ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 3/5014/1570/2012

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Зуєвої А.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду Луганської області від 15.08.2017

та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017

за скаргою Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 3/5014/1570/2012

за позовом Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії

до Державного підприємства "Луганськвугілля"

про стягнення 25 739 082, 50 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії (далі - ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, позивач) звернулося до господарського суду Луганської області з позовом до Державного підприємства "Луганськвугілля" (далі - ДП "Луганськвугілля", відповідач) про стягнення 25739082,50 грн. заборгованості за спожиту активну електроенергію.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.08.2012 у справі №3/5014/1570/2012 (суддя - Секірський А.В.) позов ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії до ДП "Луганськвугілля" задоволено частково, стягнуто з ДП "Луганськвугілля" на користь ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії 24953308,26 грн. заборгованості за активну електроенергію, 327256,50 грн. пені, 131261,24 грн. - 3% річних, 64380,00 грн. судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області від 07.08.2012 у даній справі, 27.08.2012 місцевим господарським судом видано наказ.

ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії звернулося до господарського суду Луганської області із скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М., у зв'язку з поверненням постановою від 16.06.2017 виконавчого документа у виконавчому провадженні №34740663 стягувачу, а також, просив зобов'язати головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження №34740663 та зупинення виконавчого провадження на підставі ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" .

При цьому, ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії зазначає, що державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа керуючись п.п. 2, 9 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" та обґрунтував своє рішення тим, що для зупинення виконавчого провадження згідно з вимогами статті 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" від 13.04.2017 № 2021-VIII у нього немає підстав, а на примусову реалізацію майна боржника у справі встановлено мораторій Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна". Крім того, державний виконавець зробив висновок про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки він є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності, а розшук ним такого майна є безрезультатним, проте на підтвердження своїх доводів не надає жодного документу.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.08.2017 (суддя - Рябцева О.В.), залишеною без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017 (судді Дучал Н.М.(головуючий), Склярук О.І., Татенко В.М.) скаргу ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії задоволено, визнано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 недійсною. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відновити виконавче провадження № 34740663. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств". .

Задовольняючи вимоги скарги ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії, суди попередніх судових інстанцій посилались на те, що повертаючи виконавчий документ стягувачу та керуючись при цьому п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець не вказав будь-яких документів, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника, при цьому, Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» набрав чинності з 24.05.2017, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням була винесена 16.06.2017. Таким чином, державний виконавець виніс постанову до закінчення місячного терміну, який відповідно до зазначеного Закону надано Міністерству юстиції України для того, щоб привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, тобто, не чекаючи внесення змін у нормативно-правові акти, якими виконавець повинен керуватися у своїй діяльності.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду Луганської області від 15.08.2017, та постановою Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, звернувся до суду касаційної інстанції, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного господарського суду та прийняти нове рішення, про відмову у задоволенні скарги на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

У касаційній скарзі скаржник зазначає про те, що Законом України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" від 13.04.2017 р. № 2021-VІІІ зупиняються виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, Законом України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна" від 29.11.2001 р. № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 %, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна, а ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено підстав для зупинення виконавчих проваджень та заходів примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, натомість у п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено повернення виконавчого документа стягувачу.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 касаційну скаргу прийнято до провадження, призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.05.2018 та встановлено строк для подання відзивів на касаційну скаргу до 20.04.2018.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду відзив на касаційну скаргу від ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії надійшов поза межами встановленими ухвалою від 13.03.2018, а тому його доводи не розглядаються касаційний господарським судом.

Крім того, до початку розгляду справи від Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів Верховного суду розглянуто та відхилено, оскільки причини відкладення розгляду справи, зазначені в клопотанні не є поважними, крім того, ухвалою касаційного господарського суду від 13.03.2018 участь представників сторін у розгляді справи не визнавалась обов'язковою.

Представники сторін в судове засідання не з"явились, про день та час розгляду справи повідомлені.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії звертаючись до Господарського суду Луганської області із скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017, скаржник посилався на те, що державним виконавцем неправомірно повернуто виконавчий документ у виконавчому провадженні №34740663 стягувачу без виконання, а також, безпідставною відмовлено у зупиненні виконавчого провадження, на підставі ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" .

Задовольняючи заяву стягувача місцевий господарський суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, посилаючись на приписи ст.ст. 34, 37, 41, 52 Закону України "Про виконавче провадження", ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств", виходив з того, що державний виконавець необґрунтовано повернув виконавчий документ стягувачу, у зв'язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення, не надавши при цьому будь-яких документів на підтвердження відсутності майна, а тому неправомірно повернув наказ від 27.08.2012 № 3/5014/1570/2012 стягувачу без виконання, крім того, державним виконавцем помилково не застосовано ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" з посиланням на відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у цій справі встановлено наступне.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 07.08.2012 у справі №3/5014/1570/2012 (суддя - Секірський А.В.) позов ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії до ДП "Луганськвугілля" задоволено частково, стягнуто з ДП "Луганськвугілля" на користь ДП "Регіональні електричні мережі" в особі Луганської філії 24953308,26 грн. заборгованості за активну електроенергію, 327256,50 грн. пені, 131261,24 грн. - 3% річних, 64380,00 грн. судового збору.

