ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2018м. ДніпроСправа № 904/111/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О.,

у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ", м. Дніпро

до Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 186 048,00 грн.

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність б/н від 29.12.2017;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 05 від 15.01.2018.

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "ЄВРОКОНТАКТ" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" (далі - відповідач) про стягнення суми боргу у розмірі 186 048,00 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором № 05-1/855 від 01.10.2014 в частині здійснення повної і своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою Господарського суду Дніпропетровської області від 15.01.2018 зазначену позовну заяву залишено без руху. Позивачем у встановлений судом строк усунуто недоліки, зазначені в ухвалі.

Ухвалою господарського суду від 05.02.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, за клопотанням позивача розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 06.03.2018.

02.03.2018 від відповідача до господарського суду надійшли:

- відзив на позовну заяву;

- клопотання про витребування доказів;

- заява про застосування строків позовної давності;

- заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, обґрунтоване тим, що ціна позову перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справу не можна вважати незначної складності, оскільки відповідач не визнає вимоги позивача та вважає, що виконав свої договірні зобов'язання повністю, по справі не вбачається передумов для швидкого вирішення справи, а для повного та всебічного встановлення обставин справи необхідно більше часу для дослідження та, за необхідності, витребування доказів у сторін.

06.03.2018 позивач подав до суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи: копії довіреності, копії наказу про призначення директора, копії протоколу №21/2 загальних зборів учасників ТОВ виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ", копію витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Ухвалою господарського суду від 06.03.2018 вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі на 20.03.2018. Витребувано у Публічного акціонерного товариства «АКТАБАНК» довідку про наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю Виробнича фірма "Євроконтакт" банківського рахунку №2145 в період з 29.12.2014 по 31.05.2015 та інформацію щодо фінансових операцій, які були проведені по даному рахунку на користь позивача у зазначений період.

15.03.2018 позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву, заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 20.03.2018 підготовче засідання відкладено на 03.04.2018.

02.04.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив та відповідь на заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності.

Ухвалою суду від 03.04.2018 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті на 25.04.2018.

25.04.2018 судове засідання не відбулося у звязку з перебуванням судді Петренко Н.Е. на лікарняному.

Ухвалою суду від 02.05.2018 розгляд справи по суті призначено на 17.05.2018.

17.05.2018 у судовому засіданні повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, надав додаткові письмові пояснення.

Повноважний представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог, наполягав на застосуванні строку позовної давності.

У судовому засіданні 17.05.2018 проголошено вступну та резолютивну частини рішення згідно ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що між позивачем і відповідачем 01.10.2014 було укладено договір № 05-1/855 (далі Договір), відповідно до умов якого позивач зобов'язався передати у власність відповідача колеса кранові та інші матеріали (далі - товар), у кількості та номенклатурі наведеними у відповідних Специфікаціях, а відповідач зобовязався прийняти і оплатити товар на умовах вказаного Договору.

Згідно Специфікації № 1 до Договору № 05-1/855 від 01.10.2014 відповідачу передано наступний товар: колесо холосте 500х160 2-4285 у кількості 8 одиниць на суму 88 920,00 грн. та колесо приводне конічне 07.41.05.034 у кількості 8 одиниць на суму 66 120,00 грн.

Загальна сума поставки згідно Специфікації № 1 складає 186 048,00 грн.

Згідно п. 2.3 Договору розрахунок Покупця з Постачальником проводиться на підставі рахунків Постачальника у національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника: 100% вартості партії Товару відповідно Специфікації на протязі 30 календарних днів від дати поставки такої партії Товару Покупцю (якщо інший термін платежу не узгоджений сторонами у відповідній специфікації).

Товар відповідно до Специфікації №1 був поставлений та отриманий Покупцем двома партіями 12.11.2014 та 28.11.2014, про що свідчать:

- товарно-транспортна накладна № НОМЕР_1 від 12.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 79 344,00 грн.);

- товарно-транспортна накладна № НОМЕР_2 від 28.11.2014 (колесо холосте 500х160 2-4285, ціною з ПДВ 106 704,00 грн.);

- видаткова накладна № РН-0000199 від 12.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 79 344,00 грн.;

- видаткова накладна № РН-0000213 від 28.11.2014 (колесо повідне конічне, ціною з ПДВ 106 704,00 грн..

Зазначені вище видаткові накладні були надіслані на адресу відповідача для підписання та належного оформлення, однак на адресу позивача не повернулися.

Згідно п. 2.3. Договору позивачем виставлено до оплати відповідачу рахунок-фактуру № СФ-0000299 від 11.11.2014 на загальну суму з урахуванням ПДВ 186 048,00 грн. Проте оплата за поставлений товар так і не надійшла.

