ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.Справа № 922/471/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Калантай М.В.

при секретарі судового засідання Семенову О.Є.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м.Харків
до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс", смт.Пісочин Харківської області
про стягнення 57279,47грн.
за участю представників:

від позивача - ОСОБА_1, довіреність №01-16/6753 від 27.11.2017

від відповідача - ОСОБА_2, довіреність №20 від 12.02.2018

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (далі за текстом - позивач) звернулася до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Куряжський домобудівельний комплекс" (далі за текстом - відповідач) про стягнення 57279,47грн. суми заборгованості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

На підтвердження позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач у листопаді 2017 року використав електричну енергію в обсягах, що перевищують договірні величини, передбачені умовами договору про постачання електричної енергії №53011,01 від 01.03.2005.

21 березня 2018 року від відповідача надійшов відзив, у якому він проти позову заперечив у повному обсязі. Зокрема, відповідач вказує, що ним у листопаді 2017 року дійсно було перевищено заявлену заздалегідь величину споживання електроенергії на 37699 кВт/год., однак за цей обсяг перевищення фактично спожитої електроенергії він сплатив позивачу в повному обсязі за встановленими тарифами. Стягнення двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин електроенергії відповідач вважає неправомірним, оскільки з 11.06.2017 положення статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка і передбачала сплату такої двократної вартості, втратили чинність згідно із Законом України "Про ринок електричної енергії". Разом із втратою чинності статтею 26 Закону України "Про електроенергетику", відповідно до умов пункту 2.1 договору про постачання електричної енергії від 01.03.05 №53011,01 (у редакції від 13.02.2013), втратив чинність і пункт 4.2.2 цього договору, який, на виконання вимог вказаної статті, передбачав сплату двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин електроенергії. Крім того, відповідач посилається на те, що умови Примірного договору купівлі-продажу електроенергії енергокомпаніями у ДП "Енергоринок", затвердженої постановою НКРЕ від 11.05.2006 №577, не передбачають відповідальності енергокомпаній за перевищення замовленого (договірного) обсягу купівлі електроенергії у вигляді сплати двократної її вартості, а тому стягнення цієї суми позивачем не можна розцінювати як спробу компенсації штрафних санкцій, що можуть бути застосовані до нього ДП "Енергоринок".

Також 21.03.2018 від позивача надійшли заперечення на відзив, у яких він з доводами відповідача не погодився, зазначивши, що відповідно до пункту 22 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ринок електричної енергії" нормативно-правові акти, прийняті на виконання Закону України "Про електроенергетику" діють до набрання чинності нормативно-правовими актами, затвердженими на виконання цього Закону. У зв'язку з цим, на цей час є чинними "Правила користування електричною енергією", затверджені Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України №28 від 31.07.1996, "Порядок постачання електричної енергії споживачам", затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 09.04.2002 №475, норми яких передбачають відповідальність споживача електричної енергії за перевищення договірних величин споживання. До того ж умовами договору про постачання електричної енергії №53011,01 від 01.03.2005 п.4.2.2 та розділом 5 - передбачена відповідальність за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності та порядок оплати споживачем двократної вартості перевищення договірних величин. При цьому, твердження відповідача щодо втрати чинності п.4.2.2 договору №53011,01 від 01.03.2005 позивач вважає безпідставними та такими, що не підтверджуються жодними доказами.

У підготовчому засіданні 02.04.2018 судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати про продовження строку підготовчого провадження на 30 днів та оголошено перерву до 08.05.2018.

02 квітня 2018 року відповідачем надано письмові заперечення в порядку статті 167 ГПК України, в яких зазначив, що стаття 26 Закону України "Про електроенергетику" була єдиною нормою законодавства, що передбачала сплату двократної вартості перевищення договірної величини електроспоживання. Жоден з інших чинних законів не містить положень щодо сплати двократної вартості перевищення договірної величини електроспоживання. Таким чином, з 11.06.2017 законом відповідальності за перевищення договірних обсягів електроспоживання не передбачено. Правила користування електричною енергією та Порядок постачання електричної енергії споживачам є чинними, але вони не встановлюють конкретної відповідальності за перевищення договірної величини електроспоживання. Крім того, відповідач наголошує на необхідності врахування умов п.2.1 Договору щодо пріоритету положень чинного законодавства перед умовами Договору, які були запропоновані саме позивачем.

08 травня 2018 року від позивача надійшли письмові пояснення, в яких він зазначає, що норми чинних Правил користування електричною енергією та Порядку постачання електричної енергії споживачам передбачають дотримання споживачем договірних величин споживання. Договором про постачання електричної енергії №53011,01 від 01.03.2005 передбачена відповідальність за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності та порядок оплати споживачем двократної вартості перевищення договірних величин. До теперішнього часу від відповідача не надходило жодних пропозицій щодо внесення змін до цього договору відповідно до статей 179-188 ГК України, а тому договір та усі його пункти є чинними та згідно зі статтею 629 ЦК України є обовязковими для виконання сторонами.

