ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"21" травня 2018 р. Справа № 911/248/16

За позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державного підприємства «Український карантинний розсадник»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни (Коваленко Олени Миколаївни)

про визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зобов'язання повернути прості векселі

в межах справи № Б8/132-12

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А»

до боржника Державного підприємства «Український карантинний розсадник»

про банкрутство

Суддя Лутак Т.В.

Секретар судового засідання Гришко В.О.

Представники:

від прокуратури: Ющенко М.А.

від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України: Сідловська А.В., Провоторов О.П.

від Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А»: Лазько С.В.

від Державного підприємства «Український карантинний розсадник»: Пилипенко В.В.

від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни (Коваленко Олени Миколаївни): не з'явилися

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У провадженні господарського суду Київської області перебуває справа № Б8/132-12 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник», порушена ухвалою від 03.12.2012 в порядку Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Постановою господарського суду Київської області від 01.07.2014 (з урахуванням постанови Київського апеляційного господарського суду від 30.07.2014 та ухвали господарського суду Київської області від 10.07.2014) визнано банкрутом Державне підприємство «Український карантинний розсадник» і відкрито його ліквідаційну процедуру; ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Пилипенка В.В.; вирішено інші процедурні питання у справі.

Перший заступник прокурора Київської області 22.01.2016 звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державного підприємства «Український карантинний розсадник» з позовом, в якому просить суд визнати простий вексель серії АА 2508134, виданий 23.07.2012, таким, що не підлягає оплаті; визнати простий вексель серії АА 2508133, виданий 23.07.2012, таким, що не підлягає оплаті; скасувати протест про неоплату векселя, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. від 14.08.2012 та зареєстрований в реєстрі за № 2192; визнати виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. від 14.08.2012 та зареєстрований в реєстрі за № 2193 таким, що не підлягає виконанню; зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» повернути Державному підприємству «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, видані 23.07.2012, як безпідставно набуте майно.

Рішенням господарського суду Київської області від 13.06.2016 у справі № 911/248/16 у задоволенні позову відмовлено повністю у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 у справі № 911/248/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 14.12.2016 рішення господарського суду Київської області від 13.06.2016 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.10.2016 у справі № 911/248/16 скасовано, справу № 911/248/16 передано до господарського суду Київської області для розгляду по суті в межах справи № Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник».

Підставою для скасування вказаних судових актів слугував той факт, що судами розглянуто даний позов в окремому позовному провадженні, в той час, коли згідно статей 12, 16 Господарського процесуального кодексу України, ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», а також практики Верховного Суду України у справі № 911/4212/14, усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, мають вирішуватись судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Після надходження матеріалів справи № 911/248/16 до місцевого господарського суду ухвалою господарського суду Київської області від 27.12.2016 прийнято до провадження справу № 911/248/16 для розгляду по суті в межах справи № Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник».

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № 911/248/16 у задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державного підприємства «Український карантинний розсадник» за участю третьої особи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. (Коваленко О.М.) про визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зобов'язання повернути прості векселі, в межах провадженні у справі № Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник», відмовлено повністю у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 ухвалу господарського суду Київської області від 16.05.2017 у справі № 911/248/16 залишено без змін.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 ухвалу господарського суду Київської області від 16.05.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 25.07.2017 у справі № 911/248/16 скасовано, справу № 911/248/16 у цій частині передано на новий розгляд до господарського суду Київської області в іншому складі суду.

13.12.2017 матеріали справи № 911/248/16 надійшли до господарського суду Київської області та 14.12.2017 згідно автоматизованої системи документообігу суду передані на розгляд судді господарського суду Київської області Лутак Т.В.

Ухвалою господарського суду Київської області від 14.12.2017 справу № 911/248/16 прийнято до свого провадження суддею Лутак Т.В., розгляд справи призначено на 18.01.2018 та зобов'язано учасників провадження у даній справі надати суду нормативно обґрунтовані письмові пояснення по суті спору з урахуванням висновків, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 06.12.2017 у справі № 911/248/16.

До господарського суду Київської області від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надійшли письмові пояснення та документи по справі (вх. № 1055/18 від 17.01.2018).

18.01.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 1162/18 від 18.01.2018).

Ухвалою господарського суду Київської області від 18.01.2018, у зв'язку з набуттям чинності Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 12.02.2018 та зобов'язано учасників провадження вчинити певні дії.

До господарського суду Київської області від прокуратури надійшли письмові пояснення по справі № 05/2-142вих18 від 08.02.2018 (вх. № 2791/18 від 09.02.2018 та вх. № 2899/18 від 12.02.2018).

12.02.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від ліквідатора Державного підприємства «Український карантинний розсадник» надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 2924/18 від 12.02.2018 та вх. № 2925/18 від 12.02.2018).

Ухвалою господарського суду Київської області від 12.02.2018 розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 28.02.2018 та зобов'язано учасників провадження надати суду певні докази.

До господарського суду Київської області від ліквідатора Державного підприємства «Український карантинний розсадник» надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 3955/18 від 26.02.2018).

27.02.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надійшли письмові пояснення та документи по справі (вх. № 4159/18 від 27.02.2018).

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження у даній справі на тридцять днів, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 26.03.2018 та зобов'язано ліквідатора Державного підприємства «Український карантинний розсадник», відповідача 1 та третю особу надати суду певні документи.

До господарського суду Київської області від відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 5862/18 від 23.03.2018).

26.03.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від ліквідатора Державного підприємства «Український карантинний розсадник» надійшли письмові пояснення та документи по справі (вх. № 5899/18 від 26.03.2018).

Ухвалою господарського суду Київської області від 26.03.2018, у зв'язку з неявкою в судове засідання представника третьої особи, невиконанням останньою та ліквідатором Державного підприємства «Український карантинний розсадник» вимог суду, а також з метою виконання завдань підготовчого провадження, розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 16.04.2018.

До господарського суду Київської області від ліквідатора Державного підприємства «Український карантинний розсадник» надійшли документи на виконання вимог суду (вх. № 7054/18 від 11.04.2018).

