ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018м. ДніпроСправа № 904/10316/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Воронько В.Д.,

за участю секретаря судового засідання Батир Б.В.,

розглянувши матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Київ, в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", м. Дніпро

до Департамента соціальної політики виконкому Криворізької міської ради, м. Кривий Ріг Дніпропетровської області

про стягнення 472865,43 грн

у присутності представників:

від позивача: старший юрисконсульт ОСОБА_1, довіреність № 2782 12.12.2017;

від відповідача: не з'явився.

СУТЬ СПОРУ:

13.12.2017 Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - позивач) звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Департамента соціальної політики виконкому Криворізької міської ради (далі - відповідач), у якій виклало вимоги про стягнення заборгованості у сумі 472865,43 грн, з посиланням на неналежне виконання відповідачем позадоговірних відносин щодо відшкодування вартості отриманих телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території м. Кривий Ріг.

Ухвалою суду від 13.12.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 18.01.2017 на підставі ст. 64 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у редакції, що діяла до 15.12.2017. Ухвалою від 13.12.2017 судом розгляд справи відкладено через неявку обох сторін у засідання суду.

15.12.2017 на підставі Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017 набула чинності нова редакція ГПК України.

Пунктом 9 частини першої розділу ХІ "Перехідні положення" нової редакції ГПК України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, розгляд цієї справи здійснюється за правилами загального позовного провадження на стадії підготовчого провадження, що передбачені новою редакцією ГПК України.

16.01.2018 відповідач подав до суду заперечення на позовну заяву, яке фактично є відзивом, у якому позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні.

05.03.2018 позивач подав до суду пояснення, яке фактично є відповіддю на відзив, у яких не погодився з доводами відповідача та підтримав позовні вимоги.

Також позивач надав пояснення, у яких зазначив, що всупереч положенням чинного законодавства, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг в сумі 472865,43 грн за період з січня 2017 року по червень 2017 року відповідачем відшкодовані не були, що підтверджується розрахунком ціни позову, здійсненого позивачем, та відповідачем не спростовано.

Ухвалою від 06.03.2018 суд продовжив підготовче провадження до 16.04.2018.

28.03.2018 відповідач надав заперечення на відповідь на відзив, у яких з доводами позивача не згоден та підтримує свій відзив повністю.

05.04.2018 позивач подав до суду пояснення, у яких підтримав позовні вимоги, заявивши про невідшкодування відповідачем витрат телекомунікаційних послуг у сумі 472865,43 грн за період з січня 2017 року по червень 2017 року.

06.04.2018 відповідач подав пояснення щодо розбіжностей у сумі позовної заяви.

На підставі ч. 5 ст. 183 ГПК України у підготовчих засіданнях оголошувались перерви: з 18.01.2018 до 13.02.2018; з 13.02.2018 до 06.03.2018 та з 27.03.2018 до 10.04.2018.

Ухвалою від 10.04.2018 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні 03.05.2018 на підставі ст. 216 ГПК України було оголошено перерву до 10.05.2018.

Відповідач у засіданні суду не забезпечив участі свого представника, надіславши при цьому на електронну поштову скриньку суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті,

ВСТАНОВИВ:

В період січня-червня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком", яке за рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв'язку та інформатизації № 384 від 28.09.2006 включено до Реєстру операторів, провайдерів телекомунікацій за № 74 та здійснює ліцензійну діяльність у сфері телекомунікацій (далі - позивач), та Управлінням соціального захисту населення виконкому Криворізької міської ради, правонаступником якого є Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради (далі - відповідач), склалися позадоговірні відносини щодо відшкодування вартості телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення на території м. Кривий Ріг Дніпропетровської області.

Як слідує з матеріалів справи, у період 01.01.2017 по 30.06.2017 позивач надав телекомунікаційні послуги на пільгових умовах громадянам мешканцям м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, які підпадають під дію ст. 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", ст. 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", ст. 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", ст. 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", - на загальну суму 472865,43 грн, у тому числі:

- у січні 2017 року - на суму 102571,10 грн;

- у лютому 2017 року - на суму 92560,98 грн;

- у березні 2017 року - на суму 83306,32 грн;

- у квітні 2017 року - на суму 73812,05 грн;

- у травні 2017 року - на суму 64188,72 грн;

- у червні 2017 року - на суму 56426,26 грн.

