ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/442/17-г/7

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Дроботової Т.Б. - головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.09.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком"

до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Чортківської районної державної адміністрації,

про стягнення 56 731,98 грн,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - ПАТ "Укртелеком") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації (далі - Управління соціального захисту населення) про стягнення 56 731,98 грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги за 2016 рік.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ "Укртелеком" послалося на положення статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункт 63 Правил надання та отримання комунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 № 295 (діла - Правила), та зазначило про наявність у відповідача обов'язку відшкодувати надані у 2016 році телекомунікаційні послуги на пільгових умовах згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256.

У відзиві на позовну заяву Управління соціального захисту населення просило відмовити в її задоволенні у зв'язку з безпідставністю, а також відсутністю договірних і будь-яких інших зобов'язань, ненаданням розрахунків та незначенням підстав їх відшкодування в межах бюджетного року.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 29.08.2017 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача залучено Чортківську районну державну адміністрацію.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 18.09.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2017, позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Управління соціального захисту населення на користь ПАТ "Укртелеком" 56 731,98 грн заборгованості та 1 600,00 грн судового збору, з огляду на встановлення обставин щодо доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Не погоджуючись із судовими рішеннями, Управління соціального захисту населення у касаційній скарзі просить скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.09.2017 і постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю у зв'язку з їх безпідставністю, акцентуючи на відсутності договірних чи інших зобов'язань між сторонами, оскільки скаржник з 01.01.2016 не було розпорядником коштів місцевого бюджету та не в змозі здійснювати фінансування видатків із надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.

У відзиві на касаційну скаргу Чортківська районна державна адміністрація просить задовольнити вимоги скаржника та скасувати судові рішення з підстав необґрунтованості заявленої до стягнення суми, стосовно якої не було проведено звірки, а також наголошуючи, що загальний обсяг виплат місцевих бюджетів на державну програму соціального захисту, яка передбачає компенсаційні виплати за надання телекомунікаційних послуг окремим категоріям громадян, не може перевищувати розміру затверджених субвенцій, в межах яких управління належним чином виконало свої зобов'язання.

ПАТ "Укртелеком" у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення, а судові рішення - без змін із підстав правомірності встановлення судами всіх обставин справи та відповідності висновків судів нормам матеріального права.

Переглянувши у порядку письмового провадження оскаржені у справі судові рішення, дослідивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та заперечення на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається із матеріалів справи, предметом спору у ній є вимога ПАТ "Укртелеком" про стягнення з Управління соціального захисту населення 56 731,98 грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних із наданням пільг на телекомунікаційні послуги за 2016 рік, факт надання яких сторони не заперечували із посиланням, зокрема, на положення статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункт 63 Правил.

Згідно зі статтею 19 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

ПАТ "Укртелеком" надає телекомунікаційні послуги категоріям споживачів на пільгових умовах відповідно до пункту 19 частини 1 статті 12, пункту 10 частини 1 статті 13, пункту 18 частини 1 статті 14, пункту 20 частини 1 статті 15 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; пункту 18 статті 6-1, пункту 10 статті 6-2, пункту 17 статті 6-3, пункту 19 статті 6-4 Закону України "Про жертви нацистських переслідувань"; пункту 11 статті 20 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів органів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист", пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України "Про охорону дитинства".

Згідно з пунктом 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" та пункту 63 Правил споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, телекомунікаційні послуги надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Законом України "Про телекомунікації" та Правилами не передбачено жодного обмеження щодо надання послуг у разі відсутності коштів на зазначені цілі.

Наведеними положеннями законодавства передбачено реалізацію державних соціальних гарантій певним категоріям громадян, законодавчо визначений обов'язок оператора телекомунікаційних послуг надавати послуги зв'язку тим категоріям громадян, які мають установлені законодавством пільги з їх оплати, та обов'язок держави в особі її органів відшкодувати вартість наданих послуг суб'єкту господарювання, який їх надає.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України бюджетні зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв'язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.