12.04.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від прокуратури надійшла письмова відповідь № 05/2-431вих18 від 12.04.2018 (вх. № 7227/18 від 12.04.2018) на подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та ліквідатором Державного підприємства «Український карантинний розсадник» пояснення по даній справі.

До господарського суду Київської області від Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надійшло клопотання № 8/8-101-18 від 13.04.2018 (вх. № 7460/18 від 16.04.2018) про долучення документів до матеріалів справи.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.04.2018 закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні на 21.05.2018.

У судове засідання 21.05.2018 третя особа (її представник) не з'явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Присутні у судовому засіданні представники прокуратури, Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державного підприємства «Український карантинний розсадник» підтримали свої позиції, що викладені у позові, відзивах та письмових поясненнях.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.12.2017 у справі № 911/248/16 вказано, що при новому розгляді справи суду необхідно належним чином встановити дату, з якої слід обчислювати перебіг строку позовної давності для звернення з даним позовом та розглянути справу з дотриманням норм чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов'язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні учасників провадження, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд встановив таке.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що директором Державного підприємства «Український карантинний розсадник» видано два прості векселі на загальну суму 9 000 000, 00 грн., які в подальшому були підставою для порушення провадження у справі № Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник», з порушенням Закону України «Про обіг векселів в Україні», Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002 та Конвенції, якою запроваджено Уніфікований закон про переказні векселі та прості векселі. Так, прокурор зазначає, що спірні векселі в порушення вимог ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні» видані не за фактично поставлені товари чи виконані послуги, а на підставі договору № 07/11-08 від 07.11.2008 про переведення боргу, стороною якого державне підприємство не було; зобов'язання за договором № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008 припинилися у зв'язку з ліквідацією ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» згідно ухвали господарського суду Кіровоградської області від 26.06.2012 у справі № 11/89, що свідчить про безпідставність направлення державному підприємству вимоги про сплату боргу з пропозицією виписати векселі; директором державного підприємства, яке за твердженням прокурора було збитковим протягом 2010 - 2012 років, видано векселі без дозволу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, що є порушенням п. 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002; у державного підприємства в порушення ст. 10 Закону України «Про обіг векселів в Україні» відсутні докази, які б підтверджували наявність ведення реєстру виданих векселів, що ставить під сумнів сам факт їх видачі; протест про неоплату векселя здійснений приватним нотаріусом Коваленко О.М. не може вважатися належним доказом відсутності платежу, оскільки на простому векселі серії АА 2508134 відсутній напис, передбачений ст. 25 Уніфікованого закону та відсутні будь-які належні та допустимі докази пред`явлення векселя до платежу.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України повністю підтримує позицію прокуратури та вважає позов обґрунтованим.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державне підприємство «Український карантинний розсадник», заперечуючи проти задоволення позову, посилаються на те, що оспорюванні векселі слугували засобами платежу за існуючою заборгованістю Державного підприємства «Український карантинний розсадник», а не джерелом її виникнення; єдиною підставою визнати векселі такими, що не підлягають сплаті є дефект форми, яких оспорюванні векселі не мають; законність та обґрунтованість вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» до Державного підприємства «Український карантинний розсадник» згідно оспорюванних векселів встановлено у справі № Б8/132-12 про банкрутство Державного підприємства «Український карантинний розсадник». Крім того, відповідачами заявлено про застосування строків позовної давності у даній справі.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між ДП «Український карантинний розсадник» (замовник) та ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» (підрядник) було укладено договір підряду № 22/1 від 08.02.2008 та договір підряду № 24/1 від 11.02.2008, за умовами яких підрядник зобов'язується виконати роботи, а замовник - прийняти ці роботи та оплатити їх.

На виконання вказаних договірних відносин, ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» було виконано, а ДП «Український карантинний розсадник» прийнято роботи на загальну суму 9 766 976, 80 грн.

07.11.2008 між ДП «Український карантинний розсадник» (первісний боржник) та ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» (новий боржник) укладено договір про переведення боргу № 07/11-08 (далі - договір про переведення боргу), згідно якого ДП «Український карантинний розсадник» перевів борг в сумі 9 766 976, 80 грн. за двома договорами підряду № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008, укладеними між ДП «Український карантинний розсадник» та ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж», а ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» прийняв на себе зобов'язання за зазначеними договорами підряду.

Відповідно до п. 2.1 договору про переведення боргу ДП «Український карантинний розсадник» сплачує ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» за переведення боргу винагороду в розмірі 9 000 000, 00 грн.

Згідно з п. 3.2 договору про переведення боргу ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язаний протягом 30 днів з дня виконання ним зобов'язання перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» письмово повідомити ДП «Український карантинний розсадник» про таке виконання із зазначенням дати, суми і форми виконання з додаванням завірених ним копій документів, що підтверджують проведення виконання.

Пунктом 3.3 договору про переведення боргу встановлено, що з моменту набуття чинності цим договором у нового боржника - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» виникає право вимоги до первісного боржника - ДП «Український карантинний розсадник» в сумі зазначеній в п. 2.1 цього договору. Первісний боржник зобов'язаний сплатити цю суму новому боржнику до 31.12.2008 із дня набуття чинності цим договором.

Відповідно до п. 3.5 договору про переведення боргу розрахунки за цим договором здійснюються простим векселем (векселями) терміном платежу не пізніше 20 днів із дня їхнього виставлення.

Згідно з п. 3.6 договору про переведення боргу при видачі простого векселя (векселів) зобов'язання за цим договором припиняються шляхом їх заміни вексельним зобов'язанням у частині рівній вексельній сумі.

Відповідно до п. 4.2.1 договору про переведення боргу ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язався виконати зобов'язання ДП «Український карантинний розсадник» перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» на умовах договорів підряду № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008.

Пунктом 6.1 договору про переведення боргу передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Стаття 520 Цивільного кодексу України встановлює, що боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2009 у справі № 2/214 за позовом ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» до ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» та до ДП «Український карантинний розсадник» про стягнення 9 766 976, 80 грн. визнано недійсним договір про переведення боргу № 07/11-08 від 07.11.2008, укладений між ДП «Український карантинний розсадник» та ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», стягнуто з ДП «Український карантинний розсадник» на користь ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» 9 766 976, 80 грн. боргу за договорами підряду.

