РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2018 року Справа № 902/1116/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л., суддя Василишин А.Р. , суддя Грязнов В.В.

секретар судового засідання Гладка Л.А.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

розглянувши апеляційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на рішення господарського суду Вінницької області постановленого 27.02.18р. (повний текст складено 06.03.2018р.) о 10:43 год. в м. Вінниці суддею Колбасовим Ф.Ф. у справі №902/1116/17

за позовом: Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, (вул. Стрілецька, 3-А, м. Вінниця, 21009)

до: Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100)

про стягнення 5829,39 грн

Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття звернувся до Господарського суду Вінницької області з позовом до Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці про стягнення 5829,39 грн. збитків, що виникли внаслідок виплати громадянину ОСОБА_3 допомоги по безробіттю.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 в позові відмовлено.

Підставою відмови в позові слугувала та обставина, що позивачем не доведено вини відповідача, як і не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України. Суд прийшов до висновку, що заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно, а саме виплачена як допомога по безробіттю у зв'язку з наданням громадянину ОСОБА_3 статусу безробітного, що також свідчить про відсутність матеріальної шкоди, завданої відповідачем позивачу, та відсутність підстав для стягнення з відповідача шкоди у вигляді коштів, перерахованих третій особі - громадянину ОСОБА_3

Не погоджуючись із вказаним, Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці - робочий орган виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття - звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою на рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17. Просить скасувати рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 та прийняти нове рішення яким задоволити позовні вимоги Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці вважає, що Господарським судом Вінницької області під час винесення оскаржуваного рішення не повністю з'ясовано| обставини, що мають значення для справи, а висновки викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована доводами, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що діях відповідача не вбачається як повного так і скороченого складу цивільного правопорушення. Однак з таким висновком суду першої інстанції апеллянт не погоджується з посиланням на ст.. ст.. 11, 1166,1173 ЦК України, п.1, п. 7 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 року №280.

Скаржник зазначає, що Управління Пенсійного фонду України у місті Вінниці є органом державної влади, тобто субєктом відповідальності в розумінні статті 1173 ЦК України.

Крім того, апелянт вказує, що внаслідок відмови у призначенні пенсії, ОСОБА_3 був позбавлений права на отримання пенсії за віком на пільгових умовах, яке йому гарантовано чинним законодавством. Крім того, внаслідок неправомірних дій Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці безпідставно здійснив виплату допомоги по безробіттю ОСОБА_3, як особі, яка не має будь-яких доходів, за рахунок коштів Фонду загальнообовязкового державного соціального страхування на випадок безробіття, чим було завдано шкоду центру зайнятості. Наведене свідчить про наявність неправомірної поведінки з боку Відповідача та про наявний причинно-наслідковий зв'язок між протиправними діями Відповідача та понесеними центром зайнятості збитками.

Хибним також є, на думку заявника, висновок суду першої інстанції про те, що відсутня матеріальна шкода в звязку з тим, що заявлена до стягнення сума була сплачена позивачем добровільно з посиланням на ч. 1 ст.43 та пункт 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» та пункт 7 частини 1 статті 31 Закону України Про загальнообовязкове соціальне страхування на випадок безробіття.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 06.04.2018р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17. Справу призначено до розгляду.

17.04.2018р. Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці надало суду відзив на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення від 27.02.2018р. без змін.

18.04.2018р. на електронну адресу апеляційного суду від Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття надійшло клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Зокрема, просить апеляційний суд визначити господарський суд Вінницької області відповідальний за проведення відеоконференції під час судового засідання.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 18.04.2018р. клопотання Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції у справі №902/1116/17 задоволено, забезпечення проведення доручено господарському суду Вінницької області.

В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.04.2018р. оголошено перерву до 23.05.2018р.

Представник Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі та надав пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 є незаконним та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і винести нове рішення.

Представник Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці - ОСОБА_2 заперечила проти доводів апеляційної скарги та надала пояснення на обґрунтування своєї правової позиції. Вважає, що рішення Господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 є законним та обгрунтованим, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці являється територіальним органом Державної служби зайнятості, на який, відповідно до ст. 10 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та ст. 21 Закону України "Про зайнятість населення", покладено функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з Положенням про Правобережний районний центр зайнятості м. Вінниці, позивач виконує завдання і функції у сфері зайнятості населення, трудової міграції та соціального захисту від безробіття, а також функції виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, визначені Законами України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", "Про зайнятість населення".

