РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018Справа № 905/235/18

Господарський суд міста Києва в складі головуючого судді Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні матеріали справи

За позовом Приватного акціонерного товариства "Авдіївський коксохімічний завод"

до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" в особі регіональної філії "Донецька залізниця"

про стягнення 6 122,96 грн.

Суддя Літвінова М.Є.

Без виклику представників учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Авдіївський коксохімічний завод» (далі - позивач) подало до господарського суду Донецької області позовну заяву до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» (далі - відповідач) про стягнення 6 122,96 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу завдано збитки, які виникли у зв'язку з несхоронним перевезенням відповідачем вантажу (вугілля кам'яне) за відправкою по залізничній накладній № 41340639, вагон № 60664232.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 08.02.2018 року справу передано за встановленою підсудністю до господарського суду м. Києва.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини протягом п'ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

03.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представник відповідача подав відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень відповідач зазначив про відсутність в матеріалах справи доказів отримання збитків, а саме документів на підтвердження оплати вантажу та податкової накладної. Також відповідача вказав, що рахунок-фактура № 91375312 від 17.08.2017 року видано іншою особою.

03.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представник позивача подав відповідь на відзив, до якої долучив докази оплати рахунку-фактури №91375312 від 17.08.2017 року.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

15.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Авдіївський коксохімічний завод» (далі - постачальник) та Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь» (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу № 0103/11437, за умовами п. 1.1. якого постачальник зобов'язується передати, а покупець - прийняти та оплатити сировинні, паливно-енергетичні, матеріально-технічні матеріали на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до п. 3.1. вказаного договору, поставка ресурсів здійснюється видами транспорту, вказаних у специфікаціях, постачальник зобов'язується поставити ресурси на умовах поставки, вказаних у специфікаціях, відповідно до міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс у редакції 2010 року.

У подальшому до вказаного договору сторони вносили зміни, про що було укладено додаткову угоду № 10 від 03.12.2015 року, додаткову угоду № 15 від 30.11.2016 року.

Відповідно до п. 10.2. договору, в редакції додаткової угоди № 15 від 30.11.2016 року, цей договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2017 року. Закінчення строку дії цього договору не звільняє сторони від виконання прийнятих на себе зобов'язань (в тому числі гарантійних) за цим договором.

Згідно специфікації № 366 від 15.09.2014 року до договору купівлі-продажу №0103/11437 від 15.09.2014 року сторонами погоджено, що постачальник зобов'язується поставити, а покупець прийняти високо-летуче коксівне вугілля Wellmore Coal Company LLC, країни походження США, кількість - 742,65 т, ціна без ПДВ за тону - 8 797, 36 грн., загальна вартість без ПДВ - 6 533 359,40 грн., ПДВ - 1 306 671,88 грн., загальна вартість з ПДВ - 7 840 031,28 грн.

На виконання вказаного правочину, 17.08.2017 року вантажовідправником - ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс» зі станції Чорноморська Одеської залізниці на станцію Авдіївка Донецької залізниці, одержувач - ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод», було відправлено вантаж (вугілля кам'яне), що підтверджується залізничною накладною №41340639.

20.08.2017 року на станції Авдіївка Донецької залізниці було перевірено кількість та масу вантажу, що зазначені у накладній № 41340639 та виявлено невідповідність фактичної маси вантажу у вагоні з масою, яка зазначена у вказаній накладній, про що складено комерційний акт № 482803/327 від 20.08.2017 року.