У підготовчому засіданні 08.05.2018 оголошено перерву до 16.05.2018.

16 травня 2018 року від відповідача надійшли заперечення на письмові пояснення, в яких він, крім раніше заявлених заперечень проти позову, посилається на положення статті 60 Закону України "Про ринок електричної енергії", якою передбачено, що положення та умови договорів зі споживачами мають бути прозорими та доступними для розуміння. Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України "Про захист прав споживачів", "Про захист економічної конкуренції", іншими нормативно-правовими актами. Так, у відповідності до частини 8 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Оскільки законом та договором не встановлена оплата споживачем двократної вартості за перевищення договірних величин споживання електричної енергії, а чинним законодавством урегульовано питання тлумачення нечітких та двозначних положень договору на користь споживача, відповідач просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Відповідно до частини 6 статті 183 ГПК України за письмовою згодою сторін розгляд справи по суті розпочато 16.05.2018 після закінчення підготовчого засідання.

Зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно і повно дослідивши надані до матеріалів справи докази, суд встановив наступне.

01 березня 2005 року між позивачем, як постачальником, та відповідачем, як споживачем, укладено Договір про постачання електричної енергії №53011,01 (далі за текстом - Договір).

13 лютого 2013 року сторонами укладено додаткову угоду про внесення змін до Договору, згідно з якою Договір викладено у новій редакції.

Так, згідно пункту 1.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) позивач продає електричну енергію відповідачу для забезпечення потреб останнього з дозволеною потужністю, зазначеною у додатку №3.1 "Перелік місць встановлення розрахункових приладів обліку та тарифів, що застосовуються при проведенні розрахунків за спожиту електричну енергію" до цього Договору, а відповідач оплачує позивачу вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору та додатками до Договору, що є його невідємними частинами.

Відповідно до пункту 9.4 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) він набирає чинності з дня його підписання і укладається на строк до 31.12.2013. Договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Сторонами не надано доказів подання заяви про припинення дії Договору або перегляд його умов, а тому, відповідно до пункту 9.4 Договору, він є пролонгованим до даного часу.

Згідно з пунктом 2.2.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) постачальник електричної енергії зобовязується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору, з урахуванням розділів 6, 7 Договору, відповідно до Додатку №1 "Договірні величини споживання" та Додатку №2 "Порядок розрахунків".

За умовами пункту 2.3.3 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013), споживач зобовязаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Відповідно до пункту 5.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) сторонами визначені договірні величини споживання електричної енергії (Додаток №1).

Так, у листопаді 2017 року відповідно до Додатку №1 встановлено договірну величину у розмірі 750 000 кВт/год. Згідно Звіту та акту про використану електричну енергію за листопад 2017 року відповідачем фактично було використано електричну енергію в кількості 815584 кВт/год. При цьому, слід зазначити, що відповідно до листа відповідача №930/2 від 29.11.2017, протягом розрахункового періоду було проведено коригування договірної величини споживання електричної енергії на листопад 2017 року до 777885кВт/год.

Таким чином, у листопаді 2017 року відповідачем використана електрична енергія в обсягах, що перевищують договірні величини на 37699 кВт/год (815584кВт/год (фактично спожита кількість електроенергії) - 777885кВт/год (скоригована договірна величина електроенергії).

Суд зауважує, що спір між сторонами щодо самого факту перевищення договірної величини споживання електроенергії та обсягу такого перевищення відсутній.

Згідно з пунктом 4.2.2 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності, визначених згідно з вимогами розділу 5 цього Договору, споживач сплачує постачальнику двократну вартість різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії та потужності. При цьому плата за перевищення договірної величини потужності стягується із споживачів з приєднаною потужністю 150кВт і більше середньомісячним (за підсумком минулого року) обсягом споживання 50000 кВт-г і більше (ст.26 Закону України "Про електроенергетику").

На підставі даної умови Договору позивач здійснив нарахування відповідачу заборгованості в розмірі 57279,47грн. за перевищення договірних величин у листопаді 2017 року, а також склав та направив останньому повідомлення №10610 від 11.12.2017 про перевищення договірної величини споживання електричної енергії по підсумкам розрахункового періоду за листопад 2017 року, яким до відповідача доведено про перевищення ним договірних величин споживання електричної енергії.

Крім того, позивач 10.01.2018 направив відповідачу рахунок №53011,01 на оплату зазначеної заборгованості.