Громадянин ОСОБА_3 був зареєстрований в Правобережному районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу.

Громадянин ОСОБА_3 перебував на обліку як безробітний з 09.11.2013 року по 22.12.2013 року та з 06.08.2014 року по 22.12.2014 року, позивачем на підставі статей 22, 23 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", була призначена та виплачена допомога по безробіттю на загальну суму 5829,39 грн.

Даний факт підтверджується матеріалами справи: персональною карткою ОСОБА_3, довідкою про нарахування допомоги по безробіттю та довідками про розмір виплаченої допомоги по безробіттю на загальну суму 5829,39 грн.

12.03.2014 року громадянин ОСОБА_3 звернувся до відповідача - Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці із заявою за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах у відповідності до п.б ч.1 ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (за списком № 2).

Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці відмовило ОСОБА_3 у призначені пільгової пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах стала відсутність відповідного пільгового стажу роботи, оскільки було виявлено помилки в особових рахунках про заробітну плату щодо написання по батькові ОСОБА_3 в період з 01.01.1983р. по 31.12.1986р.

Громадянин ОСОБА_3 не погодився з таким рішенням Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, та оскаржив його до Вінницького міського суду Вінницької області, подавши адміністративний позов про визнання протиправною відмови в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та зобов'язання Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. "б" ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з 09.11.2013 року.

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2014 року в адміністративній справі №127/18705/14-а, яка набрала законної сили, встановлено, що Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці відмовило громадянину ОСОБА_3 в призначенні пенсії на пільгових умовах у зв'язку із наявними помилками в особових рахунках про заробітну плату щодо написання по батькові позивача в період з 01.01.1983 р. по 31.12.1986 р. та відсутності даних про наслідки атестації робочого місця після 01.01.1992 року.

Розглянувши вимогу ОСОБА_3 про визнання дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці протиправними, суд в своїй постанові від 23.09.2014р. встановив, що Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці згідно вимог чинного законодавства діє виключно у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому за умови наявності помилок та відсутності підтвердження проведення атестації робочих місць, Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці позбавлене можливості на підставі свого рішення призначити особі пенсію за віком на пільгових умовах. З огляду на вказане позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 щодо визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови в призначенні пенсії не були задоволені судом і в цій частині в позові було відмовлено.

Вказану постанову Вінницького міського суду Вінницької області залишено в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року по справі №127/18705/14-а.

Встановлено Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді справи №127/3659/17 за позовом Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 5829,39 грн. Позов було мотивовано тим, що ОСОБА_3 в період з 25.07.2013р. по 23.12.2013 р. та з 06.08.2014 р. по 23.12.2014 р. був зареєстрований в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ОСОБА_3 за вказаний період призначено та виплачено допомогу по безробіттю, загальна сума якої складає 5829,39 грн. В подальшому, Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці було проведено розслідування достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Під час розслідування було виявлено, що ОСОБА_3 з 09.11.2013 р. призначено пільгову пенсію за списком № 2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, всупереч приписам Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державну соціальне страхування на випадок безробіття", відповідач не повідомив центр зайнятості про призначення йому пенсії, у зв'язку з чим на думку позивача, ОСОБА_3 безпідставно отримував допомогу по безробіттю в розмірі 5829,39 грн. Враховуючи наведене, Ленінський районний центр зайнятості м. Вінниці просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 5829,39 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 11.04.2017р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2017р. в задоволенні позову було відмовлено, зокрема на тій підставі, що право на виплату даної пенсії у ОСОБА_3 виникло з моменту набрання законної сили постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2014 року, а саме на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року, яку відповідач отримав 19.12.2014 року, а тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 правомірно отримував допомогу по безробіттю.

Апеляційний суд, перевіривши наведені доводи апеляційної скарги, встановивши обставини, які підлягали встановленню на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, не вбачає підстави для задоволення поданої скарги.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні вимог позивача на підставі того, що останнім не доведено причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та шкодою, завданою позивачу, що є обов'язковою умовою для стягнення позадоговірної шкоди відповідно до норм Цивільного кодексу України.