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі № 2/214 рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2009 у справі № 2/214 скасовано, стягнуто з ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» на користь ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» 9 766 976, 80 грн. боргу за договорами підряду.

Вищевказаною постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі № 2/214 встановлено факти виконання ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» підрядних робіт за договорами № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008 на підставі підписаних актів виконаних робіт, оплата яких мала бути здійснена до 11.11.2008 включно, виникнення у ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» заборгованості у сумі 9 766 976, 80 грн., наявності згоди кредитора - ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» на укладення договору про переведення боргу.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що ДП «Український карантинний розсадник» з 07.11.2008 на підставі договору про переведення боргу № 07/11-08 від 07.11.2008 перевів свої зобов'язання як боржника в сумі 9 766 976, 80 грн. на іншу юридичну особу - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», а тому ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» втратило право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник» щодо стягнення боргу в сумі 9 766 976, 80 грн.

Разом з тим, за вказану послугу (переведення боргу) ДП «Український карантинний розсадник» взяло на себе зобов'язання зі сплати винагороди ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» у розмірі 9 000 000, 00 грн.

28.11.2008 між ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» (первісний кредитор) та ТОВ «Айсберг ЛТД-А» (новий кредитор) укладено договір № 28/11/2008 про відступлення права вимоги (далі - договір про відступлення права вимоги), згідно якого первісний кредитор - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» передає належне йому право вимоги згідно з договором переведення боргу від 07.11.2008 № 07/11-08 (основний договір), а новий кредитор - ТОВ «Айсберг ЛТД-А» приймає право вимоги на суму 9 000 000, 00 грн., що належить первісному кредитору за основним договором в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цього договору.

За передане право вимоги до боржника за основним договором - ДП «Український карантинний розсадник», новий кредитор - ТОВ «Айсберг ЛТД-А» сплачує первісному кредитору - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» суму в розмірі 8 900 000, 00 грн. після виконання боржником - ДП «Український карантинний розсадник» зобов'язання в повному обсязі перед новим кредитором (п. 2.1 договору про відступлення права вимоги).

Пунктом 4.1 договору про відступлення права вимоги передбачено, що даний договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором.

11.02.2009 ДП «Український карантинний розсадник» отримано вимогу № 13/12 від ТОВ «Айсберг ЛТД-А» про сплату боргу в сумі 9 000 000, 00 грн., заявлену на підставі договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008 за договором переведення боргу № 07/11-08 від 07.11.2008, яка залишена без задоволення ДП «Український карантинний розсадник», у зв'язку з прийняттям рішення господарського суду Кіровоградської області від 15.01.2009 у справі № 2/214, що в подальшому було скасовано.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 26.06.2012 у справі № 11/89 про банкрутство ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», ліквідовано юридичну особу банкрута - ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат», заборгованість банкрута перед кредиторами, в тому числі перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» на суму 9 792 594, 80 грн., визнано погашеною.

Запис про припинення юридичної особи ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» внесено до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій 04.07.2012.

27.06.2012 ДП «Український карантинний розсадник» отримано претензію від ТОВ «Айсберг ЛТД-А» № 13/12/55 про сплату боргу у сумі 9 000 000, 00 грн. на підставі договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008 за договором переведення боргу № 07/11-08 від 07.11.2008, що підтверджується наявністю підпису керівника ДП «Український карантинний розсадник» з відміткою про отримання, які містяться на вказаній претензії.

У відповідь на вказану претензію директор ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_8 листом № 09/07/12-06 від 09.07.2012 повідомив ТОВ «Айсберг ЛТД-А» про те, що вимогу про сплату боргу у сумі 9 000 000, 00 грн. по договору про відступлення права вимоги № 28/11/2008 від 28.11.2008 визнає в повному обсязі, проте матеріальне становище ДП «Український карантинний розсадник» є скрутним, сплатити грошові кошти в розмірі виставлених вимог не має можливості та на виконання п. 3.5 та п. 3. 6 в розрахунок по договору № 28/11/2008 від 28.11.2008 зобов'язався виписати простий вексель зі строком погашення до 29.07.2012.

23.07.2012 ДП «Український карантинний розсадник» видано ТОВ «Айсберг ЛТД-А» простий вексель серії АА № 2508134 зі строком платежу 14.08.2012 на суму 400 000, 00 грн., а також простий вексель серії АА № 2508133 на суму 8 600 000, 00 грн. з датою платежу відповідно до моменту пред'явлення такої вимоги до ДП «Український карантинний розсадник».

14.08.2012 ТОВ «Айсберг ЛТД-А» (законний векселедержатель простого векселя серії АА № 2508134, складеного 23.07.2012 ДП «Український карантинний розсадник» зі строком платежу 14.08.2012 на суму 400 000, 00 грн.) подав вказаний вексель приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. для вчинення протесту. Проте, векселедержатель платежу не отримав, при цьому у протесті про неоплату вказано, що з мотивів відсутності платоспроможності, на підставі чого, нотаріусом опротестовано вказаний вексель про неоплату проти векселедавця. Протест про неоплату векселя від 14.08.2012, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М., зареєстровано в реєстрі за № 2192.

Крім того, 14.08.2012 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. здійснено виконавчий напис на підставі зазначеного вище протесту простого векселя серії АА № 2508134 про неоплату вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. на користь ТОВ «Айсберг ЛТД-А», який є векселедержателем простого векселя серії АА № 2508134, складеного 23.07.2012 ДП «Український карантинний розсадник» зі строком платежу 14.08.2012 на суму 400 000, 00 грн., а також щодо витрат, пов'язаних з опротестуванням векселя у сумі 1 400, 00 грн. та витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису у сумі 5 000, 00 грн. Вказаний виконавчий напис зареєстровано в реєстрі за № 2193.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» державною виконавчою службою підлягають виконанню, зокрема, виконавчі написи нотаріусів.

