ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.Справа № 922/593/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

при секретарі судового засідання Васильєвій Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Миколай-Експорт", м. Павлоград
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки", с. Софіїка Перша
про стягнення 100 000,00 грн.
за участю представників:

позивача - ОСОБА_2, діє на підставі договору про надання правової допомоги від 01 березня 2018 року;

відповідача - ОСОБА_1, діє на підставі договору про надання правової допомоги від 04 квітня 2018 року;

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколай-Експорт" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" 100 000,00 грн., з яких: 31 582,32 грн. - реальні збитки (збитки у вигляді оплати за перевезення товару неналежної якості) та 68 417,68 грн. - збитки у вигляді упущеної вигоди (недоодержаний прибуток).

В обґрунтування позову Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколай-Експорт" посилається на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором поставки № 11/01 від 11.01.2018 щодо поставки ячміню врожаю 2017 року, згідно Специфікації № 1 до Договору, з посиланням на те, що зазначена продукція не відповідала вимогам і стандартам якості, оскільки була заражена шкідниками хлібних запасів 1 ступеню та повернена відповідачу, а позивач в свою чергу зазнав збитків та втратив можливість отримати дохід.

В якості правових підстав позову позивач вказує на положення статей 22, 1166 Цивільного кодексу України , статті 224, 225 Господарського кодексу України.

Також позивач просить суд стягнути з відповідача 1 762,00 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 19 березня 2018 року позовну заяву було прийнято та відкрито провадження у справі № 922/593/18, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи; призначено судове засідання у справі на 16 квітня 2018 року о 10:00 год.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву (вх. № 9222 від 10.04.2018), в якому просить суд відмовити в задоволенні позову про стягнення збитків, оскільки докази, на які посилається позивач, - акти повернення продукції №№ 7,8 від 19.01.2018 є неналежними та не підтверджують факт походження ячменя саме від ТОВ "Софія-Близнюки", а також мають ознаки підробки.

Крім того, відповідач просить суд стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката.

Представник ТОВ "Миколай-Експорт" надав до суду відповідь на відзив ТОВ "Софія-Близнюки" (вх. № 9770/18 від 16.04.2018) з додатковими документами в обґрунтування правової позиції позивача.

16 квітня 2018 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 10 травня 2018 року о 12:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

Відповідач надав до суду заперечення на відповідь ТОВ "Миколай-Експорт" (вх. № 11786 від 04.05.2018), які були долучені судом до матеріалів справи.

10 травня 2018 року судом постановлено ухвалу про відкладення розгляду справи на 16 травня 2018 року о 10:00 год., яку занесено до протоколу судового засідання.

Представник позивача, який брав участь в судовому засіданні 16 травня 2018 року, позовні вимоги підтримував в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні, а також в наданому до суду відзиві на позов зазначив, що факт поставки ТОВ "Миколай-Експорт" якісної продукції свідчить те, що вже 22.01.2018 ячмінь було реалізовано іншому підприємству за більш вигіднішою ціною. Так, згідно Договору купівлі-продажу № 02 від 22.01.2018 і укладеному між ТОВ "Софія-Близнюки" (продавець) та ПП "Славутич-Тара" (покупець), останньому підприємству було передано у власність 201,305 т. ячменя, за ціною 5150,00 грн. за одну тону, на загальну суму 1 030 000,80 грн. Відповідно до листа керівника ПП "Славутич-Тара" від 29.01.2018 № 29/01, ячмінь прийнятий без зауважень до якості.

В січні 2018 року у складах ТОВ "Софія-Близнюки" перебувало 300 т. ячменя, що підтверджується статистичними звітами про реалізацію продукції сільського господарства за формою № 21-заг, станом на 01.01.2018 та 01.02.2018. Саме зазначені звіти і вказують на те, що ячмінь повернутий ТОВ "Миколай-Експорт" в подальшому було реалізовано ПП "Славутич-Тара".

З огляду на викладене, відповідач позовні вимоги вважає безпідставними, необґрунтованими та просив суд в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши подані суду докази, перевіривши відповідність доводів сторін фактичним обставинам справи, судом встановлено наступне.

11 січня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Софія-Близнюки" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Миколай-Експорт" (покупець) було укладено Договір поставки № 11/01, згідно умов якого постачальник зобовязався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити Товар в кількості, асортименті, за ціною та на інших умовах, вказаних у специфікаціях до даного Договору, які є його невід"ємними додатками.

Розділом 2 Договору встановлено вимоги до кількості та якості товару, що передається за його умовами. Так, згідно п. 2.2 Договору якість товару повинна відповідати вимогам ДСТУ та санітарним нормам.