Таким чином, станом на день розгляду справи заборгованість відповідача перед позивачем становить 186 048,00 гривень.

Відповідач скористався наданим йому правом на захист, надав суду відзив на позов, у якому вказав, що позовні вимоги не визнає, зазначивши, що оплату за поставлений товар за Договором ним було здійснено після отримання товару двома платежами, що підтверджується:

- платіжним дорученням № 255907 від 30.12.2014 на суму 79 344,00 грн., призначення платежу: Оплата за колесо провідне конічне 07.41.05.034 по рахунку СФ-0000299 від 11.11.2014;

- платіжним дорученням № 256828 від 16.01.2015 на суму 106 704,00 грн., призначення платежу: Оплата за колесо холосте 500х160 2-4285 по рахунку СФ-0000299 від 11.11.2014.

Відповідно до ОСОБА_1 звірки розрахунків станом на 01.01.2015 кредиторська заборгованість відповідача перед позивачем складала 106 704,00 грн. та була погашена 16.01.2015, що підтверджується підписаним сторонами ОСОБА_1 звірки розрахунків.

Вказав, що згідно бухгалтерського обліку відповідач заборгованості перед позивачем не має, оплата за поставлений товар здійснена в повному обсязі.

Також позивач надав заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказав, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

У свою чергу позивач надав суду відповідь на відзив, у якій вказав, що відповідачем не надано доказів оплати за поставку товару саме на рахунок позивача, зазначений у Договорі № 05-1/855, та який був виставлений до оплати відповідно до рахунку-фактури постачальника №СФ-0000299.

Також звернув увагу суду, що в ОСОБА_1 звірки розрахунків, на який посилається відповідач, графа "Сума з даними Товариства з обмеженою відповідальністю ВФ "Євроконтакт" з боку позивача не заповнена, тому вказаний акт не може розглядатися як належний доказ визнання позивачем здійснення відповідачем оплат за договором.

Також позивач надав заперечення проти заяви про застосування строків позовної давності, в яких послався на ст. 264 ЦК України, згідно якої термін позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позивач вважає, що підписання відповідачем ОСОБА_3 звіряння розрахунків між постачальником та покупцем свідчить про намагання відповідача узгодити боргові суми на дату 31.12.2015. У зв'язку з цим вважає, що строк позовної давності повинен відраховуватися від 31.12.2015, а тому позивачем він пропущений не був.

Відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначив, що перераховані відповідачем грошові кошти в оплату за поставлений товар згідно платіжного доручення №255907 від 30.12.2014 на суму 79 344,00 грн. (призначення платежу: Оплата за колесо провідне конічне 07.41.05.034 по рахунку СФ-0000299 від 11.11.2014) та платіжного доручення № 256828 від 16.01.2015 (на суму 106 704,00 грн., призначення платежу: Оплата за колесо холосте 500х160 2-4285 по рахунку СФ-0000299 від 11.11.2014) відповідачу не були повернуті ні позивачем, ні банком.

Також вказав, що незаповнення позивачем в ОСОБА_1 звірки розрахунків графи "2" (сума за даними ТОВ ВФ "Євроконтакт") і "3" (Розходження суми) свідчать про те, що розходжень в бухгалтерському обліку у позивача і відповідача немає, і дані відповідають дійсності, про що свідчить і підпис представника позивача в ОСОБА_1.

Щодо застосування строку позовної давності вказав, що оскільки поставка товару відбувалася двома партіями - 12.11.2014 та 28.11.2014, а строк на оплату товару за умовами Договору - 30 календарних днів, таким чином, строк позовної давності повинен обраховуватися відповідно з 12.12.2014 та 28.12.2014. Щодо підписаного сторонами акту звірки розрахунків від 31.12.2015 відповідач вказав, що станом на 01.01.2015 в ньому зазначена заборгованість відповідача перед позивачем у розмірі 106 704,00 грн., проте не конкретизована на підставі чого вона утворилася, а тому позивач не може стверджувати, що це заборгованість по рахунку-фактурі № СФ-0000299 від 11.11.2014. У зв'язку з цим просив у задоволенні позову відмовити.

Позивач у своїх додаткових поясненнях наполягав на перериванні строку позовної давності, посилаючись на підписання сторонами 31.12.2015 ОСОБА_1 звірки розрахунків, яким нібито підтверджена наявність боргу відповідача, а також на наявність розрахунків між сторонами на протязі 2015 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічна норма міститься у ст. 712 Цивільного кодексу України відповідно до якої, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 266 Господарського кодексу України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками. Загальна кількість товарів, що підлягають поставці, їх часткове співвідношення (асортимент, сортамент, номенклатура) за сортами, групами, підгрупами, видами, марками, типами, розмірами визначаються специфікацією за згодою сторін, якщо інше не передбачено законом.