За змістом підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 та статті 102 Бюджетного кодексу України до видатків місцевих бюджетів належать видатки на відшкодування вартості послуг зв'язку, які надані тим категоріям громадян, яким державою надані пільги з їх оплати, що здійснюється за рахунок субвенцій з Державного бюджету України на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 102 Бюджетного кодексу України постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 № 256 затверджено Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету та встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", а також здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги (пункт 2 Порядку).

Згідно з пунктом 3 зазначеного Порядку головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Отже, ураховуючи викладене, між сторонами виникли правовідносини з надання послуг зв'язку окремим категоріям населення на пільговій основі, в яких відповідач як розпорядник відповідних коштів зобов'язаний здійснювати розрахунки з організаціями, що надають послуги особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги. При цьому чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про розрахунки з постачальниками послуг, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на пільги, оскільки зобов'язання сторін у таких відносинах виникають безпосередньо із законів України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/621/17).

Згідно з частинами 1,2 статті 509, частинами 3, 4 статті 11 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку; зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

ПАТ "Укртелеком" є суб'єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності позивача як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку відповідно до частини другої статті 3 Господарського кодексу України.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України, статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Отже, з урахуванням положень чинного законодавства у позивача виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв'язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а у відповідача як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов'язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги. По-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина 1 статті 167 Цивільного кодексу України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 Цивільного кодексу України).

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку про наявність у відповідача обов'язку здійснити розрахунки з позивачем щодо телекомунікаційних послуг, наданих у 2016 році особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а відсутність бюджетних призначень на відповідні видатки у 2016 році не є підставою для звільнення відповідача від виконання встановленого чинним законодавством зобов'язання.

Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих ним абонентам - пільговим категоріям споживачів, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" видатків на ці потреби не передбачав, оскільки фінансові зобов'язання держави виникли не із зазначеного Закону, а із законодавства, яким унормовано надання соціальних пільг визначеним законодавчо особам, а також із нормативно-правових актів, якими встановлено порядок здійснення розрахунків із постачальниками, зокрема, телекомунікаційних послуг таким категоріям споживачів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/621/17).

Частиною 2 статті 218 Господарського кодексу України та статтею 617 Цивільного кодексу України не передбачено такої підстави для звільнення від відповідальності як відсутність у боржника необхідних коштів.

Конституційний Суд України неодноразово висловлював правову позицію щодо неможливості поставити гарантовані законом виплати, пільги тощо у залежність від видатків бюджету (рішення від 20.03.2002 № 5-рп/2002, від 17.03.2004 № 7-рп/2004,від 01.12.2004 № 20-рп/2004, від 09.07.2007 № 6-рп/2007). Так, зокрема, у рішенні від 09.07.2007 № 6-рп/2007 Конституційний Суд України наголосив, що невиконання державою своїх соціальних зобов'язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення принципів соціальної, правової держави (підпункт 3.2).

Разом з тим держава, запроваджуючи певний механізм правового регулювання відносин, зобов'язана забезпечити його реалізацію. В іншому разі випадку всі негативні наслідки відсутності правового регулювання покладаються на державу.

Крім того, за змістом статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, ЄСПЛ, зокрема у справі "Кечко проти України" (заява № 63134/00), ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату надбавок з державного бюджету, однак свідома відмова в цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення Суду). У пункті 26 цього рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов'язань.

У рішеннях ЄСПЛ від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).

Ураховуючи положення чинного законодавства та правову позицію, наведену, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 906/621/17, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій щодо наявності правових підстав для задоволення позову ПАТ "Укртелеком" про стягнення з Управління соціального захисту населення 56 731,98 грн заборгованості з компенсації видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг на телекомунікаційні послуги за 2016 рік, оскільки зважаючи на положення статей 525, 526, 530 Цивільного кодексу України і статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору, а сама по собі відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Викладені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції, оскільки вони не спростовують висновків суду і фактично зводяться до переоцінки обставин справи.

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній з 15.12.2017, що діяла на час здійснення касаційного провадження), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені у справі судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для їх скасування немає.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, пунктом 1 частини 1 статті 308, статтями 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Чортківської районної державної адміністрації залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 18.09.2017 у справі № 921/442/17-г/7 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова

Судді К.М. Пільков

Ю.Я. Чумак