Відповідач вказану заборгованість не погасив, у зв'язку з чим позивач звернувся до господарського суду Харківської області з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Відповідно до вимог статей 525, 526, 629 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, частиною 6 статті 26 Закону України "Про електроенергетику", яка була чинною на момент укладення додаткової угоди від 13.02.2013 до Договору, було передбачено, що споживачі у випадку споживання електричної енергії понад договірну величину за розрахунковий період сплачують енергопостачальникам двократну вартість різниці фактично спожитої і договірної величини.

Аналогічна умова відповідальності за перевищення договірної величини споживання електроенергії була закріплена сторонами і в пункті 4.2.2 Договору. При цьому, даний пункт має безпосереднє відсилання саме на статтю 26 Закону України "Про електроенергетику".

Отже, на момент укладення Договору чинне законодавство (стаття 26 Закону України "Про електроенергетику") передбачало відповідальність споживача за перевищення договірних величин споживання електричної енергії у вигляді сплати двократної вартості різниці фактично спожитої та договірної величин споживання електроенергії.

Однак 11.06.2017 набув чинності Закон України "Про ринок електричної енергії". Відповідно до пункту 23 Розділу XVII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону було визнано таким, що втратив чинність Закон України "Про електроенергетику", крім: визначення термінів "енергогенеруючі компанії", "енергопостачальники", "оптовий ринок електричної енергії України", "учасники оптового ринку електричної енергії України", "граничні показники", "поточні рахунки із спеціальним режимом використання оптового ринку електричної енергії", "алгоритм оптового ринку електричної енергії", "оптове постачання електричної енергії", "уповноважений банк", передбачених статтею 1, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статті 9, яка втрачає чинність через 12 місяців з дня набрання чинності цим Законом; абзаців першого і другого частини другої статті 12, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії; статей 15, 15 1, 17, які втрачають чинність з дати початку дії нового ринку електричної енергії.

Таким чином, з 11.06.2017 чинне законодавство не передбачає відповідальності за порушення договірних величин споживання електричної енергії та не визначає її розміру.

Матеріалами справи підтверджується факт перевищення відповідачем договірних величин споживання електричної енергії на 37699кВт/год, який мав місце після вищевказаних змін у законодавстві, а саме: у листопаді 2017 року. Однак, чинний на цей час Закон України "Про ринок електричної енергії" не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії.

Згідно з пунктом 2.1 Договору (в редакції додаткової угоди від 13.02.2013) під час виконання умов цього Договору, а також вирішення всіх питань, що не обумовлені цим Договором, сторони зобов'язуються керуватися чинним законодавством України, Правилами користування електричною енергією, Правилами улаштування електроустановок, іншими нормативними документами. В разі прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, Сторони зобов'язуються до внесення до Договору відповідних змін керуватися вимогами цих нормативних документів.

Отже, даною умовою Договору сторони узгодили, що у випадку прийняття нормативно-правових актів, які змінюють умови цього Договору, вони зобов'язані керуватися саме вимогами цих нормативних документів, у тому числі й у випадку якщо відповідні зміни до Договору ще не внесені.

За таких обставин, починаючи з 11.06.2017 сторони повинні при виконанні Договору враховувати саме положення чинного законодавства, яке не передбачає відповідальності за перевищення договірних величин споживання електричної енергії та не встановлює її розміру.

Таким чином, нарахування позивачем двократної вартості різниці між фактично спожитою та договірною величиною споживання електроенергії за листопад 2017 року на підставі пункту 4.2.2 Договору суд вважає неправомірним, оскільки цей пункт з 11.06.2017 не відповідає чинному законодавству.

Посилання позивача на те, що стягнення такої двократної вартості передбачено "Правилами користування електричною енергією" та "Порядком постачання електричної енергії споживачам" судом не приймаються, виходячи з наступного.

Так, згідно з пунктом 13 Порядку постачання електричної енергії споживачам споживачі у разі перевищення договірних величин споживання електричної енергії та потужності несуть відповідальність згідно з частинами п'ятою і шостою статті 26 Закону України "Про електроенергетику".

Відповідно до підпункту 7 пункту 8.1 Правил користування електричною енергією постачальник електричної енергії за регульованим тарифом має право, зокрема, на отримання від споживача підвищеної оплати за електричну енергію за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії та величини потужності за розрахунковий період відповідно до актів законодавства та умов договору.

Однак, як зазначалося вище, по-перше, станом на листопад 2017 року положення статті 26 Закону України "Про електроенергетику" втратили чинність; по-друге, інші акти законодавства, які б передбачали нарахування підвищеної оплати за обсяг перевищення споживачем договірних величин споживання електричної енергії, а також встановлювали розмір такої підвищеної оплати (у тому числі двократний) станом на листопад 2017 року - відсутні; по-третє, умови пункту 4.2.2 Договору не можуть бути застосовані позивачем з огляду на обмеження, встановлені пунктом 2.1 Договору.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 237, 238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 29.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_3