16.12.2012 постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського РУЮ відкрито виконавче провадження ВП № 33944600 про примусове виконання виконавчого напису № 2193, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. про стягнення з ДП «Український карантинний розсадник» на користь ТОВ «Айсберг ЛТД-А» боргу у сумі 400 000, 00 грн.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ДП «Український карантинний розсадник» не здійснило платежу і за простим векселем серії АА за № 2508133 на суму 8 600 000,00 грн.

01.10.2012 між ТОВ «Айсберг ЛТД-А» та ДП «Український карантинний розсадник» складено акт звірки взаєморозрахунків, згідно якого станом на 01.10.2012 ДП «Український карантинний розсадник» визнано наявність заборгованості у сумі 9 000 000, 00 грн. перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А».

Судом встановлено, що першоджерело виникнення заборгованості ДП «Український карантинний розсадник» перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А» є договори підряду № 22/1 від 08.02.2008 та № 24/1 від 11.02.2008, а право вимоги ТОВ «Айсберг ЛТД-А» до ДП «Український карантинний розсадник» виникло на підставі договору № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008.

З огляду на вищезазначене вбачається, що векселі, що є предметом розгляду у даній справі, було видано ДП «Український карантинний розсадник» в якості оплати послуг переведення боргу відповідно до договору № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008 за договором переведення боргу від 07.11.2008 № 07/11-08. Зазначені договори є чинними та в судовому порядку недійсними не визнавались. Крім того, постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі №2/214 встановлено відсутність підстав для визнання договору № 07/11-08 про переведення боргу від 07.11.2008 недійсним.

За таких обставин, наведене спростовує посилання позивача та прокуратури на порушення при видачі векселів ст. 4 Закону України «Про обіг векселів в Україні», за змістом якої видавати переказні і прості векселі можна лише для оформлення грошового боргу за фактично поставлені товари, виконані роботи, надані послуги, за виключенням фінансових банківських векселів, векселів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та фінансових казначейських векселів.

Ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2012 порушено провадження у справі № Б8/132-12 за заявою ТОВ «Айсберг ЛТД-А» про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник».

Крім того, судом встановлено, що ухвалою господарського суду Київської області від 12.09.2014 у справі № Б8/132-12 затверджено реєстр вимог кредиторів ДП «Український карантинний розсадник», до складу яких, серед інших, увійшло ТОВ «Айсберг ЛТД-А», на суму 400 000, 00 грн. основного боргу, які відносяться до 4 черги задоволення вимог кредиторів, 5 365, 00 грн. судового збору, сплаченого у справі № Б8/132-12 за подання заяви про порушення справи про банкрутство, які відносяться до 1 черги задоволення вимог кредиторів, 8 600 000, 00 грн. основного боргу, які відносяться до 4 черги задоволення вимог кредиторів, судового збору сплаченого у справі № Б8/132-12 за подання заяви з додатковими грошовими вимогами у сумі 1 147, 00 грн., які відносяться до 1 черги задоволення вимог кредиторів; 1 532 342, 46 грн., - 6 черга задоволення вимог кредиторів; 1 218, 00 грн. судового збору, сплаченого у справі № Б8/132-12 за подання заяви про вимоги до банкрута, які відносяться до 1 черги задоволення вимог кредиторів.

Прокурор в позовній заяві, посилаючись на ст. 538 Цивільного кодексу України, стверджує, що ТОВ «Айсберг ЛТД-А» мало право вимагати грошові кошти в сумі 9 000 000, 00 грн. у ДП «Український карантинний розсадник» лише після виконання ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язання за договором № 07/11-08 від 07.11.2008 перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» шляхом оплати за договорами підряду або на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі № 2/214 коштів у сумі 9 766 976, 80 грн.

Суд вважає вказане твердження є помилковим з огляду на таке.

Статтею 538 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання свого обов'язку однією із сторін, яке відповідно до договору обумовлене виконанням другою стороною свого обов'язку, є зустрічним виконанням зобов'язання. При зустрічному виконанні зобов'язання сторони повинні виконувати свої обов'язки одночасно, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства, не випливає із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту.

Разом з тим, пунктом 3.3 договору про переведення боргу встановлено, що з моменту набуття чинності цим договором у ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» виникає право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник» в сумі 9 000 000, 00 грн.; ДП «Український карантинний розсадник» зобов'язане сплатити цю суму ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» у строк до 31.12.2008.

Таким чином, вбачається, що обов'язок сплати суми 9 000 000, 00 грн. був обумовлений конкретною датою - 31.12.2008 та не ставився у залежність від виконання ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язання за договором № 07/11-08 від 07.11.2008 перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» шляхом оплати за договорами підряду або на виконання постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 11.01.2012 у справі № 2/214 коштів у сумі 9 766 976, 80 грн.

Отже, твердження прокурора про те, що ТОВ «Айсберг ЛТД-А» мало право вимагати грошові кошти в сумі 9 000 000, 00 грн. у ДП «Український карантинний розсадник» лише після виконання ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язання за договором про переведення боргу № 07/11-08 від 07.11.2008 перед ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» є безпідставним та спростовується змістом цього договору.

Відповідно до ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор. У зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Стаття 512 Цивільного кодексу України встановлює, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, статтями 512, 520 Цивільного кодексу України чітко врегульовано, що передача прав кредитора відбувається на підставі договору про відступлення права вимоги, а обов'язку боржника - за договором переведення боргу.

Договором № 28/11/2008 від 28.11.2008 ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» передав ТОВ «Айсберг ЛТД-А» саме право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник», а тому обов'язок сплати ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» на користь ТОВ «Шляхове будівництво «Спецпроммонтаж» суми заборгованості у розмірі 9 792 594, 80 грн. не впливає на право вимоги ТОВ «Айсберг ЛТД-А» на суму 9 000 000, 00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 609 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов'язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов'язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до договору № 28/11/2008 від 28.11.2008 ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» зобов'язався: відступити ТОВ «Айсберг ЛТД-А» право вимоги згідно з умовами цього Договору; сповістити ДП «Український карантинний розсадник» про укладання цього Договору; передати усі необхідні документи, які засвідчують права, що передаються та інформацію, яка важлива для їх здійснення; договір набув чинності з моменту його підписання.

