Господарський суд
Житомирської області
_________________________________________
______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. м. Житомир Справа № 906/280/18

Господарський суд Житомирської області у складі:

судді Сікорської Н.А.

секретар судового засідання: Макарчук В.І.

за участю представників позивача: Лісовський А.А. - директор, Лурці-Огли О.М., довіреність б/н від 02.04.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ" Альянс"

до Фізичної особи- підприємця Верещака Олега Володимировича

про стягнення помилково перерахованої суми коштів 11084,41 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю "Комерційна Фірма "Альянс" подано позов про стягнення з Фізичної особи - підприємця Верещак Олега Володимировича 11084,41 грн., з яких: 8020,00 грн., - основний борг; 2519,65 грн. - інфляційні збільшення; 544,76 грн. - 3% річних від простроченої суми.

Ухвалою від 23.04.2018 суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначено на 22.05.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач помилково перерахував відповідачу грошові кошти у сумі 30000,00 грн. згідно платіжного доручення №733 від 07.04.2017, які останнім не повернуто в повному обсязі. Неповернення коштів позивачу стало підставою звернення до суду.

Відповідач в судове засідання не з'явився. 08.05.2018 на адресу суду повернулась ухвала господарського суду Житомирської області від 23.04.2018, яка направлялась на адресу відповідача з відміткою поштового відділення про неможливість вручення поштового відправлення "За незапитом" (а.с. 70-74).

Враховуючи вищевикладені обставини, оскільки поштова кореспонденція направлялась відповідачу за юридичною адресою, суд вважає, що ним вжито всі залежні від нього заходи для повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи та забезпечення явки останнього в судове засідання для реалізації ним права на судовий захист своїх прав та інтересів.

Оскільки явка відповідача в судове засідання не визнана обов'язковою, а надання письмового відзиву є правом відповідача, а не його обов'язком, суд вважає, що неявка відповідача та неподання відзиву не перешкоджатиме розгляду справи за наявними в ній матеріалами, відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 07.04.2017 TOB «КФ «Альянс» (позивач) на розрахунковий рахунок ФОП Верещака Олега Володимировича (відповідач) № НОМЕР_2, який відкрито в ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 311744, помилково перераховано грошові кошти у сумі 30000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №733 від 07.04.2017 (а.с.24).

Позивач неодноразово звертався до Відповідача з проханням здійснити повернення усієї помилково перерахованої суми коштів шляхом направлення відповідачу вимог №10/5 від 10.05.2017, № 66-22/11/2017 від 22.11.2017, № 80-06/12/2017 від 06.12.2017; 03-09/01/2018 від 09.01.2018, № 28-22/02/2018 від 22.02.2018 з вимогами про повернення помилково перерахованих коштів (35,38,39,42,43-44,49,50,60).

В період з 26.05.2017 по 21.02.2018 відповідачем було здійснено часткове повернення коштів у розмірі 21980, 00 коп., що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями (а.с. 52-58).

Станом на 13.04.2018 р. відповідачем не здійснено повернення коштів у розмірі 8020,00грн., що стало підставою для звернення до суду з вимогою про стягнення з відповідача 8020,00 грн. безпідставно отриманих коштів.

Крім того, позивач, посилаючись на ст.ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 2519,65 грн. інфляційних та 544,76 грн. 3% річних.

Оцінивши в сукупності матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, надавши правову оцінку зібраним у справі доказам, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Судом встановлено, що 07.04.2017 позивач здійснив перерахування грошових коштів у розмірі 30000,00 грн. зі свого рахунку на рахунок відповідача, що підтверджується платіжним дорученням № 733 (а.с. 24).

Статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Враховуючи вищенаведене, для підтвердження факту здійснення будь-якої господарської операції необхідна наявність первинних документів, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами будь-яких договорів, а також не оформлено жодних первинних документів, які б свідчили про наявність між ними правовідносин щодо поставки (отримання) товару та здійснення будь-яких інших господарських операцій.

За таких обставин, слід вважати, що кошти в сумі 30000,00 грн. ФОП Верещак О.В. (відповідачем) отримані без належної правової підстави.

Статтею 6 Указу Президента "Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України" № 227/95 від 16 березня 1995 року встановлено, що підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Загальні підстави виникнення зобов'язань у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи було безпідставне набуття або збереження майна результатом поведінки набувача, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Необхідно також зазначити, що зобов'язання із безпідставного збагачення є загальною підставою для відновлення майнового стану осіб (відновлення справедливості) в разі відсутності інших підстав для цього, якщо захист прав особи не може бути здійснений на підставі договору, закону тощо.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

по-перше, є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

по-друге, мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

по-третє, обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків (ст. 11 ЦК).

Частиною 2 ст. 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Оскільки відповідач - ФОП Верещак О.В. не повернув на вимогу позивача безпідставно отримані кошти в повному обсязі, вимога позивача про стягнення 8020,00грн. безпідставно отриманих коштів підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, оскільки відповідачем самостійно не повернуто позивачу безпідставно отримані кошти в сумі 8020,00 грн., вимога позивача є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 2519,65 грн. інфляційних та 544,76 грн. 3% річних, суд зазначає про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Встановлений ст.1212 ЦК України, обов'язок з повернення безпідставно набутих коштів не є грошовим зобов'язанням у розумінні ст. 625 ЦК України.

Пунктом 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилась від прийняття зобов'язання за договором (ст. 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (ст. 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Як встановлено судом, кошти, які просить стягнути позивач, за своєю правовою природою є коштами, які отримані відповідачем без достатньої правової підстави, отже нарахування позивачем iнфляцiйних нарахувань та 3% річних на вказані кошти є безпідставним, тому суд відмовляє в позові у цій частині.

Згідно із ч. 2, 3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідач позов за предметом та підставами не оспорив, своїм процесуальним правом на участь в судовому засіданні та подання відзиву на позовну заяву не скористався.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтвердженими належними та допустими доказами та такими, що підлягають частковому задоволенню в сумі 8020,00грн.

В частині стягнення з відповідача 2519,65 грн. інфляційних та 544,76 грн. 3% річних суд відмовляє в задоволені позову.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі, оскільки саме винні дії відповідача щодо неповернення позивачу безпідставно отриманих коштів стали підставою звернення до суду з даним позовом.

Керуючись статтями 123, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,-

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи підприємця Верещак Олега Володимировича (13300, АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1)

на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "КФ "Альянс" (10025, Житомирська обл., м. Житомир, вул. Корольова,132, офіс 3600, )

- 8020,00 грн. безпідставно отриманих коштів;

- 1762,00 грн. судового збору

3. В решті позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 29.05.18

Суддя Сікорська Н.А.

Віддрукувати:

1- в справу

2,3- сторонам (рек. з повід.)