На виконання рішення Господарського суду Луганської області від 07.08.2012 у даній справі, 27.08.2012 місцевим господарським судом видано наказ.

01.10.2012 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ВДВС) винесено постанову ВП №34740663 про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду Луганської області від 27.08.2012 № 3/5014/1570/2012.

Постановою ВДВС від 25.04.2013 виконавче провадження №34740663 зупинено, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 37, ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з порушенням справи № 913/206/13-г про банкрутство ДП "Луганськвугілля" боржника у справі.

11.09 2013 ВДВС поновлено виконавче провадження ВП №34740663, на підставі ч. 5 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", у зв'язку з припиненням провадження у справі про банкрутство.

18.09.2013 ВДВС винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржника включено до переліку об'єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках.

Постановою ВДВС поновлено виконавче провадження ВП №34740663.

14.10.2013 постановою ВДВС зупинено виконавче провадження , на підставі п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ДП "Луганськвугілля" включено до переліку підприємств паливно - енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до вимог Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу", при цьому, 15.01.2014 виконавче провадження поновлено, оскільки процедура погашення заборгованості діяла до 01.01.2014.

19.09.2014 винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 17 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки боржника включено до переліку об'єктів державної власності, які підлягають приватизації у 2012-2014 роках.

В наступному, 16.06.2017 виконавче провадження ВП №34740663 поновлено, на підставі ч. 5 ст. 35 "Про виконавче провадження", а постановою ВДВС від 16.06.2017 головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюта І.М. повернув виконавчий документ стягувачу, на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Не погоджуючись з діями ВДВС стягувач звернувся до господарського суду зі скаргою на дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М., у зв'язку з винесенням постанови від 16.06.2017

Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.

Відповідно до статті 115 ГПК України у редакції чинній до 15.12.2017 рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

У ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом (частини 1 та 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, в силу приписів ст. 19 Конституції України, ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції чинній на момент вчинення виконавчих дій) державний виконавець повинен вчиняти виконавчі дії не лише з дотриманням Закону України "Про виконавче провадження", а й у відповідності до інших законів, які є обов'язковими при вчиненні ним тих чи інших виконавчих дій, що є гарантією належного виконання виконавцем своїх обов'язків і недопущення порушення прав сторін виконавчого провадження.

Принцип юридичної визначеності вимагає, щоб у випадку прийняття спеціального закону з певного питання, цей Закон не ставився під сумнів (зокрема, шляхом його невиконання), а сторони, яких він стосується, мають обґрунтовано очікувати, що він буде застосовуватися.

24.05.2017 набрав чинності Закон України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017, відповідно до ст. 1 якого, тимчасово, до 01.01.2019, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження", знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Відсутність підстав для зупинення виконавчого провадження згідно із Законом України "Про виконавче провадження", яким регулюється порядок вчинення державним виконавцем виконавчих дій та їх зупинення, при наявності спеціального Закону № 2021-VIII від 13.04.2017, який передбачає саме зупинення виконавчого провадження та в силу ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" також є обов'язковим для державного виконавця, свідчить про обґрунтованість вимог щодо зобов'язання виконавця зупинити виконавче провадження.

Відхиляючи доводи касаційної скарги, слід відзначити, що скаржник належним чином не врахував, що боржник - Державне підприємство "Луганськвугілля" є державним вугледобувним підприємством, відтак головний державний виконавець був зобов'язаний зупинити виконавче провадження № ВП №34740663 на підставі ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств" № 2021-VIII від 13.04.2017, який не може ставитись під сумнів і є обов'язковим для застосування державним виконавцем при здійсненні ним виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні.

Доводи скаржника про порушення судами вимог пункту 9 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", є безпідставними, адже господарські суди на підставі статті 43 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній до 15.12.2017, яка діяла на час розгляду судами скарги) дійшли висновку, що головний державний виконавець, приймаючи постанову від 16.06.2017, належним чином не встановив обставин для повернення цього документа стягувачу згідно з пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження".

Посилання скаржника на те, що суд не може зобов'язувати державного виконавця до вчинення будь - яких дій, слід зазначити, що зобов'язання судами державного виконавця здійснити передбаченні законом дії, від вчинення яких той безпосередньо ухиляється, не суперечить вимогам чинного законодавства і в цьому випадку апеляційний суд діє як "суд встановлений законом".

Інші викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки вони суперечать дійсним обставинам справи та приписам чинного законодавства, не спростовують обґрунтованих висновків судів, фактично зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями.

Відповідно до положень ст. 309 Господарського процесуального кодексу України у чинній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч.1). Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ч.2).

Отже, господарські суди дійшли правильного висновку, що постанова головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням № ВП №34740663 суперечить вимогам чинного законодавства і є недійсною.

Оскільки оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційної інстанції не суперечать положенням матеріального та процесуального законодавства, що діяло на час їх ухвалення, правові підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Враховуючи, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін оскаржувані судові рішення, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись статтями 240, 300, 301, 306, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 04.10.2017 та ухвалу господарського суду Луганської області від 15.08.2017 та у справі № 3/5014/1570/2012 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Жуков С.В.