УХВАЛА

про закриття провадження у справі

м. Київ

16.05.2018Справа № 910/8265/16

Господарський суд міста Києва у складі: головуючого - судді Князькова В.В.,

за участю секретаря судового засідання Скокіна О.Л.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу

за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ», м. Київ

до відповідача 1: Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, м. Київ,

відповідача 2: Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області, м. Київ

відповідача 3: Державної казначейської служби України, м. Київ

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача 1: Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, м. Київ

про стягнення 4 144 570,55 грн., -

За участю представників:

від позивача: від відповідача 1: від відповідача 2: від відповідача 3: від третьої особи:Омельченко В.М. не з'явився Куценко А.Г. не з'явився не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «ПІРЕУС БАНК МКБ» звернулось до Господарського суду міста Києва з вимогами до Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (відповідач 1), Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області (відповідач 2) та Державної казначейської служби України (відповідач 3) про стягнення з Державного бюджету України на користь позивача 7 972 280,16 грн. майнової шкоди, завданої неправомірною бездіяльністю Головного державного виконавця Василевич Т.М. та начальника Штепи С.О. Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Рішенням господарського суду міста Києва від 16.01.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017, позов задоволено частково; стягнуто з держави на користь Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» 4 144 570,55 грн. майнової шкоди; в іншій частині позову відмовлено.

Постановою Верховного суду від 27.03.2018 касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління у Київській області задоволено частково. Рішення господарського суду міста Києва від 16.01.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 29.05.2017 зі справи №910/8265/16 скасовано в частині стягнення з державного бюджету України на користь Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ» 4 144 570,55 грн. майнової шкоди. Справу у відповідній частині направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено у новій редакції.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.04.2018 справу прийнято до провадження новим складом суду, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 16.05.2018 (з урахуванням ухвали про виправлення описки від 27.04.2018), надано відповідачам строк для подання відзиву до 05.05.2018.

24.04.2018 позивачем подано до суду письмове повідомлення про погашення Державною казначейською службою України боргу в сумі 4 144 570,55 грн.

У судове засідання представник позивача з'явилась, підтвердила здійснення Державною казначейською службою України відшкодування майнової шкоди в сумі 4 144 570,55 грн., позовні вимоги не підтримала у зв'язку з відсутністю предмета спору.

Представники відповідача 1 та відповідача 2 у судове засідання не з'явились, заперечень або інших письмових пояснень по справі не надали. При цьому, належне повідомлення Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (відповідача 1) та Державної казначейської служби України (відповідача 3) про розгляд справи підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень №542, №518, 534, №818.

Представник відповідача 2 до суду з'явилась, надала відзив на позов. Тобто, відзив на позов було подано з пропуском строку, встановленого для подання такого відзиву згідно з ухвалою Господарського суду міста Києві від 10.04.2018.

При цьому, встановлений судом строк для подання відзиву становив більше п'ятнадцяти днів, що відповідає ч. 8 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на те, ухвалу суду від 10.04.2018 отримано відповідачем 16.04.2018 (рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №526).

Однак, згідно з статтею 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак, приймаючи до уваги, що представник відповідача 2 вказала про відсутність у неї відомостей про відшкодування позивачу шкоди відповідачем 3, зважаючи на пропуск строку для подання відзиву, справа розглядається без урахування відзиву, поданого 16.05.2018. Такий висновок суду підтверджується практикою застосування процесуальних норм Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 у даній справі.

Розглянувши матеріали справи, господарський суд виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту судових рішень у даній справі, задовольняючи частину позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Піреус Банк МКБ», господарські суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що вимоги про стягнення власне майнової шкоди в сумі 4 144 570,55 грн. є обґрунтованими; що ж до сум 3% річних - 408 438,91 грн. та інфляційних нарахувань - 3 419 270,70 грн., то вони стягненню не підлягають, оскільки відшкодування шкоди у даному випадку відбувається не на виконання грошового зобов'язання, а з інших підстав. Судами встановлено, що:

- рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 04.11.2010 у справі №2-5617/10 стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Банку: суму заборгованості за кредитом 499 226,08 дол. США; суму штрафу 120 000 грн.; судовий збір у сумі 1 700 грн. і 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання цього рішення 15.02.2011 названим судом видано виконавчі листи;

- головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Богачук Т.М. винесено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.01.2012 №30903998;

- рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25.01.2011 у справі №2-1246/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ТОВ «СТЕЛС» на користь банку, зокрема, заборгованість за Кредитним договором у сумі 4 050 055,79 дол. США. На виконання цього рішення 22.02.2012 видано виконавчі листи;

- постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 17.08.2012 відкрито виконавче провадження № 33925584 про солідарне стягнення з ОСОБА_7 та ТОВ «СТЕЛС» на користь Банку заборгованості за кредитним договором;

- отже, фактично відкрито два виконавчих проваджень, стягувачем в яких є банк, а боржником - ОСОБА_7;

- у результаті реалізації майна боржника з прилюдних торгів отримано кошти в сумі 8 547 918,01 грн., які перераховані Головному управлінню юстиції в Київській області;

- з 25.05.2013 по 20.03.2013 відділом Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області на рахунок банку в межах виконавчого провадження № 30903998 перераховано кошти в сумі 3 992 134,06 грн.;

- за даними відповідача 1, згідно з розпорядженням державного виконавця від 06.02.2013 кошти в сумі 3 992 134,06 грн. перераховано стягувачу (банку); 500 грн. перераховано як витрати на проведення виконавчих дій; 399 213,40 грн. перераховано як виконавчий збір. Водночас 4 156 070,55 грн. перераховано ОСОБА_7 як надлишково стягнуті;

- при перерахуванні зазначених коштів Банку державний виконавець керувався постановою про відкриття виконавчого провадження, в якій сума штрафу була помилково зазначена 120 грн., тоді як згідно з виконавчим документом сума штрафу - 120 000 грн.;

- у зв'язку з невиконанням посадовими особами відповідача 1 покладених на них обов'язків банк звернувся до Деснянського районного суду міста Києва зі скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Василевич Т.М. та начальника того ж відділу Штепи С.О. Названим судом винесено ухвалу від 19.12.2013 у справі №754-17450/13-ц, якою (з урахуванням ухвали від 22.01.2014 про виправлення описки): скаргу Банку задоволено; визнано неправомірною бездіяльність названого державного виконавця щодо неперерахування коштів, отриманих від реалізації заставного майна, в сумі 4 144 570,55 грн. на рахунок стягувача (заставодержателя) - банку; зобов'язано названий відділ стягнені у виконавчому провадження №30903998 кошти перерахувати на поточний рахунок Банку, а саме: 120 000 грн. - у рахунок повного погашення заборгованості у ВП №30903998; 4 024 570,55 грн. - у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором (8 547 918,01 грн. - 4 112 134,06 грн. - 411 213,40 грн. виконавчого збору 10%);

- згадана ухвала від 19.12.2013 набрала законної сили, але відповідачем 1 не виконана;

- відтак, банк у квітні 2014 року звернувся до суду з позовом про відшкодування збитків шляхом стягнення з державного бюджету України 4 144 570,55 грн. майнової шкоди на підставі статей 22, 1174 Цивільного кодексу України, а також нарахувань, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України вигляді 3% річних у сумі 153 973,80 грн. та «інфляційних втрат» у сумі 145 259,97 грн., - у зв'язку з невиконанням відповідачем 1 згаданої ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2013.

Переглядаючи в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій у справі №910/8265/16, Верховний Суд не висловив заперечень щодо встановлених у справі фактичних обставин та застосованих матеріальних норм, однак вказав на порушення процесуальних норм, а саме:

- при задоволенні позову в резолютивній частині рішення вказуються, зокрема, найменування сторони, з якої здійснено стягнення грошових сум (пункт 1 частини 2 статті 84 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017);

- наказ господарського суду має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (частина 1 статті 117 Господарського процесуального кодексу України в редакції до 15.12.2017).

Верховний Суд вказав, що оскільки судом було стягнуто грошові кошти з держави, то таке судове рішення не може бути виконано, а права позивача, якщо вони були порушені, не можуть бути захищені у визначений судом спосіб. Судами не були досліджені належним чином докази і обставини справи стосовно визначення сторони, з якої, на думку суду, мала б стягуватися грошова сума (боржника).

Однак, як свідчать матеріали справи, Державною казначейською службою України (відповідачем 3) було задоволено грошові вимоги Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» (позивача) та відшкодовано останньому заподіяну шкоду на суму 4 144 570,55 грн., що підтверджується наданими позивачем платіжними дорученнями №2323 від 14.12.2017 на суму 2 025 627,72 грн., №37 від 23.01.2018 на суму 335 860,00 грн., №128 від 14.02.2018 на суму 1 640 548,00 грн., №351 від 22.03.2018 на суму 142 534,83 грн.

