного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 14 000,00 доларів США.

Фізична особа-підприємець Семенюта А.В. зазначає, що місцевий господарський суд не врахував положення чинного на момент укладення договору валютного та банківського законодавства та не перевірив належними доказами факт передачі зазначених коштів та якій формі і валюті це було здійснено.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.03.2018 апеляційну скаргу ФОП Семенюти А.В. на рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13430/17 - залишено без руху.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 задоволено клопотання ФОП Семенюти А.В. та поновлено строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13430/17; відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 15.05.2018.

В судовому засіданні, яке мало місце 15.05.2018 судом апеляційної інстанції було оглянуто наданий позивачем оригінал договору спільної діяльності від 31.08.2016 та додаток № 1 до договору про спільну діяльність від 31.08.2016.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 15.05.2018 оголошено перерву в судовому засіданні до 22.05.2018.

18.05.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ФОП Шумик В.С. надійшли письмові пояснення та документи на виконання вимог ухвали суду від 15.05.2018.

22.05.2018 через відділ автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Київського апеляційного господарського суду від ФОП Семенюта А.В. надійшли додаткові пояснення по справі.

Позивач не подав суду відзив на апеляційну скаргу ФОП Семенюта А.В. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч.3 ст. 263 Господарського процесуального строку України).

В судовому засіданні адвокати скаржника вимоги апеляційної скарги підтримали, з викладених у ній підстав.

Адвокат позивача в судовому засіданні проти поданої апеляційної скарги заперечував та просив суд апеляційну скаргу ФОП Семенюти А.В. залишити без задоволення, а оскаржуване рішення-без змін.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, обговоривши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення суду, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції не підлягає зміні чи скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Підпунктом 9 п.1 Перехідних положень ГПК України роз'яснено, що справи у судах апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ГПК України в суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, що 31.08.2016 між ФОП Семенютою А.В. ( надалі- учасник-1) та ФОП Шумиком В.С. (надалі- учасник-2) було укладено договір спільної діяльності (надалі - договір).

Відповідно до п. 1.1. договору, сторони за цим договором прийняли на себе зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти для досягнення спільної мети - створення, реалізація, ведення і розвиток проекту кафе-піцерії "Еnjoy" в м. Києві.

Згідно п. 1.2. договору, станом на дату укладення цього договору учасником-1 створений і реалізується проект за адресою: м Київ, Харківське шосе, буд. 58Б, нежитлові приміщення загальною площею 77,4 кв.м під №№1.2.3 (група приміщень 227 ) в літері "А" (далі - об'єкт-1).

Приміщенням за адресою: м Київ, Харківське шосе, буд. 58Б, нежитлові приміщення загальною площею 77,4 кв.м під №№1.2.3 (група приміщень 227 ) в літері "А" відповідач користується на підставі договору оренди № 2805-16 від 30.05.2016 укладеного між фізичною особою-підприємцем Семенютою Аліною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Котанджян Радіком Вазгені.

З метою забезпечення несення витрат на утримання приміщення, в якому розташований об'єкт-1, розташований за адресою: м. Київ. Харківське шосе, буд. 58Б, нежитлове приміщення №№1,2,3 (група приміщень 227) в літері А, позивач, підписанням додаткової угоди до договору оренди № 2805-16 від 30.05.2016 з фізичною особою-підприємцем Семенютою Аліною Валеріївною та фізичною особою-підприємцем Котанджян Радіком Вазгені, взяв на себе в рівних частках з відповідачем обов'язок зі сплати орендних платежів за користування вказаним приміщенням.

У п. 1.4. договору визначено, що з метою ведення спільної діяльності відносно вже створеного учасником-1 об'єкту-1, учасник-2 зобов'язується при підписанні вказаного договору компенсувати учаснику-1 1/2 частину витрат, вказаних в п. 1.3. цього договору, сплативши учаснику-1 компенсацію в сумі 14 000,00 доларів США.

Підписанням цього договору учасник-1 підтверджує факт отримання ним повної суми 14 000,00 доларів США від учасника-2 в день підписання цього договору і не має до учасника-2 ніяких претензій стосовно створення та діяльності об'єкту -1 в період з 01.06.2016 до дати підписання цього договору ( п. 1.4.1. договору).

Здійсненням даної оплати учасник-2 набуває ? частину всіх прав учасника-1 на об'єкт-1 та все майно, що знаходиться в даному об'єкті-1, в тому числі, вказане в додатку 1 до даного договору ( п. 1.4.2. договору).

Згідно п. 1.6. договору, строк спільної діяльності визначається подальшими строками існування проекту і визначається сторонами в процесі реалізації проекту.

Пунктом 2.3.1. договору визначено, що при діяльності об'єкта-1 передбачений розподіл прибутку між сторонами в рівних частках по 50% кожній стороні.