Факт надання позивачем телекомунікаційних послуг та фактичне споживання їх пільговими категоріями населення, що користуються пільгами, підтверджуються доданими позивачем до матеріалів справи розрахунками видатків на відшкодування витрат, пов'язаних з наданням пільг за січень 2017 року - червень 2017 року.

Щомісячно позивач надавав відповідачу звіти форми 2-пільга, проте жодні дії з виконання відповідачем покладених на нього законом обов'язків по відшкодуванню пільги не вчинено.

В результаті чого наявна заборгованість відповідача перед позивачем по відшкодуванню витрат за пільгові телекомунікаційні послуги для населення складала 472865,43 грн.

27.10.2017 позивач направив відповідачу вимогу про оплату заборгованості за №2 від 24.10.2017, яка залишена останнім без відповіді та задоволення.

Компенсаційні виплати на державні програми соціального захисту, в тому числі компенсаційні виплати за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, відповідно до підпункту "б" пункту 4 частини 1 статті 89 Бюджетного кодексу України віднесено до видатків, які здійснюються з бюджетів міст республіканського, Автономної Республіки Крим та обласного значення, районних бюджетів, бюджетів об'єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад.

Видатки місцевих бюджетів, передбачені вказаною вище правовою нормою, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (частина 1 статті 102 Бюджетного кодексу України).

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо, у тому числі компенсаційних виплат за пільгові послуги телекомунікаційного зв'язку окремих категорій громадян, визначається Порядком фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 (далі - Порядок № 256) (у редакції до 24.06.2017).

Цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім'ям з дітьми, малозабезпеченим сім'ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв'язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету (пункт 1 Порядку № 256).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 256 фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" не передбачена субвенція з Державного бюджету місцевим бюджетам на надання компенсації за пільгові послуги зв'язку окремим категоріям громадян.

Згідно з пунктом 3 Порядку № 256 головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

В той же час, витрати, понесені позивачем внаслідок надання телекомунікаційних послуг з січня 2017 року по червень 2017 року, відповідачем не були відшкодовані, що стало причиною звернення Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" до суду з позовом про стягнення з Департамента соціальної політики виконкому Криворізької міської ради суми коштів на відшкодування витрат по наданню телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у 2017 році у загальному розмірі 472865,43 грн.

Відповідач позов не визнав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України передбачає, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором (частина 2 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Пунктами 1, 6 статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов'язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення тощо.

Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію, закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, визначено Законом України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії".

Статтею 19 вказаного Закону встановлено, що виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв'язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов'язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Соціальні пільги на отримання телекомунікаційних послуг для низки категорій громадян встановлено такими Законами України, як: Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист", Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

За приписами частини 3 статті 63 Закону України "Про телекомунікації" телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Загальні засади фінансування витрат, пов'язаних з наданням пільг на підставі вищевказаних законів, визначено безпосередньо у даних законах, зокрема:

- у статті 17 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" зазначено, що фінансування витрат, пов'язаних з введенням в дію цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів;

- у статті 63 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" вказано, що фінансування витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 9 Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" зазначено, що витрати, пов'язані з реалізацією цього Закону, здійснюються за рахунок коштів державного бюджету, коштів, які враховуються при визначенні міжбюджетних трансфертів, та інших джерел, не заборонених законодавством;

- у статті 23 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" вказано, що фінансове забезпечення витрат, пов'язаних з реалізацією цього Закону, здійснюється за рахунок коштів, що передбачаються в Державному бюджеті України на відповідний рік. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.

Вказані норми законів закріплюють реалізацію державних гарантій певним категоріям громадян та є нормами прямої дії: безумовний обов'язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян кореспондує безумовний обов'язок держави в особі її органів відшкодувати такі пільги.

Статтею 89 та статтею 102 Бюджетного кодексу України визначено, що видатки на державні програми соціального захисту (пільги окремим категоріям громадян) здійснюються з місцевих бюджетів та проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг з послуг зв'язку за рахунок субвенцій з державного бюджету визначено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок).