Пунктом 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Згідно з роз'ясненнями, наданими у пункті 4.4 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», про відсутність предмета спору, зокрема, свідчить припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв'язку з цим не залишилося неврегульованих питань. Припинення провадження у справі у зв'язку з відсутністю предмета спору можливе в разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина тягне за собою відмову в позові, а не припинення провадження у справі.

Відтак, станом на теперішній час майнова шкода, з приводу стягнення якої заявлено позов, відшкодована позивачу Державною казначейською службою України. При цьому, ані відповідачем 1 (особою, неправомірність дій якої встановлено в межах справи №754/17450/13-ц), ані відповідачем 3 (особою, якою відшкодовано шкоду) не висловлено заперечень по суті спору.

Також згідно з ч. 4 ст. 333 Господарського процесуального кодексу України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. Однак, з березня 2018 року (дати винесення постанови Верховним Судом) по теперішній час до суду не надходило заяв про здійснення повороту судового рішення.

При цьому, господарський суд також виходить з того, що обов'язок державної виконавчої служби перерахувати позивачу стягнені у виконавчому провадженні №30903998 грошові кошти в сумі 4 144 570,55 грн. (з яких: 120 000 грн. - у рахунок повного погашення заборгованості у ВП№30903998; 4 024 570,55 грн. - у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором) встановлений ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2013 у справі №754-17450/13-ц, яка набрала законної сили та підлягає обов'язковому виконанню. Тому, господарський суд зазначає, що скасування Верховним Судом рішення Господарського суду міста Києва від 16.01.2017 у даній справі з тієї підстави, що судом не було визначено боржника, не спростовує та не виключає право Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» на отримання грошових коштів в сумі 4 144 570,55 грн. З приводу зауважень Верховного Суду про невизначення судом першої інстанції особи боржника необхідно вказати, що саме Державною казначейською службою України було сплачено позивачу грошові кошти.

Таким чином, після порушення провадження у даній справі грошові вимоги позивача на суму 4 144 570,55 грн. були задоволені відповідачем 3, що свідчить про відсутність предмету спору, а також не вбачається, що між сторонами спору залишились неврегульовані питання.

Враховуючи наведені обставини, за висновками суду, наявні підстави для закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмета спору.

На виконання частини 4 статті 231 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розподіл судових витрат господарським судом враховано наступне.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов'язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

За змістом ч. 9 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Як зазначалось судом, неправомірність бездіяльності головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області Василевич Т.М. щодо неперерахування грошових коштів, отриманих від реалізації заставного майна, у сумі 4 144 570,55 грн. на рахунок стягувача (заставодержателя) Публічного акціонерного товариства «Піреус БАНК МКБ» встановлена ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2013 у справі №754/17450/13-ц та не потребує доказуванню при розгляді даної чи іншої справи.

У даному випадку господарський суд виходить з того, що одним з основних елементів верховенства права є принцип правової визначеності, який серед іншого передбачає, що рішення суду з будь-якої справи, яке набрало законної сили, не може бути поставлено під сумнів.

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008).

Даний принцип тісно пов'язаний з приписами ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь та самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Таким чином, оскільки з фактичних обставин справи вбачається, що спір виник внаслідок неправомірних дій державного виконавця, факт чого встановлено ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19.12.2013 у справі №754/17450/13-ц, приймаючи до уваги задоволення грошових вимог позивача після порушення провадження у справі, сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню відповідачем 1 у розмірі, пропорційному сплаченій позивачу сумі (1 144 570,55 грн. х 1,5% = 62 168,56 грн.).

Крім того, при новому розгляді справи також підлягає розподілу судовий збір, який був сплачений за подання апеляційної та/або касаційної скарги, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. Тому, з відповідача 1 на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір за подання апеляційної скарги на ухвалу Господарського суду міста Києва від 23.06.2016 (1 378,00 грн.), а всього - 63 546,56 грн. (62 168,56 грн. + 1 378,00 грн. = 63 546,56 грн.).

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 185, ст. ст. 130, 231, 234-237 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити провадження у справі №910/8265/16 за позовом Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» до Головного територіального управління юстиції у Київській області в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області та Державної казначейської служби України про стягнення 4 144 570,55 грн.

2. Стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області (02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд. 15; ідентифікаційний код 34481907) в особі Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь Публічного акціонерного товариства «ПІРЕУС БАНК МКБ» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8; ідентифікаційний код 20034231) судовий збір в сумі 63 546 (шістдесят три тисячі п'ятсот сорок шість) грн. 56 коп.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 21.05.2018.

Суддя В.В. Князьков