Частинами 1 і 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Положеннями статті 1173 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади Автономної республіки Крим або органом місцевого самоврядування, настає незалежно від вини цих органів, тобто і при випадковому завданні.

За таких обставин, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Суб'єктами відповідальності, відповідно до статті 1173 Цивільного кодексу України є органи державної влади або місцевого самоврядування.

Згідно статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року №280, Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

За пунктом 7 цього Положення Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Отже, Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці є органом виконавчої влади, тобто суб'єктом відповідальності в розумінні статті 1173 Цивільного кодексу України.

За частиною 1 статті 107 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" Пенсійний фонд, його органи та посадові особи за шкоду, заподіяну особам внаслідок несвоєчасного або неповного надання соціальних послуг, призначення (перерахунку) та виплати пенсій, передбачених цим Законом, а також за невиконання або неналежне виконання ними обов'язків з адміністративного управління Накопичувальним фондом несуть відповідальність згідно із законом.

Одночасно, позивач, в межах наданих йому повноважень визначених спеціальними законодавчими актами, є уповноваженою особою, яка здійснює виплату допомоги по безробіттю громадянам, працездатного віку які звернулись до відповідного центру зайнятості.

У відповідності до частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії.

Положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та цього Закону.

Відповідно до пункту 7 частини 1 статті 31 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" виплата допомоги по безробіттю припиняється у разі призначення чи отримання права на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, пенсії за вислугу років або досягнення особою встановленого законом пенсійного віку.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу скаржника на наступне.

Обставини, на які посилається позивач та які є предметом розгляду в даній господарській справі, неодноразово були досліджені в справах які розглядались в порядку адміністративного та цивільного судочинства, вказані рішення були залишені судами вищих інстанції без змін та набрали законної сили.

Згідно ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Місцевим господарським судом встановлено, що постановою Вінницького міського суду Вінницької області залишено в силі ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року по справі №127/18705/14-а позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 позов задоволено частково. Зобов'язано Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці призначити та виплачувати ОСОБА_3 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до п. «б» ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 09.11.2013 року.

Судове рішення, прийняте Вінницьким міським судом в справі № 127/18705/14-а має преюдиціальне значення для вирішення даного спору, а встановлені ними факти не потребують повторного доведення.

Вбачається, що позовні вимоги громадянина ОСОБА_3 щодо визнання протиправними дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови в призначенні пенсії не були задоволені судом, в цій частині в позові було відмовлено.

Відтак, твердження апелянта, що судом при розгляді справи № 127/18705/14-а встановлено факт протиправності дій Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови в призначенні пенсії громадянину ОСОБА_3 не відповідають дійсності.

Одночасно, доводи апеляційної скарги про наявність у діях відповідача складу цивільного правопорушення (повного чи скороченого) не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, судом з вищевказаного судового рішення, Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці не могло призначити пенсію громадянину ОСОБА_3, виходячи з тих обставин, які існували в момент звернення останнього за призначенням пенсії. Усунення обставин, які перешкоджали призначенню належної ОСОБА_3 пенсії на пільгових умовах, потребувало звернення з відповідним позовом та його вирішення в судовому порядку. Встановлений Вінницьким міським судом факт відсутності протиправності в діях Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці щодо відмови в призначенні пенсії громадянину ОСОБА_3 є преюдиційним для даної справи № 902/1016/17.

Окрім того, як було встановлено Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді справи №127/3659/17 за позовом Ленінського районного центру зайнятості м. Вінниці до ОСОБА_3 про стягнення допомоги по безробіттю в сумі 5829,39 грн. Позов було мотивовано тим, що ОСОБА_3 в період з 25.07.2013р. по 23.12.2013 р. та з 06.08.2014 р. по 23.12.2014 р. був зареєстрований в Ленінському районному центрі зайнятості м. Вінниці, як такий, що шукає роботу. Відповідно до Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", ОСОБА_3 за вказаний період призначено та виплачено допомогу по безробіттю, загальна сума якої складає 5829,39 грн. В подальшому, Ленінським районним центром зайнятості м. Вінниці було проведено розслідування достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітного та виплати матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час її реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної. Під час розслідування було виявлено, що ОСОБА_3 з 09.11.2013 р. призначено пільгову пенсію за списком № 2 згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення". Однак, всупереч приписам Закону України "Про зайнятість населення" та Закону України "Про загальнообов'язкове державну соціальне страхування на випадок безробіття", відповідач не повідомив центр зайнятості про призначення йому пенсії, у зв'язку з чим на думку позивача, ОСОБА_3 безпідставно отримував допомогу по безробіттю в розмірі 5829,39 грн. Враховуючи наведене, Ленінський районний центр зайнятості м. Вінниці просив стягнути з ОСОБА_3 кошти в сумі 5829,39 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 11.04.2017р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 30.05.2017р. в задоволенні позову було відмовлено, зокрема на тій підставі, що право на виплату даної пенсії у ОСОБА_3 виникло з моменту набрання законної сили постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 23.09.2014 року, а саме на підставі ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 року, яку відповідач отримав 19.12.2014 року, а тому суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 правомірно отримував допомогу по безробіттю.