Пунктом 3.2 Договору передбачено, що поставка Товару здійснюється на умовах, вказаних у специфікаціях.

Пунктом 4.2 Договору № 11/01 встановлено, що Товар постачається на умовах передоплати.

Згідно Специфікації № 1 від 11.01.2018 до Договору ТОВ "Софія-Близнюки" прийняло на себе зобовязання поставити Товар (ячмінь врожаю 2017 року) обсягом 200 т. на загальною вартістю 960 000,00 грн.

Специфікацією встановлено, що Товар поставляється на умовах FCA транспорт покупця (Інкотермс 2010), а також визначено вимоги до якості продукції. Серед іншого, зазначено, що зараженість шкідниками не допускається.

На виконання умов Договору та Специфікації № 1 ТОВ "Миколай-Експорт" було здійснено передоплату за вказану продукцію у розмірі 700 000,00 грн. двома платежами: 11.01.2018. - у розмірі 500 000,00 грн. (платіжне доручення № 711) та 16.01.2018 - у розмірі 200 000,00 грн., (платіжне доручення № 713).

19 січня 2018 року відбулась поставка першої партії визначеного Договором Товару. Проте, за твердженням позивача використання Товару виявилося неможливим з огляду на такі обставини.

Товар за Договором № 11/01 від 11.01.2018 придбавався ТОВ "Миколай- Експорт" з метою виконання ним своїх обовязків в рамках укладеного раніше між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю "АПК-Інвест" Договору поставки № 807 КЗ від 21.03.2017, згідно умов якого позивач зобовязався постачати своєму покупцю (ТОВ "АПК-Інвест") продукцію сільськогосподарського призначення.

10 січня 2018 року між ТОВ "Миколай-Експорт" та ТОВ "АПК-Інвест" підписано Специфікацію № 15 до Договору № 807 КЗ від 21.03.2017, згідно якої позивач прийняв на себе зобовязання поставити покупцю ячмінь 3 класу у кількості 200 т. загальною вартістю 1 060 000,80 грн.

Саме для здійснення цього правочину позивач і вчинив купівлю ячменя у ТОВ "Софія-Близнюки".

На виконання вимог Специфікації № 15 ТОВ "Миколай-Експорт" уклало Договір з перевізником (ФОП ОСОБА_3, Договір перевезення вантажу № ТР-2-17 від 15.01.2018), який згідно товарно-транспортних накладних № 08 та № 09 від 19.01.2018 доставив першу партію товару (ячменю) безпосередньо зі складу відповідача загальним обсягом 68,36 т. на суму 328 128,00 грн. своєму покупцю - ТОВ "АПК-Інвест".

За надані послуги з перевезення товару позивачем було сплачено 31 582,32 грн. (Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 2 від 19.01.2018, рахунок № 4 від 19.01.2018, та платіжне доручення № 717 від 25.01.2018), які ТОВ "Миколай-Експорт" враховувало як частину видатків в рамках прибутку, який позивач мав отримати за Договором № 807 КЗ від 21.03.2017.

Проте, покупцем (ТОВ "АПК-Інвест") вказана продукція прийнята не була, про що 19.01.2018 складено Акти повернення продукції № 7 та № 8 з посиланням на те, що вона заражена шкідниками хлібних запасів 1 ступеню.

В подальшому, звязавшись засобами телефонного звязку із керівництвом ТОВ "Софія- Близнюки" (що також підтверджується відповідачем), позивач повідомив про відмову контрагента від прийняття продукції, поставленої відповідачем.

Позивач зазначає, що він був змушений повернути придбану продукцію ТОВ "Софія-Близнюки" та вимагати повернення передоплати за неї (лист № 44 від 22.01.2018). Відповідач, в свою чергу, отримав назад поставлену продукцію та повернув позивачу грошові кошти у розмірі 700 000,00 грн. (платіжне доручення № 29 від 22.01.2018).

Так, позовна вимога ТОВ "Миколай-Експорт" зумовлена тим, що позивач через порушення договірних зобовязань з боку відповідача не зміг виконати своїх обовязків з поставки продукції ТОВ "АПК-їнвест", і, відповідно, зазнав збитків та втратив можливість отримати дохід. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду із даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

Відповідності до ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Частиною 2 статті 20 Господарського кодексу України одним із способів захисту прав і законних інтересів суб'єктів господарювання також визначено відшкодування збитків.

Приписами ст. 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 217 Господарського кодексу України відшкодування збитків є різновидом господарської санкції за вчинення правопорушення у сфері господарювання.

