ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. Черкаси

справа № 925/342/18

Господарський суд Черкаської області в складі: головуючого - судді Скиби Г.М., за участю секретаря судового засідання Копистири В.М., у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного провадження у приміщенні господарського суду розглянув справу за позовом приватного підприємства «ЕКОКРАФТ-777», м. Черкаси, вул. Казбетська, 68

до департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36

про стягнення 30 614,00 грн. заборгованості,

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 директор - за посадою;

від відповідача: участі не брав.

Приватне підприємство «ЕКОКРАФТ-777» звернулося в господарський суд Черкаської області з позовом до департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради про стягнення заборгованості за надані послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям згідно договору надання послуг від 22.03.2017р. №78, та відшкодування судових витрат.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 12.04.2018р. позовну заяву приватного підприємства «ЕКОКРАФТ-777» залишено без руху.

Приватне підприємство «ЕКОКРАФТ-777» у зазначений строк усунуло недоліки позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 16.04.2018р. відкрито провадження у справі та її призначено до розгляду по суті. Справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження.

До початку судового засідання від відповідача до суду надійшла заява про визнання позову, в якій просить суд ухвалити рішення про повне задоволення позову в сумі 30 614,00 грн., справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження та без участі відповідача. Відповідач підтвердив, що надані згідно акту послуги ним прийняті та спожиті, проте не оплачені у звязку з затримкою у фінансуванні його витрат та проведенні платежів Казначейською службою.

У судовому засіданні:

представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в засідання не прибув, позовні вимоги визнав письмово.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача, судом встановлено такі взаємовідносини сторін та обставини:

22.03.2017 між департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради (Замовником), департаментом житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради (Платником відповідач у справі), в особі директора ОСОБА_2, що діє на підставі Положення, та приватним підприємством «ЕКОКРАФТ-777» (Постачальником Позивач у справі), в особі директора ОСОБА_1, що діє на підставі Статуту, було укладено договір надання послуг №78 (Далі Договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених Договором, Постачальник зобов'язується надати, а Платник зобов'язується прийняти й оплатити Постачальнику послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям (надалі - послуги), за видами послуг, цінами та в обсягах, що зазначені у Специфікації послуг (додаток до Договору), а також у терміни, передбачені Договором.

Пунктом 3.1 Договору визначено, що ціна Договору становить: 160000,00 грн.

Згідно з додатковою угодою №1 від 22.03.2017 до Договору, п.3.1 Договору викладено у наступній редакції: «Ціна Договору становить: 153070,00 грн.».

Згідно з додатковою угодою №2 від 29.12.2017 до Договору, п.3.1 Договору викладено у наступній редакції: «Ціна Договору становить: 183684,00 грн. При цьому:

- фінансування 2017 року - 153070,00 грн.;

- фінансування 2018 року - 30614,00 грн.».

Цією ж додатковою угодою викладено у новій редакції Специфікацію послуг за договором та визначено перелік і вартість послуг, що надаються у 2018 році - загальною вартістю 30614,00 грн.

Згідно п.4.2 Договору Платник здійснює оплату за послуги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцяти) днів з моменту підписання уповноваженими представниками Платника і Постачальника актів наданих послуг.

02.03.2018 представниками Позивача та Відповідача підписано акт приймання наданих послуг №1 за договором надання послуг №78 від 22.03.2017 за період надання послуг: січень-лютий 2018 року, згідно з яким підтверджено, що Позивач надав, а Відповідач прийняв послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям, згідно з вказаним договором на загальну суму 30614,00 грн. При цьому, як зазначено у вищевказаному акті, Сторони претензій один до одного не мають (а.с. 21).

Проте, на сьогоднішній день, надані та прийняті послуги Відповідачем не оплачені. З урахуванням терміну відстрочення платежу строк оплати спожитих послуг є таким, що настав.

У звязку з неналежним виконанням Відповідачем зобовязань по договору, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного права та примусового стягнення боргу.

Відповідач визнав позов.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності та за внутрішнім переконанням, заслухавши пояснення та обгрунтування представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення.

У відповідності з положеннями постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012р. №6 «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто зясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Згідно статутних документів позивач та відповідач є самостійними юридичними особами.

Позивач є субєктом господарювання на ринку послуг в Україні.

Відповідач є виконавчою структурою органу місцевого самоврядування.

Згідно ч. 3 ст. 5 Господарського кодексу України (далі - ГК України) субєкти господарювання та інші учасники відносин у сфері господарювання повинні здійснювати свою діяльність у межах встановленого правового господарського порядку, додержуючись вимог законодавства.