Так, відповідно до комерційного акту № 482803/327 від 20.08.2017 року загальна маса вантажу, яка значиться у документах, становить 68 750 кг, а в дійсності маса вантажу у вагоні № 60664232 при прибутті склала 66 800 кг. Вказаний комерційний акт також містить опис виявленого вантажу з недостачею, а саме: на станції Нижньодніпровськ-Вузол проводилось комісійне переважування вантажу на справних 100-тоних електронних вагах вантажоотримувача. За документами значиться вага: нетто 68 750 кг, тара 22 550 кг. При переважуванні виявилось: брутто 89 350 кг, нетто 66 800 кг, тара 22 550 кг, що менше ваги накладної на 1 950 кг. Вантаж прибув у справному вагоні, люки, двері щільно зачинені, протікання вантажу відсутнє. Поверхня вантажу нижче рівня бортів на 30-50 см, вантаж укатан котком, маркований вапном,плівкою проти видування не вкривалась. У вагоні на поверхні вантажу наявні поглиблення розміру ковша, в місцях поглиблення маркування відсутнє. Переважування вантажу здійснювали: ДСМ Шляхова И.А., комерційний агент Брусницька Е.В., прийомоздавач ПрАТ «Авдіївський коксохімічний завод» Сиренко Т.І., о/у Авдіївського ВП Андрієнко. При повторному переважуванні в присутності вказаних осіб недостача ваги вантажу підтвердилась.

За розрахунками позивача, вартість недостачі вантажу, яка була розрахована з урахуванням норми недостачі вантажу 2% склала 6 122,96 грн.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти у загальному розмірі 6 122,96 грн. (збитки), які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у залізничному вагоні № 60664232 (недостача вантажу з урахуванням норми недостачі вантажу 2%).

У свою чергу відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на відсутність доказів збитків, а саме відсутні документи на підтвердження оплати вантажу та податкова накладна. Також відповідача вказав, що рахунок-фактура № 91375312 від 17.08.2017 року видано іншою особою.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Як передбачено приписами статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі статтею 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Стаття 224 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язує учасника господарських відношень, який порушив господарські зобов'язання або встановлені вимоги, які стосуються здійснення господарської діяльності, відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушені. Під збитками розуміються витрати, здійсненні уповноваженою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не отримані їй доходи, які уповноважена сторона отримала б у разі належного виконання зобов'язання або дотримання правил здійснення господарської діяльності іншою стороною.

Як встановлено судом, позивачем заявлено до стягнення з відповідача 6 122,96 грн. збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при його перевезенні у вагоні №60664232 за залізничною накладною № 41340639.

За змістом статті 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Згідно з частиною 5 статті 307 ГК України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Положення статті 2 Статуту залізниць України(далі - Статут), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 457 від 06.04.1998 року, визначають обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту.

Дія Статуту поширюється на перевезення залізничним транспортом вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, у тому числі на перевезення вантажів, навантаження і розвантаження яких відбувається на залізничних під'їзних коліях незалежно від форм власності, які не належать до залізничного транспорту загального користування (стаття 3 Статуту).

Відповідно до статті 6 Статуту накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача.

Укладення договору перевезення вантажу шляхом складання транспортної накладної передбачено також частиною 2 статті 307 ГК України.

Згідно із частиною 2 статті 924 ЦК України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятих до перевезення вантажу, багажу, пошти у розмірі фактичної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 105 Статуту визначено, що залізниці, вантажовідправники, вантажоодержувачі, пасажири, транспортні, експедиторські і посередницькі організації та особи, які виступають від імені вантажовідправника і вантажоодержувача, несуть матеріальну відповідальність за перевезення у межах і розмірах, передбачених цим Статутом та окремими договорами.

Відповідно до статті 113 Статуту за незбереження (втрату, нестачу, псування і пошкодження) прийнятого до перевезення вантажу, багажу, вантажобагажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з не залежних від них причин.

Статтею 52 Статуту встановлено, що на станціях призначення залізниця зобов'язана перевірити масу, кількість місць і стан вантажу, зокрема, у разі прибуття вантажу з ознаками недостачі, псування або пошкодження під час перевезення на відкритому рухомому складі або у критих вагонах без пломб, якщо таке перевезення передбачене Правилами перевезення вантажів.

Залізниця несе відповідальність за збереження вантажу від часу його прийняття для перевезення і до моменту видачі одержувачу або передачі згідно з Правилами іншому підприємству (стаття 110 Статуту).

У відповідності до статті 129 Статуту обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу.

Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. У всіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до залізничної накладної № 41340639 у вагоні № 60664232 зі станції відправлення Чорноморська Одеської залізниці до станції Авдіївка Донецької залізниці надійшов вантаж - вугілля кам'яне, вантажовідправник - ТОВ з іноземними інвестиціями «Трансінвестсервіс», однак вказані вагони було видано вантажоодержувачу - позивачу із складанням комерційного акту № 482803/327 від 20.08.2017 року, в якому зазначено про недостачу вантажу.

Вказані комерційні акти за своєю формою та змістом відповідають вимогам Статуту залізниць України та Правил складення актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 334 від 28.05.2002 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08.07.2002 за № 567/6855, а тому визнаються судом належними та допустимими доказами на підтвердження факту невідповідності маси, зазначеній у накладній, фактичній масі вантажу та недостачі вантажу, який перевозився у вагоні № 60664232.

Відповідно до частини 3 статті 314 ГК України за шкоду, заподіяну при перевезенні вантажу, а саме, у разі втрати або недостачі вантажу, перевізник відповідає в розмірі вартості вантажу, який втрачено або якого не вистачає.

Положеннями Статуту визначено, що залізниця відшкодовує фактичні збитки, що виникли з її вини під час перевезення вантажу, зокрема, за втрату чи недостачу - у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи його недостачі (частина 1 стаття 114 Статуту).

Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу (стаття 115 Статуту).

У матеріалах справи наявний рахунок-фактура № 91375312 від 17.08.2017 року на суму 7 140 113,33 грн. (з ПДВ), виставлений Публічним акціонерним товариством «Металургійний комбінат «Азовсталь», яке є продавцем за договором купівлі-продажу № 0103/11437 від 15.09.2014 року. А тому, суд не приймає до уваги заперечень відповідача, що вказаний рахунок видано іншою особою.

Також, судом не приймаються до уваги заперечення відповідача проти позову з посиланням на відсутність доказів оплати рахунку, оскільки останні спростовуються матеріалами справи та наявними доказами.

Відповідно до п. 2.7. роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.02. № 04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею", згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України істаттями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

З огляду на вищевикладене, надана позивачем до матеріалів справи копія договору №0103/11437 від 15.09.2014 року та виданий продавцем рахунок-фактура № 91375312 від 17.08.2017 року визнаються судом належними та достатніми доказами на підтвердження вартості втраченого вантажу у вагоні № 60664232.

Крім того, у матеріалах справи наявна банківська виписка про рух грошових коштів на рахунку позивача, з якої вбачається проведення операцій на оплату рахунку № 91375312 від 17.08.2017 року.

Також, суд зазначає, що факт оплати позивачем вказаного рахунку не входить до предмету доказування у даній справі з огляду на заявлені предмет та підставу позову, та встановлення судом обставин завдання відповідачем позивачу збитків та факту недостачі вантажу, переданого відповідачу для здійснення перевезення.

Відповідно до частини 2 статті 114 Статуту недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно зі статтею 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року № 644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

Згідно зі ст. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21 листопада 2000 року №644, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто. При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить 2% маси, зазначеної в перевізних документах, зокрема, щодо вантажів, зданих для перевезення у вологому стані.

Зі змісту графи 20 залізничної накладної № 41340639 вбачається, що вантаж перевозився у вологому стані, а тому, при визначенні розміру недостачі маси вантажу необхідно враховувати норму недостачі (суму норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) - 2 %.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок збитків (вартості недостачі вантажу), суд погоджується із ним.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, факт порушення відповідачем правил перевезення вантажу належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростовано, що нестача вантажу виникла з незалежних від перевізника причин. Відтак, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача збитків у розмірі 6 122,96 грн. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити.

2. Стягнути Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Приватного акціонерного товариства «Авдіївський коксохімічний завод» (86065, Донецька область, місто Авдіївка, проїзд Індустріальний, будинок 1, ідентифікаційний код 00191075) збитки в розмірі 6 122 (шість тисяч сто двадцять дві) грн. 96 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

4. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

6. Згідно з підпунктом 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147- VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через господарський суд міста Києва за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцієюКодексу.

Повне рішення складено 22.05.2018 року.

СуддяМ.Є. Літвінова