Таким чином, ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» виконано у повному обсязі зобов'язання за Договором № 28/11/2008 від 28.11.2008, з моменту його укладання ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» втратив, а ТОВ «Айсберг ЛТД-А» набув право вимоги до ДП «Український карантинний розсадник».

На час ліквідації ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» його зобов'язання перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А» за договором № 28/11/2008 від 28.11.2008 були виконані у повному обсязі, а ліквідація ВАТ «Кіровоградський м'ясокомбінат» не впливала на правові наслідки за виконаними цією особою зобов'язаннями.

За таких обставин, твердження прокурора про припинення зобов'язань між ДП «Український карантинний розсадник» та ТОВ «Айсберг ЛТД-А» за договором № 28/11/2008 про відступлення права вимоги від 28.11.2008 з 04.07.2012 на підставі ст. 609 Цивільного кодексу України не відповідає дійсним обставинам справи.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відносини пов'язані з обігом векселів регулюються нормами спеціального вексельного законодавства та загальними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 194 Цивільного кодексу цінним папером є документ установленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчує грошове або інше майнове право і визначає взаємовідносини між особою, яка його розмістила (видала), і власником та передбачає виконання зобов'язань згідно з умовами його розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають з цього документа, іншим особам. Виходячи з цього визначення здійснення або передача посвідчених цінним папером прав можливі тільки за умови його пред'явлення.

Згідно з ст. 14 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» вексель - це цінний папір, який посвідчує безумовне грошове зобов'язання векселедавця або його наказ третій особі сплатити після настання строку платежу визначену суму власнику векселя (векселедержателю). Векселі можуть бути прості або переказні та існують виключно у документарній формі. Особливості видачі та обігу векселів, здійснення операцій з векселями, погашення вексельних зобов'язань та стягнення за векселями визначаються законом.

Статтею 75 Уніфікованого закону про переказні та прості векселі передбачено, що простий вексель містить: 1) назву "простий вексель", яка включена в текст документа і висловлена тією мовою, якою цей документ складений; 2) безумовне зобов'язання сплатити визначену суму грошей; 3) зазначення строку платежу; 4) зазначення місця, в якому повинен бути здійснений платіж; 5) найменування особи, якій або наказу якої повинен бути здійснений платіж; 6) зазначення дати і місця складання простого векселя; 7) підпис особи, яка видає документ (векселедавець).

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 196 Цивільного кодексу України і статей 2, 76 Уніфікованого закону документ, який не містить обов'язкових реквізитів, перелічених у вказаних статтях Уніфікованого закону, не є цінним папером (векселем), а може мати силу простої боргової розписки, за винятком випадків, прямо зазначених в абзацах 2 - 4 ст. 2, абзацах 2 - 4 ст. 76 Уніфікованого закону. Зазначена позиція викладена у п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів».

Таким чином, законодавство пов'язує визнання векселів такими, що не мають вексельної сили, у випадках, якщо вони видані з дефектом форми.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обіг векселів в Україні» вексель підписується від імені юридичних осіб - власноручно керівником та головним бухгалтером (якщо така посада передбачена штатним розписом юридичної особи) чи уповноваженими ними особами. У разі якщо вексель підписується уповноваженою особою, до тексту векселя включається посилання на внутрішній документ юридичної особи, відповідно до якого уповноважена особа має право підписувати вексель.

Матеріалами справи, зокрема, фінансовим звітом ДП «Український карантинний розсадник» за 2012 рік (станом на 31.12.2012), податковими деклараціями ДП «Український карантинний розсадник» за вересень, жовтень та листопад 2012 року та листом Управління Пенсійного фонду України у Києво-Святошинському районі Київської області № 5315/06 від 02.06.2016, підтверджено, що станом на 23.07.2012 посаду головного бухгалтера штатним розписом ДП «Український карантинний розсадник» передбачено не було, а тому підписання спірних векселів лише директором підприємства не суперечить законодавству, спірні векселі містять обов'язкові реквізити, визначені ст. 75 Уніфікованого закону, а тому є цінними паперами та мають вексельну силу.

Вексель має пред'являтися до платежу у визначеному в ньому місці, а якщо останнє не було прямо визначено, - за місцем знаходження платника (акцептанта) переказного векселя або за місцем складання простого векселя (статті 2, 76 Уніфікованого закону).

Вексельні зобов'язання прямих боржників - векселедавця простого та акцептанта переказного векселя - можуть бути виконані належним чином тільки за умови його пред'явлення до платежу у визначеному шляхом зазначення населеного пункту або конкретної адреси місці.

Прямий боржник за векселем зобов'язаний довести обґрунтованість своїх заперечень стосовно того, що векселедержатель не пред'явив йому оригінал векселя або не надав можливості перевірити наявність у встановленому місці та у визначений строк у особи, що пред'явила вимогу, оригіналу векселя і прав власності на зазначений цінний папір. Векселедержатель може спростувати ці заперечення шляхом надання будь-яких не заборонених законом доказів, у тому числі актів нотаріуса про протест векселя чи про посвідчення факту його пред'явлення до платежу, а також документів, виданих боржником. Кредитор, який не спростував заперечення прямого боржника про відсутність належного пред'явлення векселя до платежу, вважається таким, що прострочив. До такого кредитора застосовуються наслідки, передбачені ст. 613 Цивільного кодексу України.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Айсберг ЛТД-А» телеграмою-наказом від 14.08.2012 звернулося до ДП «Український карантинний розсадник» з наказом сплатити по простому векселю серії АА № 258134, а ДП «Український карантинний розсадник» листом № 10/08/12-08 від 14.08.2012 визнало отримання наказу - телеграми та повідомило, що не має грошових коштів на його оплату. Зазначене підтверджується документами, які були подані до суту третьою особою, а саме: копією протесту про неоплату векселя, посвідченого 14.08.2012, копією простого векселя серія АА 2508134, копією заяви від ТОВ «Айсберг ЛТД-А», копією квитанцій № 4004, № 4005, копією телеграми до директора ОСОБА_8, копією опису векселів, що пред'являються до протесту в неплатежі та копією листа від директора ДП «Український карантинний розсадник» ОСОБА_9 вих. № 10/08/12-08 від 14.08.2012 на телеграму від 14.08.2012.