Як було вказано вище, пунктом 3 Порядку визначено, що головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).

Таким чином, головним розпорядником коштів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення м. Кривий Ріг Дніпропетровської області є Департамент соціальної політики виконкому Криворізької міської ради.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" від 04.03.2002 № 256 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги.

Отже, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із закону і не залежать від їх бажання, що спростовує доводи відповідача про необґрунтованість заявленого позову з огляду на відсутність укладеного між сторонами договору, який передбачав би фінансові зобовязання останнього.

Окрім того, законодавством не передбачена залежність розміру відшкодування від фактичного фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, чи випадки повного або часткового звільнення від обов'язку здійснення розрахунків з постачальниками послуг на пільгових умовах, оскільки надання пільг певним категоріям населення відбувається не внаслідок власної недбалості, чи власного бажання, а у відповідності до вимог законів України.

Згідно з частиною 6 статті 48 Бюджетного кодексу України зобов'язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг по оплаті за надані послуги та компенсації громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються органами Державного казначейства України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень. Зазначена норма є спеціальною по відношенню до загальних положень частини 1- 4 статті 48 Бюджетного кодексу України.

Таким чином, чинне законодавство України не передбачає обов'язковості укладення договору про відшкодування витрат за надані послуги зв'язку пільговим категоріям громадян, оскільки зобов'язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із законодавчих актів і не залежать від бажання сторін.

Відповідно до частини 1 статті 96 Цивільного кодексу України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

За змістом частини 2 статті 617 цього Кодексу, частини 2 статті 218 Господарського кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 905/2358/16 та від 15.05.2012 у справі №11/446, постановах Вищого господарського суду України від 12.04.2017 у справі № 927/1039/16, від 08.08.2017 у справі №910/599/17, від 05.09.2017 у справі №908/3196/16, від 26.09.2017 у справі №921/19/17-г/14.

Заперечення відповідача про те, що відсутність субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв'язку є підставою для відмови в позові, не приймається судом, оскільки відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від необхідності виконання зобов'язання.

Крім того, позивач у силу вимог чинного законодавства не є особою, до компетенції якої належить вирішення питання про наявність фінансових ресурсів бюджетів на покриття пільг, передбачених законодавством, які зумовлювали реалізацію прав громадян на пільги з оплати послуг звязку, і тому не є особою, яка несе ризик за відсутність фінансових ресурсів державного або місцевого бюджетів під час надання громадянам передбачених законодавством пільг.

Згідно з пунктом 10 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 № 117, підприємства та організації, які надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга". Дане правило позивач виконав, що підтверджується доказами направлення розрахунків.

Уповноважений орган щомісяця звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації (пункт 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги).

Матеріалами справи підтверджується той факт, що позивач надсилав відповідачу розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам, за період з січня 2017 року по червень 2017 року.

Разом з тим, відповідачем надано до суду докази повідомлення позивача про виявлені розбіжності щодо загальної кількості пільговиків та попередження останнього про те, що перерахунок як і нарахування для знятих з обліку пільговиків виконується виключно до дня зняття з обліку. Однак, позивач не надсилав відповідачу відкореговану інформацію по особа, які мають пільги на послуги звязку.

Тож відповідно до акту звіряння розрахунків, підписаного обома сторонами та скріпленого печатками підприємств, поданого до суду 05.04.2018, заборгованість за телекомунікаційні послуги містить розбіжності на суму 12296,64 грн.

Позивач наполягає на задоволенні позову в сумі 472865,42 грн, посилаючись на те, що саме на таку суму ним поданий звіт відповідачу, а різниця в сумі 12296,64 грн буде врахована ним при подачі звітів у наступні періоди, але суд не погоджується з такою позицією позивача, оскільки за заявлений період прострочки з січня по червень 2017 року матеріалами справи підтверджується саме сума боргу 460569,79 грн і, враховуючи зміст пункту 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, позивач для отримання оплати мав здійснити корегування щодо розміру наданих послуг.