За приписами ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Положеннями ст. 693 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов'язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Позивачем на виконання умов Договору поставки № 05-1/855 від 01.10.2014 (а.с.20-23) було здійснено поставку відповідачу товару (колесо повідне конічне) на загальну суму 186 048,00,00 грн.

Даний факт підтверджується товарно-транспортними накладними № від 12.11.2014, № від 28.11.2014 (а.с.13-16) та видатковими накладними №РН-0000199 від 12.11.2014, №РН-0000213 від 28.11.2014 (а.с.17-18)

З метою досудового врегулювання спору позивачем 09.10.2017 була направлена відповідачу претензія щодо сплати заборгованості (а.с. 11), яка лишилася без відповіді. Таким чином, на момент розгляду даної справи заборгованість відповідача перед позивачем за договором поставки № 05-1/855 від 01.10.2014 становить 186 048,00 грн.

Доводи відповідача про здійснення ним оплати за поставлений товар та надані платіжні доручення № 255907 від 30.12.2014 на суму 79 344,00 грн. та № 256828 від 16.01.2015 на суму 106 704,00 грн. суд не бере до уваги, оскільки дані проплати були здійснені відповідачем на розрахунковий рахунок в ПАТ "Актабанк", тоді як і у підписаному сторонами Договорі № 05-1/855 від 01.10.2014 та рахунку-фактурі №СФ-0000299 від 11.11.2014 значиться розрахунковий рахунок 0179 в КБ «ПРИВАТБАНК». У звязку з цим суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача перед позивачем погашена не була та на день розгляду справи складає 186 048,00 грн.

Щодо застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Як встановлено статтею 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Як передбачено ч. 5 ст. 261 Цивільного кодексу України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до наданих позивачем товарно-транспортних накладних № від 12.11.2014, № від 28.11.2014 (а.с.13-16) та видаткових накладних №РН-0000199 від 12.11.2014, №РН-0000213 від 28.11.2014 (а.с.17-18) поставка товару відбулася 12.11.2014 та 28.11.2014.

Розрахунок за поставлений товар, згідно пункту 2.3. Договору, проводиться на протязі 30 календарних днів від дати поставки партії товару, тобто до 12.12.2014 та 28.12.2014, та з цього ж строку розпочався перебіг строку позовної давності.

Таким чином, виходячи із вищенаведених норм, строк позовної давності для звернення до суду закінчився 12.12.2017 та 28.12.2017. Позовну заяву датовано 26.12.2017, до суду позов подано нарочно 10.01.2018. Жодного клопотання про поновлення строку позовної давності, пропущеного з поважних причин, позивачем не надано.

Посилання позивача на переривання перебігу позовної давності у зв'язку із вчиненням відповідачем дії, що свідчить про визнання ним свого боргу, а саме підписання ним ОСОБА_1 звірки розрахунків, суд не бере до уваги у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати:

- визнання пред'явленої претензії;

- зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору;

- письмове прохання відстрочити сплату боргу;

- підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір;

- письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу;

- часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Однак підписання відповідачем ОСОБА_3 звірки розрахунків 31.12.2015, на який вказує позивач, не свідчить про підтвердження відповідачем наявності заборгованості в сумі, щодо якої виник спір, оскільки як вбачається із даного ОСОБА_1 сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 01.01.2015 становила 106 704,00 грн., що не відповідає сумі позову. А також зазначено, що дана заборгованість сплачена 16.01.2015.

Тобто про визнання боргу у розмірі 186 048,00 гривень у даному ОСОБА_1 взагалі не йдеться. А тому підписання відповідачем вказаного ОСОБА_1 не може вважатися підставою переривання перебігу позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, суд приходить до висновку, що строк позовної давності для подання вказаного позову сплив 12.12.2017 та 28.12.2017, тоді як позивач звернувся до суду лише 10.01.2018. Тому вказаний факт є підставою для відмови у задоволенні позову.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю виробничої фірми "ЄВРОКОНТАКТ" (49018, АДРЕСА_1, ) до Приватного акціонерного товариства "СЕНТРАВІС ПРОДАКШН ЮКРЕЙН" (53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, проспект Трубників, 56, ) про стягнення 186 048,00 грн. - відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покласти на позивача - Товариство з обмеженою відповідальністю виробнича фірма "ЄВРОКОНТАКТ" (49018, АДРЕСА_1, ).

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.05.2018.

Суддя ОСОБА_4