Крім того, 22.10.2012 ТОВ «Айсберг ЛТД-А» пред'явлено ДП «Український карантинний розсадник» акт пред'явлення векселя серії АА за № 2508133 до погашення із строком погашення 26.10.2012, який того ж дня підписано керівником підприємства ОСОБА_8

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що спірні векселі були пред'явленні векселедавцю до платежу, доказів їх неналежного пред'явлення до суду не надано, посилання прокуратури на ст. 25 Уніфікованого закону не береться судом до уваги, оскільки дана стаття регулює положення, що стосуються переказних векселів.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що не надання до суду реєстру ведення виданих векселів не може свідчити про те, що спірні векселів взагалі не видавалися, на що звертає увагу прокурор у своїй позовній заяві.

Як вже зазначалося вище, простий вексель серії АА № 2508134 зі строком платежу 14.08.2012 на суму 400 000, 00 грн. та простий вексель серії АА за № 2508133 на суму 8 600 000, 00 грн. з датою платежу відповідно до моменту пред'явлення видані ДП «Український карантинний розсадник» за підписом директора ОСОБА_8

Повноваження директора ДП «Український карантинний розсадник» закріплено у п. 2.14 контракту № к/6-1, укладеного 09.01.2009 між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України в особі Міністра Кучеренка О.Ю. та ОСОБА_8, в якому вказано, що при проведенні розрахунків, що передбачають використання векселів директор має дотримуватися Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002.

Пунктом 2 Порядку випуску, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів, що випускаються державними підприємствами та акціонерними товариствами, у статутному фонді яких частка держави перевищує 50 відсотків, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 262 від 06.03.2002, передбачено, що випуск, авалювання, акцептування, індосування та погашення векселів підприємств здійснюється відповідно до Законів України «Про обіг векселів в Україні», «Про цінні папери і фондову біржу», Женевських вексельних конвенцій 1930 року з урахуванням таких особливостей: 1) підприємства, що протягом останнього звітного періоду не мали збитків, можуть випускати векселі для розрахунків з постачальниками продукції (робіт, послуг) без узгодження з центральним органом виконавчої влади, що здійснює функції з управління майном (державними корпоративними правами) зазначених підприємств (далі - уповноважений орган), на суму прибутку, яка залишається у підприємства з попереднього звітного періоду після сплати податків, зборів (обов'язкових платежів). Термін погашення векселів не повинен перевищувати 30 днів. Випуск векселів на суму, що перевищує суму прибутку підприємства, здійснюється за дозволом уповноваженого органу; 2) підприємства, що мали збитки протягом останнього звітного періоду, можуть випускати векселі за дозволом уповноваженого органу. Сума вексельних зобов'язань підприємства не повинна перевищувати суму коштів, що надійшли на розрахунковий рахунок підприємства за попередній звітний період.

Як вбачається зі Звіту про фінансові результати ДП «Український карантинний розсадник» за І півріччя 2012 року (останній звітний період), який наданий Головним управлінням статистики у Київській області супровідним листом № 20-08/92П від 07.06.2016, підприємство не мало ні збитку, ні прибутку (розділ 2 фінансового звіту, стаття 1, код рядка 150).

Таким чином, оскільки сума спірних векселів перевищувала суму прибутку підприємства, яка дорівнювала нулю, то відповідно до п.п. 1 п. 2 вказаного Порядку при їх випуску підприємство мало отримати дозвіл уповноваженого органу, тобто Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України дозволу на випуск простого векселя серії АА № 2508134 та простого векселя серії АА № 2508134 ДП «Український карантинний розсадник» не надавало, що свідчить про те, що директор ДП «Український карантинний розсадник» діяв в даному випадку з перевищенням своїх повноважень.

Згідно з ст. 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов'язки з моменту вчинення цього правочину.

Водночас відповідно до статей 8, 77 Уніфікованого закону кожний, хто поставив свій підпис на простому або переказному векселі як представник особи, від імені якої він не був уповноважений діяти, сам зобов'язаний за векселем і, якщо заплатить, матиме ті самі права, що й особа, за яку він мав намір діяти. Таке ж правило застосовується до представника, який перевищив свої повноваження.

З огляду на це особа, яка отримала вексель від представника, що не мав достатніх повноважень на видачу (передачу) векселя, не може вимагати виконання зобов'язань за векселем від особи, котра видала (передала) вексель. Однак вона вправі вимагати здійснення платежу за векселем від такого представника, що поставив свій підпис на векселі, в обсязі і за умов, зазначених у векселі, виходячи з того, що його видано (передано) особисто цим представником. У разі перевищення повноважень представником особи, від імені якої вексель підписано, тобто прийняття ним зобов'язання за векселем від імені іншої особи на суму, що перевищує ту, в межах якої він мав право діяти, зобов'язання переноситься на представника не в повному обсязі, а лише в межах перевищення (п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України № 5 від 08.06.2007 «Про деякі питання практики розгляду спорів, пов'язаних з обігом векселів»).

За таких обставин, враховуючи встановлення факту перевищення директором ДП «Український карантинний розсадник» своїх повноважень при видачі спірних векселів в період відсутності прибутку у державного підприємства та без згоди уповноваженого органу, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання цих векселів такими, що не підлягають оплаті в частині зобов`язань ДП «Український карантинний розсадник» та наявність порушеного права позивача.

Разом з тим, як вже зазначалося раніше, відповідачами у даній справі заявлено про застосування строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 260 Цивільного кодексу України передбачено, що позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Положеннями ч. 2 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України (у редакції до 15.12.2016) та ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України (у редакції після 15.12.2016) передбачено, що у разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача.