Відтак, посилання суду першої інстанції на ту обставину, що заявлена до стягнення сума сплачена позивачем добровільно, судова колегія вважає обґрунтованим, оскільки положенням пункту 2 частини 1 статті 44 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що зареєстровані безробітні мають право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття та соціальні послуги відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» та цього Закону. Отже, виплата допомоги по безробіттю здійснювалася позивачем добровільно та у відповідності до чинного законодавства.

Позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди, має довести наявність лише трьох елементів цивільного правопорушення: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Як зазначалось вище, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірний дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З огляду на встановлені обставини справи, враховуючи вищевказані судові рішення, які мають преюдиціальне значення для даної справи, колегія суддів приходить до переконливого висновку, що в даному випадку відсутні всі три елементи цивільного правопорушення, які б дали підстави для стягнення збитків на підставі ст. 1173 ЦК України. Судами двох інстанцій не встановлено неправомірності у діях Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці, відтак відсутній і причинний зв'язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Вказане виключає підстави для стягнення шкоди на підставі статей 1166 та 1173 ЦК України, якими апелянт обґрунтував свої вимоги.

Одночасно, враховуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Правова позиція щодо стягнення матеріальної шкоди з Управління Пенсійного фонду України викладена в постановах Вищого Господарського суду України від 11.12.2017 (справа №906/451/17), від 05.12.2017 (справа №915/606/17), від 23.11.2017 справа №916/336/17), від 14.11.2017 (справа № 925/423/17), від 17.10.2017 (справа №904/1284/17 та постановах Верховного суду України від 13.02.2018 (справа №915/282/17), від 02.03.18 (справа №916/336/17).

Однак, судова колегія вбачає підстави відступити від правової позиції Вищого господарського суду України та Верховного Суду, оскільки у вказаних справах були встановлені факти неправомірності дій державного органу, наявність шкоди та причинний зв'язок між неправомірними діями та заподіяною шкодою. При цьому, неправомірність дій органу державної влади підтверджувалось відповідним рішенням суду, яке мало преюдиціальне значення для справи про відшкодування шкоди.

Водночас в даному випадку рішенням суду не встановлено неправомірності дій органу державної влади а саме Управління Пенсійного фонду України в місті Вінниці, оскільки останній був позбавлений можливості, без відповідного рішення суду надати громадянину ОСОБА_3 пенсію у відповідності до чинного законодавства, відтак судова колегія прийшла до переконливого висновку про відсутність причинного зв'язку між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які є елементами складу цивільного правопорушення.

Таким чином, апелянтом не наведено переконливих та обгрунтованих доказами доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно зясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку на підставі доказів, що були надані сторонами. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в ній доводи не спростовують висновків суду.

З врахуванням вищевикладеного, рішення рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення предбачених ст. 277-279 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" від 03.10.2017 №2147-VIII), не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без змін.

Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Правобережного районного центру зайнятості м. Вінниці - робочого органу виконавчої дирекції Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття на рішення господарського суду Вінницької області від 27.02.18р. у справі №902/1116/17 залишити без задоволення, рішення господарського суду Вінницької області залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №902/1116/17 повернути господарському суду Вінницької області.

Повний текст постанови складений "25" травня 2018 р.

Суддя - доповідач (головуючий суддя) Філіпова Т.Л.

Суддя Василишин А.Р.

Суддя Грязнов В.В.