ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018

м. Дніпро

Справа № 904/1687/18

за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв, м. Миколаїв

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД", м. Дніпро в особі Дніпропетровського філіалу №1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД", м. Дніпро

про стягнення заборгованості за договором про відшкодування вартості спожитих комунальних послуг у розмірі 111 450, 51 грн.

Суддя Суховаров А.В.

Представники:

від позивача - не з'явився;

від відповідача - не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

Квартирно-експлуатаційний відділ міста Миколаїв (далі - позивач) звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД" в особі Дніпропетровського філіалу №1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД" (далі - відповідач) про стягнення основного боргу у розмірі 104 659, 27 грн., пені у розмірі 5 227, 39 грн., 3% річних у розмірі 526,00 грн., інфляційних у розмірі 1 037, 85 грн., а всього суму 111 450, 51 грн. заборгованості за договором про відшкодування вартості спожитих комунальних послуг №203 від 28.02.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем обумовлених договором зобов'язань в частині повної та своєчасної оплати наданих позивачем послуг.

Ухвалою суду від 27.04.2018 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Заявою від 11.05.2018 позивач збільшив позовні вимоги та просить суд стягнути з відповідача суму 104 659, 27 грн. основного боргу, 9 073, 68 грн. пені, 1 939, 07 грн. інфляційних, 819, 00 грн. 3% річних.

23.05.2018 відповідачем надано відзив на позов, за змістом якого відповідач зазначає, що ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності двічі за одне правопорушення, а тому вимоги позивача щодо одночасного стягнення з відповідача пені та 3% річних є безпідставними. Разом з тим, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача в частині стягнення інфляційних, з огляду на важкий фінансовий стан підприємства відповідача.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 24.05.2018, через канцелярію суду 22.05.2018 надав заяву, за змістом якої просить суд задовольнити позовні вимоги та розглянути справу без участі представника позивача.

Відповідач не забезпечив явку уповноваженого представника в судове засідання 24.05.2018, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

В порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази в їх сукупності, господарський суд, -

встановив:

28.02.2017 року між позивачем (виконавцем) та відповідачем (замоником) укладено договір №203 про відшкодування вартості спожитих комунальних послуг (далі – Договір), за змістом якого виконавець забезпечує замовника електричною енергією (місце розташування об'єкта: Польовий лагерь 235 ММЦПП с. Ульянівка Миколаївської області), згідно тарифів ПАТ «Миколаївобленерго», а замовник зобов’язаний проводити остаточний розрахунок відшкодування за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію протягом 5 (п'яти) операційних днів з моменту отримання рахунку за спожиті послуги, шляхом перерахування коштів на рахунок, вказаний в даному договорі. Оплата здійснюється, згідно актів виконаних робіт та рахунків, виставлених виконавцем по діючим тарифам та розцінкам, встановленим постачальною організацією – ПАТ «Миколаївобленерго» - для КЕВ м. Миколаїв на момент виставлення рахунку (п.п.1.1, 2.3 Договору)

Відносини, що виникли між сторонами на підставі зазначеного вище Договору, є господарськими зобов’язаннями, тому, згідно положень ст.ст. 4, 173-175 і ч.1 ст.193 Господарського кодексу України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч.1ст. 903 ЦК України).

Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31 грудня 2017 р., а в частині розрахунків до повного їх завершення. Відповідно до п.3 статті 631 Цивільного Кодексу України сторони домовились, що умови Договору застосовуються до відносин між ними, які виникли з 16.02.2017 р. Договір вважається продовженим на кожен наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із Сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд умов. Одностороння відмова від виконання умов Договору чи внесення змін в односторонньому порядку не допускається, крім випадків зміни тарифів (п.п.5.1-5.3 Договору )

Відповідно до ч.1 ст.530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.1 ст.628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивачем згідно актів виконаних робіт (надання послуг) (а.с.20, 22, 27, 32, 37) в період з листопада 2017 року по березень 2018 року забезпечено відповідача електричною енергією, проте відповідачем порушено обумовлені Договором зобов’язання в частині повного та своєчасного відшкодування вартості спожитої в розрахунковому періоді електричної енергії, внаслідок чого у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 104 659, 27 грн.

На час розгляду спору відповідач не надав господарському суду доказів добровільної сплати спірної суми заборгованості.

Положеннями ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до приписів ст.ст. 525, 526, ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, цивільні та господарські зобов’язання мають бути виконані належним чином і у встановлений договором строк, а одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається, крім випадків, передбачених законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов’язання є його не виконання або виконання з порушенням умов, які визначені змістом зобов’язання, а ст. 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею).

За внесення платежів, передбачених 1.1 Договору, з порушення термінів, визначених п.2.3 та п.3.1 Договору, замовник сплачує виконавцю пеню за весь період прострочення у розмірі двох облікових ставок НБУ за кожен день прострочення платежу, враховуючи день фактичної проплати (п.4.3 Договору)

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем нараховано до сплати відповідачу пеню за період з 30.12.2017 по 23.05.2018 у розмірі 9 073, 68 грн., 3% річних за період з 30.12.2017 по 23.05.2018 у розмірі 819, 00 грн. та інфляційні за період з січня 2017 року по травень 2018 року у розмірі 1 939,07 грн.

Перевіривши здійснені позивачем нарахування, суд визнає їх обґрунтованими, вірно розрахованими, а отже такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Клопотання відповідача про зменшення нарахованих інфляційних втрат, задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтею 233 ГК України встановлено, що суд має право зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст. 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми, (неустойка, штраф, пеня), які учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов'язання, та не можуть бути зменшені судом в порядку та на підставі, передбачених ст. 233 ГК України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 травня 2006 року у справі № 10/557-26/155 та від 08 листопада 2010 року у справі №4/719.

Стосовно заперечень відповідача, викладених у відзиві, суд зазначає, що відсотки річних не є штрафними санкціями в розумінні приписів статті 230 Господарського кодексу України, в той час як пеня є господарською санкцією у вигляді грошової суми, яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі, зокрема, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, а отже правова природа пені та процентів річних є різною та, відповідно, заперечення відповідача щодо стягнення 3% річних та пені, є подвійним застосуванням до відповідача відповідальності за порушення зобов’язань за Договором, відхиляються судом.

Відповідно до вимог частин 1 і 7 ст.193 Господарського кодексу України суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів; одностороння відмова від виконання зобов’язань не допускається крім випадків, передбачених законом.

В силу положень ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України, держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб’єктів господарювання та споживачів, зокрема, шляхом присудження до виконання обов’язку в натурі та застосування штрафних санкцій.

Викладене є підставою для задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 185, 191, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД" (49069, м.Дніпро, вул. Карла Лібкнехта, буд. 58/1, код 30375573) в особі Дніпропетровського філіалу №1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Будівельно-монтажний трест "ДНІПРО-ІНВЕСТ-БУД" (49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Осіння, буд.2-А, ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаїв (54056, м. Миколаїв, пр. Миру, 62-а, ) суму 104 659, 27 грн. основного боргу, 9 073, 68 грн. пені, 1 939, 07 грн. інфляційних, 819,00 грн. 3% річних, 1 762, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскарженим протягом цього строку до Дніпропетровського апеляційного господарського суду в порядку ст.ст. 256, 257 ГПК України з урахуванням пп. 17.5 п.17 ч.1 розділу ХІ ГПК України

Повне рішення складено 29.05.2018

Суддя А.В. Суховаров