Станом па дату укладання цього договору об'єкт-1 не потребує додаткових внесків, крім витрат на утримання приміщення, в якому цей об'єкт розташований, обладнання і придбання продуктів і втратних матеріалів для ведення поточної діяльності ( п. 2.4.1. договору).

Відповідно до п.п. 2 п. 2.6.1. договору, якщо договір розривається за ініціативою учасника-2 до отримання учасником-2 компенсації виплачених учаснику-1 грошових коштів, учаснику-2 повинні бути повернуті вказані в п. 1.4. договору грошові кошти за вирахуванням отриманої учасником-2 суми прибутку від об'єкту -1.

У п. 5.2. договору встановлена можливість його розірвання за ініціативою однієї зі сторін. Сторона, яка має намір розірвати договір, зобов'язана письмово повідомити про це другу сторону не раніше, ніж за місяць до запланованої дати розірвання.

14.06.2017 ФОП Шумик В.С. направив па адресу відповідача повідомлення про розірвання договору про спільну діяльність від 31.08.2016 за ініціативою позивача з 18.07.2017 року з вимогою повернути 14 000,00 доларів США.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначає, що відповідачем в порушення взятих на себе зобов'язань не повернуто на його користь 1 400,00 доларів США та у зв'язку із розірванням договору про спільну діяльності від 31.12.2016 з ініціативи фізичної особи-підприємця Шумика В.С. , в порядку п. 5.2. останнього.

Місцевий господарський суд позов задовольнив, визнавши обґрунтованими та документально підтвердженими вимоги позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду, вважає їх такими, що відповідають як фактичним обставинам справи, так і вимогам чинного законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (надалі -ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

В силу ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства ( ст. 628 ЦК України).

Відповідно до норм ст.ст. 1130, 1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно з положень ст. 1132 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Приписами ст. 527 ЦК України визначено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вже зазначалось вище п. 1.4.1. договору сторони визначили наступне, що підписанням цього договору учасник-1 підтверджує факт отримання ним повної суми 14 000,00 доларів США від учасника-2 в день підписання цього договору і не має до учасника-2 ніяких претензій стосовно створення та діяльності об'єкту -1 в період з 01.06.2016 до дати підписання цього договору.

Таким чином, місцевий господарський суд, врахувавши положення п. 1.4.1. договору дійшов правомірно висновку, що відповідачем отримано 14 000,00 доларів США від позивача в день підписання 31.12.2016 договору про спільну діяльності.

Вказане також і не заперечувалось відповідачем в суді апеляційної інстанції.

Відтак твердження заявника апеляційної скарги про те, що місцевий господарський суд дійшов передчасного висновку про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем у розмірі 14 000,00 доларів США, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки підписанням цього договору ФОП Семенюта А.В. підтвердила факт отримання нею повної суми 14 000,00 доларів США від ФОП Шумика В.С. в день підписання цього договору, а саме - 31.08.2016.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту ( ст. 654 ЦК України)

Місцевим господарським судом вірно було встановлено, що договір спільної діяльності від 31.12.2016 є розірваним з 18.07.2017 за ініціативою позивача, в порядку п. 5.2. останнього, шляхом направлення 14.06.2017 відповідного повідомлення відповідачу.

Згідно з ст. 653 Цивільного кодексу України, у разі зміни договору зобов'язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Відповідно до п.п. 2 п. 2.6.1. договору, якщо договір розривається за ініціативою учасника-2 до отримання учасником-2 компенсації виплачених учаснику-1 грошових коштів, учаснику-2 повинні бути повернуті вказані в п. 1.4. договору грошові кошти за вирахуванням отриманої учасником-2 суми прибутку від Об'єкту -1.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, що ФОП Шумик В.М. прибутку від об'єкту -1 за договором про спільну діяльність від 31.08.2016 не отримував.

Доказів протилежного ФОП Семенютою А.В. до суду апеляційної інстанції не надано.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Враховуючи викладене, строк здійснення компенсації відповідачем виплачених йому позивачем грошових коштів в сумі 14 000,00 доларів США за договором про спільну діяльність від 31.08.2016 є таким, що настав.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення ФОП Семетою А.В. умов договору про спільну діяльність від 31.08.2016 (п.п. 2, п. 2.6.1 договору), а саме, не повернення виплачених йому (відповідачу) позивачем коштів в сумі 14 000,00 доларів США, та, відповідно, обґрунтованістю та доведеністю позовних вимог ФОП Шумика В.М.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 1 ст. 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Інші доводи скаржника викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, господарський суд першої інстанції під час вирішення спору вірно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні докази, а тому, рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Судові витрати на підставі ст. 129 ГПК України покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 11, 74, 129, 240, 267-270, 273, 275-276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Семенюти Аліни Валеріївни залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 28.09.2017 у справі № 910/13430/17 залишити без змін.

2. Справу № 910/13430/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

4. Постанову може бути оскаржено у касаційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено та підписано - 24.05.2018.

Головуючий суддя Т.І. Разіна

Судді М.Л. Яковлєв

С.Р. Станік