Як вбачається з позовної заяви, перший заступник прокурора Київської області звернувся до господарського суду Київської області з позовом в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 початок перебігу позовної давності визначається за правилами ст. 261 Цивільного кодексу України. Якщо у передбачених законом випадках з позовом до господарського суду звернувся прокурор, що не є позивачем, то позовна давність обчислюватиметься від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або мав довідатися саме позивач, а не прокурор.

Таким чином, суд вважає, що позовна давність у даній справі має обчислюватись від дня, коли про порушення прав, що є предметом розгляду довідався або міг довідатись позивач - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України здійснює повноваження щодо реалізації прав держави як власника майна, переданого ДП «Український карантинний розсадник», відповідно до Закону України «Про управління об'єктами державної власності», Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого Указом Президента України № 633/2011 від 31.05.2011, інших нормативно-правових актів та статуту ДП «Український карантинний розсадник».

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1114-р від 09.11.2011 «Питання управління Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства об'єктами державної власності» ДП «Український карантинний розсадник» віднесено до сфери управління Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України (Уповноважений орган управління).

Пунктами 11.2.4 - 11.2.7 статуту ДП «Український карантинний розсадник» (Підприємство) передбачено, що Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України затверджує річні фінансові та інвестиційні плани, а також інвестиційні плани на середньострокову перспективу Підприємства та здійснює контроль за їх виконанням у встановленому порядку; проводить моніторинг фінансової діяльності, зокрема виконання показників фінансових планів Підприємства; здійснює контроль за фінансовою (бюджетною) дисципліною Підприємства; здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням майна і коштів Підприємства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» відповідальний представник уповноваженого органу управління здійснює контроль за складанням державними підприємствами фінансових планів та затвердженням їх у встановленому порядку.

Згідно з ч. 6 ст. 16 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» суб'єкти управління, визначені цим Законом, подають центральному органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності, за затвердженою ним формою: зведену інформацію щодо показників фінансового плану підприємств, що перебувають у сфері їх управління до 1 вересня року, що передує плановому, а щодо їх виконання - до 1 квітня року, що настає за звітним; інформацію про: фінансово-господарську діяльність кожного окремого суб'єкта господарювання державного сектору економіки, що перебуває у сфері їх управління; стан об'єктів державної власності, в тому числі корпоративних прав держави, що перебувають в їх управлінні; виконання стратегічних планів розвитку державних підприємств, державних акціонерних товариств і господарських структур, управління корпоративними правами або контроль за діяльністю яких вони здійснюють.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, останнє здійснює відповідно до законодавства функції з управління об'єктами державної власності, майном підприємств, установ, організацій, що належать до сфери його управління; здійснює претензійно-позовну роботу, звертається до суду з позовами щодо захисту своїх прав та законних інтересів, а також інтересів держави у відповідних сферах.

Крім того, у структурі апарату Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України є відділ управління державною власністю, сектор внутрішнього аудиту та сектор контролю, на які покладено відповідні обов'язки щодо здійснення аналізу та контролю за фінансово-господарською діяльністю державних підприємств, здійснення контролю за організацією роботи зі складання, затвердження фінансових планів державних підприємств, та за показниками їх виконання, одержання інформації, статистичних даних, довідок, розрахунків та інших матеріалів, необхідних для виконання покладених на них завдань і функцій, а також щодо проведення оцінки обґрунтованості та результатів виконання фінансових планів, дотримання фінансово-бюджетної, планової, кошторисної дисципліни, використання матеріальних і фінансових ресурсів, повноту виявлення та мобілізацію внутрішньогосподарських резервів, непродуктивних витрат і втрат, стану управління державним майном, правильності ведення бухгалтерського обліку, проведення господарських операцій та достовірності фінансової і бюджетної звітності, ризиків, які негативно впливають на виконання функцій і завдань Міністерства.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Український карантинний розсадник» подавалася до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України фінансова звітність, зокрема, фінансовий звіт суб'єкта малого підприємництва станом на 30.09.2012, у якому в рядку 510 зазначено 9 000, 0 тис. грн. Вказаний фінансовий звіт отримано Міністерством 24.10.2012, про що свідчить відмітка, яка міститься на ньому та що не заперечується прокурором і позивачем. Оригінал зазначеного фінансового звіту оглянуто судом у судовому засіданні, його копія, що долучена до справи, оригіналу відповідає.

Таким чином, ознайомившись з документами фінансової звітності ДП «Український карантинний розсадник» Міністерство могло дізнатися про наявність у ДП «Український карантинний розсадник» зобов'язань на суму 9 000 000, 00 грн.

Посилання прокуратури на те, що заборгованість на підставі спірних векселів відображено не у тому рядку балансу як це передбачено Положенням бухгалтерського обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 39 від 25.02.2000, не береться судом до уваги, оскільки на дату складення та подання фінансового звіту станом на 30.09.2012 вексель серії АА № 2508133 на суму 8 600 000, 00 грн. ще не був пред'явлений до погашення, а тому вказана сума підлягала віднесенню до поточної заборгованості за довгостроковими зобов'язаннями.

Крім того, певні недоліки фінансового звіту ДП «Український карантинний розсадник» не можуть свідчити про не відображення взагалі зобов'язань за спірними векселями, так як це стверджує прокурор, оскільки вказані зобов'язання були відображенні у балансі підприємства, а обов'язком Міністерства є здійснення контролю за складанням державними підприємствами фінансових планів, за фінансовою-бюджетною, плановою, кошторисною дисципліною підприємства, за ефективним використанням та збереженням майна і коштів підприємства, правильністю ведення бухгалтерського обліку, проведення господарських операцій та достовірністю фінансової і бюджетної звітності.

Разом з тим, у матеріалах справи міститься пояснювальна записка до фінансового звіту 2012 рік ДП «Український карантинний розсадник», в якій зазначено, що борг у сумі 9 000, 00 тис. грн. перед ТОВ «Айсберг ЛТД-А» за спірними векселями відображено у рядку 510 балансу «Поточна заборгованість за довгостроковими зобов'язаннями».

