РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 910/2825/18

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча»

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 17 165, 73 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі - позивач) подало до господарського суду міста Києва позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 17 165, 73 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок незабезпечення відповідачем збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційний акт. Вартість недостачі вантажу за розрахунком позивача становить 17 165, 73 грн., у зв'язку з чим, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення зазначеної суми збитків.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

10.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти позову в повному обсязі, зазначивши при цьому, що позивачем до позовної заяви надано рахунок-фактуру № 91864167 від 01.01.2018 року та сертифікат якості на партію № 19753 на вантаж. Згідно пункт 2 таблиці рахунку-фактури № 91864167 позивачу наданий рахунок на сплату 96,202т, а згідно з комерційним актом позивачем отримано у вагонах №№ 56864283, 55340236 - 103,100 т вантажу, що більше ніж пред'явлено та сплачено за рахунком-фактурою № 91864167 від 01.01.2018 року.

18.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представник відповідача подав відповідь на відзив.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

14.12.2017 року між Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (замовник) та Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» (перевізник) укладено договір про організацію перевезень вантажів і проведення розрахунків за перевезення та надані залізничним транспортом послуги № 9631-6/ЦТЛ-2017/2369 (далі - договір перевезення), предметом якого є надання перевізником замовнику послуг, пов'язаних з організацією та перевезенням вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) і проведення розрахунків за ці послуги.

Згідно з п. 10.6 договору перевезення договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2018 року.

Так, згідно з п. 1.2 договору перевезення перевізник зобов'язується доставити прийнятий до перевезення вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а замовник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу та надані послуги, що пов'язанні з цим перевезенням.

01.01.2018 року між Публічним акціонерним товариством «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (покупець) та Приватним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (постачальник) укладено договір поставки № 2/18Сб (далі - договір поставки), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати, а покупець прийняти та оплатити коксову продукцію (далі - ресурси) на умовах, передбачених даним договором.

Згідно з п. 2.1. договору поставки постачальник зобов'язується поставити ресурс на умовах поставки, указаних в специфікаціях відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційного терміну «Інкотермс» в редакції 2010 року та підтверджується залізничними накладними.

На виконання вказаного договору, 01.01.2018 року вантажовідправником - Приватним акціонерним товариством "Авдіївський коксохімічний завод" зі станції Авдіївка Донецької залізниці на станцію Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці, одержувач - ПАТ "ММК ім. Ілліча", було відправлено вантаж (дріб'язок коксовий), що підтверджується залізничною накладною № 48078190 та досилочною накладною №45354511, оригінали яких міститься в матеріалах справи.

31.01.2018 року на станції Маріуполь - Сортувальний Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначений у досилочній накладній № 45354511, та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні № 56864283 з масою, яка зазначена у накладній № 45354511, про що зроблено відповідну відмітку у накладній та складено комерційний акт № 485604/141 від 31.01.2018 року.

Відповідно до комерційного акту № 485604/141 від 31.01.2018 року загальна маса вантажу, яка значиться у документах, становить 54 950 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні № 56864283 при прибутті склала 50 200 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме:

Дон.з.д. проводилось комісійне переважування вагону № 56864283 по відправці вказаній на лицьовій стороні акта. За документами значиться: вантаж - кокс доменний (вологий) навалом. Вага визначена відправником на вагонних вагах: тара- 22 500 кг., нетто - 54 950 кг. При переважуванні виявилось: брутто - 72 700 кг., тара - 22 500 кг., нетто - 50 200 кг., що менше документів на 4 750 кг. Завантаження в вагоні більше на рівні бортів, хаотичне. Маркування відсутнє. Над 4-7 люками є поглиблення розміром 8000 мм х 1500мм-1800 мм х 800мм у глибину вагон. Вагон у технічному відношенні справний. Протікання вантажу на ст. Маріуполь - Сортувальний немає. Переважування вантажу здійснювалось на 150 т. електронних вагах № 14 ст. Сартана2 з повною зупинкою вагону. При повторному переважуванні недостача ваги вантажу підтвердилась. Завідувача вантажним подвір'ям немає по штату.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована позивачем відповідно до рахунку - фактури № 91864167 від 01.01.2018 року з урахуванням норми недостачі вантажу 2% склала 17 165,73 грн. по комерційному акту № 485604/141 від 31.01.2018 року.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 17 165,73 грн. (збитки), які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у залізничному вагоні № 56864283 (недостача вантажу з урахуванням норми недостачі вантажу 2%).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як передбачено приписами ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 17 165,73 грн. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у вагоні №56864283 за залізничною накладною №45354511.

За змістом ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ст. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (ст. 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457 (далі - Статут), накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також ч. 2 ст. 307 Господарського кодексу України.

Згідно із ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до ст. 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту, встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Статтею 110 Статуту передбачено, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству.

У відповідності до ст. 129 Статуту, обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до залізничної накладної № 45354511 у вагоні №56864283 зі станції відправлення "Авдіївка" Донецької залізниці до станції Маріуполь-Сортувальний Донецької залізниці надійшов дріб'язок коксовий (вологий) навалом, вантажовідправник - ПрАТ "АКХЗ", однак вказаний вагон було видано вантажоодержувачу - позивачу із складанням комерційного акту № 485604/141 від 31.01.2018 року, в якому зазначено про недостачу вантажу.

Вказаний комерційний акт за своєю формою та змістом відповідає вимогам Статуту залізниць України та Правилам складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнається судом належним та допустимим доказом на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу та недостачі вантажу, який перевозився у вагоні №56864283.

Відповідно до ч. 3 ст. 314 Господарського кодексу України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (ч. 1 ст. 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (ст. 115 Статуту).

В матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 91864167 від 01.01.2018 року, виставлений ПрАТ "АКХЗ", згідно з яким вартість вантажу (дріб'язок коксовий марка МК 2, МК 3 вагою 253,958 т) становить 1 431 376,03 грн. (з ПДВ).

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту, недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно із ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить для коксу у вологому стані 2 % маси, зазначеної в перевізних документах.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд погоджується із ним.

Щодо заперечень відповідача стосовно різниці між фактичною отриманою вагою та вагою наведеною, які вказані у рахунку-фактурі, суд відзначає, що вага вантажу, що перевозилася відповідачем у вагоні №56864283 вказана у залізничній накладній № 45354511, а недостача вантажу підтверджується долученим до матеріалів справи комерційним актом № 485604/141 від 31.01.2018 року, відтак посилання відповідача суд визнає необґрунтованими.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростовано, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин. Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 17 165,73 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства "Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча" (87504, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Левченка, будинок 1, ідентифікаційний код 00191129) збитки в розмірі 17 165 (сімнадцять тисяч сто шістдесят п'ять) грн. 73 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцієюКодексу.

Повне судове рішення складено 22.05.2018 року.

СуддяМ.Є. Літвінова