У разі, якщо різниця в сумі 12296,64 грн будь - яким чином позивачем врахована у наступних звітах і це привело до зменшення належних до відшкодування сум, позивач має привести свої розрахунки до того стану, щоб відображена в них інформація про заборгованість відповідала дійсному об'єму послуг, що надані пільговикам за певний період часу.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін); зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України).

У пунктах 5, 7, 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002 визначено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами-надавачами відповідних послуг і надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення); Міністерство фінансів Автономної Республіки Крим, фінансові органи обласних держадміністрацій протягом двох операційних днів після отримання коштів субвенцій надають органам Державної казначейської служби платіжні доручення щодо перерахування цих коштів на рахунки районних бюджетів, бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим та обласного значення пропорційно фактичним зобов'язанням з пільг, субсидій, допомоги та компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян відповідних бюджетів на дату проведення платежів з їх оплати. Щомісячні суми субвенцій перераховуються органами Державної казначейської служби на рахунки місцевих бюджетів з урахуванням їх обсягів, передбачених у бюджеті Автономної Республіки Крим, обласних бюджетах для відповідних місцевих бюджетів. Органи Державної казначейської служби протягом операційного дня з часу отримання відповідних платіжних доручень направляють кошти субвенцій на рахунки місцевих бюджетів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби; отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом одного операційного дня на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють у п'ятиденний строк розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг, у тому числі на оплату пільг з послуг зв'язку, зокрема безпровідного доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів.

Отже, нормою пункту 8 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 256 від 04.03.2002, не визначено строку виконання зобов'язання, протягом якого відповідач повинен був би розрахуватися із позивачем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем надсилалася відповідачу вимога за № 2 від 24.10.2017, в якій він просив сплатити 472865,43 грн в рахунок відшкодування витрат із надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення м. Кривий Ріг за період січня-червня 2017 ріку.

З огляду на приписи статті 530 Цивільного кодексу України та дату отримання відповідачем письмової вимоги позивача, строк оплати наданих послуг є таким, що настав, у зв'язку з чим суд вважає обґрунтованою та підтвердженою належними доказами наявність заборгованості відповідача перед позивачем у сумі 460568,79 грн. Вимоги позивача щодо решти заявленої суми заборгованості, на думку суду, є безпідставними.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

У відповідності до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідач не надав суду доказів повної оплати наданих у період з січня 2017 року по червень 2017 року послуг, доводи позивача щодо наявності боргу за спірний період у сумі 460568,79 грн, шляхом надання належних доказів, не спростував.

З урахуванням викладеного та виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності, позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача 460568,79 грн; в решті позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 129 ГПК України на відповідача пропорційно розміру обґрунтовано заявлених вимог покладаються 6908,53 грн витрат по сплаті судового збору, 184,45 грн сплаченого судового збору покладаються на позивача.

Окрім того, слід зазначити, що у позовній заяві викладено клопотання про повернення платнику зайво сплаченого судового збору у сумі 1599,87 грн.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

При поданні позову до суду позивачем на підставі платіжних доручень: № 16474 від 06.12.2017 на суму 7092,85 грн та № 640 від 27.03.2017 на суму 1600,00 грн - сплачено судовий збір у загальному розмірі 8692,85 грн, тоді як за сумою вимог майнового характеру судовий збір складає 7092,98 грн. Отже, з огляду на чинне законодавство судовий збір у сумі 1599,87 грн, який вказано позивачем у клопотанні, підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України за ухвалою суду.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Департаменту соціальної політики виконкому Криворізької міської ради (50101, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, пр-т Металургів, буд. 36-б; ідентифікаційний код 26136777) на користь Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (01601, м. Київ, б-р Тараса Шевченка, буд. 18; ідентифікаційний код 21560766) в особі Дніпропетровської філії Публічного акціонерного товариства "Укртелеком" (49600, м. Дніпро, вул. Херсонська, буд. 26; ідентифікаційний код 25543196) заборгованість у сумі 460568,79 грн на відшкодування витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах та витрати по сплаті судового збору в сумі 6908,53 грн, видати позивачу наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

3. В решті позову відмовити.

В судовому засіданні відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня підписання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через господарський суд Дніпропетровської області.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 21.05.2018.

Суддя ОСОБА_2