Частина 2 ст. 13 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачає зобовязання особи при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Між сторонами виникли договірні відносини надання і споживання послуги, що регламентовані гл. 63 ЦК України.

Договір надання послуг від 22.03.2017р. №78 не заперечений сторонами, не визнаний в установленому порядку недійсним. Суд вважає, що сторонами досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Згідно частини 1 ст. 173 ГК України зобовязання, що виникає між субєктами господарювання, в силу якого один субєкт зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта, або утриматися від певних дій, а інший субєкт має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку, є господарським зобовязанням.

Згідно з частиною 1 ст. 174 ГК України, господарські зобовязання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно зі ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно зі ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Спірний договір передбачав надання таких послуг: послуги з утилізації сміття та поводження зі сміттям.

Ціна договору передбачена в п. 3.1 Договору та змінена згідно Додаткових угод №№1, 2 до Договору.

За змістом положень ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк оплати наданих послуг визначено п.4.2 Договору, яким передбачено, що Платник здійснює оплату за послуги шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцяти) днів з моменту підписання уповноваженими представниками Платника і Постачальника актів наданих послуг.

В силу положень п.4.2 Договору, ст.251-253 ЦК України, строк добровільного виконання зобов'язання Відповідача щодо оплати послуг згідно з актом №1 завершився 02.04.2018.

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, Відповідач не може бути звільнений від виконання зобов'язання щодо оплати наданих послуг згідно з актом приймання наданих послуг №1 від 02.03.2018, строк виконання якого настав.

При цьому, щодо умови, закріпленої п.3.3 Договору в частині виникнення у Відповідача грошового зобов'язання лише при наявності відповідного бюджетного призначення (бюджетних асигнувань), варто зазначити наступне.

Відповідно до ст. 212 Цивільного кодексу України, особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Проте, за змістом ст. 511 ЦК України, зобов'язання не може створювати обов'язку для третьої особи.

Одночасно, згідно з ч. 2 ст. 528 ЦК України, навіть у випадку покладення виконання обов'язку боржником на іншу особу, відповідальним за виконання зобов'язання залишається боржник, а не така особа.

Окрім того, ч.1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відсутність коштів у боржника не є підставою невиконання ним грошового зобовязання або ухилення від виконання зобовязання.

Отже, жодних обставин, які б були підставою звільнення Відповідача від виконання зобов'язань за договором №78 від 22.03.2017р. суд не вбачає.

Позивачем при зверненні до суду із цим позовом використано належний, в розумінні вимог ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, - спосіб захисту його порушеного права.

Позовні вимоги про стягнення 30 614,00 грн. заборгованості з відповідача - Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради НП користь позивача - приватного підприємства «ЕКОКРАФТ-777» - підлягають до задоволення.

Відповідно до ст.ст. 74, 76-79 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Господарський суд приймає тільки ті докази, які мають значення для справи. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обовязок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого субєктивного права.

Суд зазначає, що проведення оплати боргу відповідачем під час розгляду справи та неподання ним доказів у справу має враховуватись виконавчою службою при виконанні рішення суду в ході виконавчого провадження. Суд вважає, що відповідач мав достатньо часу для надання доказів про проведення розрахунку.

Відповідно до приписів ст. 130 ГПК України при визнанні позовних вимог відповідачем з останнього стягується 50% судового збору на користь позивача. Решта 50% сплаченого судового збору підлягають поверненню з державного бюджету позивачу за його мотивованою письмовою заявою. Тобто, з відповідача на користь позивача належить стягнути 881 грн. судового збору. Поверненню позивачу підлягає 881 грн. судового збору з державного бюджету.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 232, 233, 236-241 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Департаменту житлово-комунального комплексу Черкаської міської ради, м. Черкаси, вул. Б.Вишневецького, 36, , номер рахунку в банку невідомий

на користь приватного підприємства «ЕКОКРАФТ-777», м. Черкаси, вул. Казбетська, 68, , номер рахунку в банку невідомий

30 614,00 грн. заборгованості та 881,00 грн. судового збору.

Повернути приватному підприємству «ЕКОКРАФТ-777», м. Черкаси, вул. Казбетська, 68, , номер рахунку в банку невідомий

з Державного бюджету України судовий збір, сплачений по платіжному дорученню від 13 квітня 2018 року №75 в сумі 881 грн. (вісімсот вісімдесят одна гривня).

Оригінал платіжного доручення залишити в справі.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складення повного судового рішення. Сторони у справі протягом цього строку мають право подати апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції на вказане рішення.

Повне рішення складено 22.05.2018р.

Суддя Г.М. Скиба