ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

22.05.2018 Справа № 920/248/18

Господарський суд Сумської області у складі судді Заєць С.В. при секретарі судового засідання Гордієнко Ж.М., розглянувши матеріали справи № 920/248/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ», м. Суми

до відповідача: Комунальної установи Сумської обласної ради Свеський психоневрологічний інтернат, смт. Свеса, Ямпільський район, Сумська область

про стягнення 31 337,13 грн. на підставі договору № 41FBSmz999-17 від 07.12.2017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів,

за участю представників сторін:

від позивача: Сіденко Л.В. (довіреність № 007.2Др-32-1217 від 29.12.2017)

від відповідача: не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Позивач в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача 31 337 грн. 13 коп., з яких: 28 537 грн. 33 коп. - основний борг, 684 грн. 90 коп. - інфляційні збитки, 180 грн. 21 коп. - 3% річних, 1 934 грн. 69 коп. - пеня, на підставі договору № 41FBSmz999-17 від 07.12.2017 на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів. А також просить судові витрати покласти на відповідача.

05.04.2018 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Представник позивача в судовому засіданні 21.05.2018 зазначив, що підтримує свої позовні вимоги та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в дане судове засідання 21.05.2018 не з'явився, проте надав суду клопотання від 08.05.2018 № 196, в якому зазначив, що у зв'язку з неможливістю явки в судове засідання представника відповідача, просить суду розглядати справу без участі представника Свеського психоневрологічного інтернату за наявними в матеріалах справи документами. В свою чергу також зазначив, що заперечень протии позову не має.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 202 ГГосподарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу за відсутності представника відповідача

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши надані суду докази, суд приходить до висновку про задовлення позову враховуючи наступне:

07.12.2017 між позивачем (постачальником) та відповідачем (споживачем) був укладений договір № 41FBSmz999-17 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, за умовами якого постачальник зобовязався передати споживачу природний газ, а споживач зобовязався прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач поставив відповідачу у грудні 2017 року природний газ на загальну суму 137 962,26 грн., що підтверджується актом приймання- передачі природного газу від 31.12.2017 (а.с.27).

Пунктом 3.6 Договору встановлено, що загальна сума Договору складається із місячних сум вартості газу поставленого споживачеві за даним Договором.

Відповідно до п. 4.1 Договору розрахунковим періодом є календарний місяць.

Пунктом 4.2.2. Договору сторони погодили, що оплата за природний газ, який постачається в грудні місяці, здійснюється Споживачем:

- до 28 числа звітного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок (зазначений в рахунку - фактурі) Постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому - передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 21 по 26 число звітного місяця;

- до 10 числа звітного місяця, шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок (зазначений в рахунку - фактурі) Постачальника суми, визначеної двостороннім актом прийому - передачі газу, який складають уповноважені представники сторін з 01 по 03 число наступного за звітним місяцем, виходячи з кількості газу, поставленого у звітному місяці.

Разом з тим, відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та не оплатив за поставлений газ у строк встановлений п. 4.2.2 Договору чим допустив утворення заборгованості станом на 28.03.2018 у сумі 28537,33 грн.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного Кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським, кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим кодексом, іншими законами або договорами.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачає, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України.

Статтею 610 Цивільного кодексу України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відтак, вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за поставлений природний газ станом на 28.03.2018 у сумі 28537, 33 грн. основного боргу є правомірною.

Відповідно до ч. 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 684, 90 грн. інфляційних збитків, 180,21 грн. 3% річних.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, індекси інфляції, суд дійшов висновку про їх правомірність.

Згідно з п. 3 ч.1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

У відповідності до ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

За визначенням частини третьої статті 549 Цивільного кодекс України, пеня - це вид неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожний день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору № 41FBSmz999-17 від 07.12.2017 у разі порушення споживачем строків оплати, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу.

Позивач заявив до стягнення з відповідача 1934,69 грн. пені.

Перевіривши розрахунки позивача, в тому числі: періоди нарахувань, розміри простроченого платежу, розміри пені за кожен день, суд дійшов висновку, що вимоги по стягненню пені у зазначеній сумі є правомірними.

Відповідач проти задоволення позовних вимог не заперечує, тому суд приходить до висновку що позивач визнає позовні вимоги в повному обсязі.

У відповідності до вимог статей 13, 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

Враховуючи вищевикладене, підтвердження матеріалами справи заборгованості відповідача перед позивачем у заявленій до стягнення сумі, визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України у разі визнання позову відповідачем, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Оскільки відповідач визнав позов повністю, слід повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Отже, сплачена сума судового збору в розмірі 881,00 грн. підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету на підставі ч.1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, а залишок судового збору у сумі 881,00 грн. покладається на відповідача.

Повернути з Державного бюджету України ((рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21; код 39586236) 881 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 154 від 29.03.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

Керуючись ст. ст. 123, 129, ч. 1 ст. 130, ст. ст. 185, 232, 233, 236 238, 240, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунальної установи Сумської обласної ради Свеський психоневрологічний інтернат (41226, Сумська область, Ямпільський район, смт. Свеса, вул. Дачна, буд 31, код 03189376) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21; код 39586236) заборгованість за Договором № 41FBSmz999-17 від 07.12.2017 у сумі 31337,13 грн., в тому числі: 28537,33 грн. основного боргу, 684,90 грн. інфляційних збитків, 180,21 грн. 3% річних, 1934,69 грн. пені; а також 50% витрат по сплаті судового збору у даній справі в сумі 881,00 грн.

3. Повернути з Державного бюджету України ((рахунок 3002, МФО 837013, , отримувач - УДКС у м. Суми (м. Суми), 22030101) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУМИГАЗ ЗБУТ» (40000, м. Суми, вул. Олексія Береста, 21; код 39586236) 881 грн. 00 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 154 від 29.03.2018, оригінал якого знаходиться в матеріалах справи.

3. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст. 256 ГПК України). Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 29.05.2018.

Суддя С.В. Заєць