Таким чином, позивач, як орган управління ДП «Український карантинний розсадник», міг дізнатися про факт видачі боржником спірних векселів, ознайомившись з документами його фінансової звітності, які подані до Міністерства 24.10.2012, реалізуючи свої повноваження, що визначені Законом України «Про управління об'єктами державної власності», Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженим Указом Президента України № 633/2011 від 31.05.2011, іншими нормативно-правовими актами та статутом ДП «Український карантинний розсадник».

Як вже зазначалося вище, ухвалою господарського суду Київської області від 03.12.2012 порушено провадження у справі № Б8/132-12 за заявою ТОВ «Айсберг ЛТД-А» № 13/16 від 22.11.2012 (вх. № 4139 від 27.11.2012) про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник». Вказаною ухвалою суду залучено до участі у справі № Б8/132-12 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Ухвала господарського суду Київської області від 03.12.2012 у справі № Б8/132-12 направлена на адресу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 04.12.2012 та отримана ним 07.12.2012, що підтверджується штампом канцелярії який міститься на даній ухвалі та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 203.

Крім того, також слід зазначити, що вказана ухвала була вручена представнику прокуратури Київської області 07.12.2012, що підтверджується витягом з книги обліку виданих господарським судом Київської області копій документів.

Зі змісту заяви ТОВ «Айсберг ЛТД-А» № 13/16 від 22.11.2012 (вх. № 4139 від 27.11.2012) про порушення справи про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник» вбачається, що заявник зазначав у ній про спірні векселі, а саме про простий вексель серії АА № 2508134 зі строком платежу 14.08.2012 на суму 400 000, 00 грн. та простий вексель серії АА за № 2508133 на суму 8 600 000, 00 грн. з датою платежу відповідно до моменту пред'явлення, що видані ДП «Український карантинний розсадник».

24.12.2012 Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України подавало до суду письмові пояснення на виконання ухвали господарського суду Київської області від 03.12.2012 у справі № Б8/132-12.

Крім того, представник Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України був присутній у судових засіданнях по справі № Б8/132-12, які відбулися 24.12.2012 та 21.01.2013, що підтверджується протоколами судових засідань від 24.12.2012 та від 21.01.2013 та ухвалами господарського суду Київської області від 24.12.2012 та від 21.01.2013 у справі № Б8/132-12, надавав свої пояснення по справі та був обізнаний про наявність спірних векселів.

Таким чином, з вищезазначеного вбачається, що позивач та прокурор могли дізнатися про факт видачі спірних векселів 07.12.2012, отримавши ухвалу господарського суду Київської області від 03.12.2012 у справі № Б8/132-12.

Позовну заяву у справі № 911/248/16 прокурором подано до суду в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 22.01.2016.

Враховуючи положення Господарського процесуального кодексу України щодо подання прокурором позову в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах та положення п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013, позовна давність у даній справі має обчислюватись від дня, коли про порушення прав, що є предметом розгляду довідався або міг довідатись позивач - Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

За таких обставин, оскільки з 24.10.2012 позивачу могло бути відомо про існування спірних векселів, то строк позовної давності почав свій перебіг 25.10.2012 та сплив 25.10.2015. В свою чергу, прокуратура могла дізнатися про факт видачі спірних векселів 07.12.2012, а тому строк позовної давності для неї почав свій перебіг 08.12.2012 та сплив 08.12.2015.

Наданий ліквідатором ДП «Український карантинний розсадник» лист № 9017/0.10-12 від 25.10.2012 (№ 24/10/12-01 від 24.10.2012) про повідомлення Міністерства щодо видачі державним підприємством спірних векселів, не береться судом до уваги як належний та допустимий доказ, оскільки оригіналу вказаного документу до суду не надано, позивачем його дійсність та реальність заперечується, а тому він є сумнівним та таким, що однозначно і беззаперечно не може підтверджувати наявність або відсутність обставин, що дають можливість обчислити строк позовної давності.

Посилання прокуратури та позивача на те, що строк позовної давності має обчислюватись із дня вступу прокуратури у справу № Б8/132-12 про банкрутство ДП «Український карантинний розсадник» та те, що початок перебігу строку позовної давності починається не з моменту, коли позивач дізнався про існування спірних векселів, а з моменту, коли позивач встановив, що вони були видані без дозволу уповноваженого органу (висновок щодо фінансового стану ДП «Український карантинний розсадник» від 04.06.2013) суперечить змісту ст. 261 Цивільного кодексу України, відповідно до якої перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Європейський суд з прав людини наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасниць Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (рішення № 14902/04 від 20.09.2011 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; рішення № 22083/93, 22095/93 від 22.10.1996 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Поважних причин пропуску позовної давності ні прокуратурою, ні позивачем не зазначено та судом не встановлено.

Таким чином, вимоги про визнання простого векселя серії АА 2508134, виданого 23.07.2012, та простого векселя серії АА 2508133, виданого 23.07.2012, такими, що не підлягають оплаті, задоволенню не підлягають.

Відповідно не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги щодо скасування протесту про несплату векселя, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М від 14.08.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 2192, визнання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. від 14.08.2012 та зареєстрованого в реєстрі за № 2193 таким, що не підлягає виконанню і зобов'язання ТОВ «Айсберг ЛТД-А» повернути ДП «Український карантинний розсадник» прості векселі серії АА 2508134 та серії АА 2508133, видані 23.07.2012, як безпідставно набуте майно.

За таких обставин, оскільки відповідачами заявлено про застосування строку позовної давності, а прокуратурою та позивачем не було наведено поважних причин його пропуску, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Витрати по сплаті судового збору покладаються судом на прокуратуру.

Керуючись статтями 233-234 Господарського процесуального кодексу України та Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», суд

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову Першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айсберг ЛТД-А» та Державного підприємства «Український карантинний розсадник», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни (Коваленко Олени Миколаївни), про визнання векселів такими, що не підлягають оплаті, скасування протесту про неоплату векселя, визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та зобов'язання повернути прості векселі відмовити повністю.

2. Копію даної ухвали надіслати учасникам провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена в порядку, передбаченому статтями 255-257 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 29.05.2018.

Суддя Т.В. Лутак