Виходячи зі змісту ст. ст. 218, 219 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання, зокрема, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності.

Згідно з п. 1 рекомендацій Президії Вищого господарського суду України «Про внесення змін і доповнень до роз'яснення Президії Вищого арбітражного суду України від 01.04.94 № 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних з відшкодуванням шкоди» № 04-5/239 від 29.12.2007 вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з'ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності. При цьому господарському суду слід відрізняти обов'язок боржника відшкодувати збитки, завдані невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання, що випливає з договору (статті 623 ЦК України), від позадоговірної шкоди, тобто від зобов'язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 ЦК України). Тому помилковими є рішення окремих господарських судів, які при вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань, посилаються на статтю 1166 ЦК України.

Враховуючи, що між позивачем та відповідачем укладено Договір поставки, відшкодування збитків за рахунок останнього має визначатись виходячи з правил, якими регулюються правовідносини, пов'язані з відшкодуванням збитків, заподіяних невиконанням або неналежним виконанням договірних зобов'язань.

Суд зазначає, що порушення господарських зобов'язань щодо якості поставленої продукції (товарів), виконаних робіт, наданих послуг відноситься до договірних правопорушень, правові наслідки яких встановлені, зокрема, статтями 224, 231, 268 Господарського кодексу України.

Згідно ст. 224 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Головною умовою відшкодування збитків є господарське правопорушення, яке вчинив учасник господарських відносин, притягнення до відповідальності за яке можливо лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких утворює склад правопорушення. До складу правопорушення входять такі елементи: суб'єкт, об'єкт, об'єктивна та суб'єктивна сторона. Суб'єктом є боржник, об'єктом - правовідносини по зобов'язаннях; об'єктивною стороною - наявність збитків у майновій сфері кредитора, противоправна поведінка у вигляді невиконання або неналежного виконання боржником свого зобов'язання, причинний зв'язок між противоправною поведінкою боржника і збитками; суб'єктивну сторону правопорушення складає вина. Відсутність хоча б одного із вище перелічених елементів, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов'язань. Обов'язок доведення факту невиконання або неналежного виконання зобов'язання, прямого причинного зв'язку між порушенням зобов'язанням і завданими збитками і їх розмір покладається на кредитора, на боржника - покладається обов'язок факту доведення відсутності вини.

Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення позову, суд зазначає таке.

За договором поставки, відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України та ст. 265 Господарського кодексу України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно п. 1, 2 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки.

Отже, право власності на вищевказаний товар виникло у позивача 19 січня 2018 року (ТТН № 8).

Згідно з ч. 1, 4 ст. 673 Цивільного кодексу України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 Цивільного кодексу України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України, покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов'язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з'явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Згідно з ч. 1 ст. 679 Цивільного кодексу України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Відповідно до ст. 674 Цивільного кодексу України відповідність товару вимогам законодавства підтверджується способом та в порядку, встановленими законом та іншими нормативно-правовими актами.

На підтвердження факту неналежної якості товару позивачем до матеріалів справи долучено складені 19.01.2018 Акти повернення продукції № 7 та № 8 з посиланням на те, що вона заражена шкідниками хлібних запасів 1 ступеню. Вказані акти складені та підписані комісією у складі лаборанта ПАТ "АПК-їнвест" та водія, відповідно до ДЕСТ 13586-83.

Проте, за твердженням відповідача у справі, Акти повернення продукції №№ 7, 8 від 19.01.2018, відповідно до яких партія ячменя була визнана неналежної якості та на які посилається в позовній заяві ТОВ "Миколай- Експорт", не відповідають вимогам ДЕСТ 13586-83.

Згідно до п.п. 1.1. та 1.2. ДЕСТ 13586-83 зерно приймають партіями. Під партією розуміють будь-яку кількість зерна, однорідне по якості, призначене до одночасного приймання, відвантаження або одночасного зберігання, оформлене одним документом про якість.

У документі про якість на кожну партію зерна, яке заготовлюється і поставляється вказують: дату оформлення документа; найменування відправника і станцію (пристань) відправлення; номер автомобіля, вагона або найменування судна; номер накладної; масу партії чи кількість місць; станцію (пристань) призначення; назва отримувача; найменування культури; походження; сорт, тип, підтип зерна; клас зерна; результати аналізів за показниками якості, передбаченими стандартом технічних умов на провідну культуру; підпис особи, відповідальної за видачу документа про якість зерна.

Разом з тим, позивач звернув увагу на те, що ДЕСТ 13586-83 був скасований 01.01.2018 Наказом Державного підприємства "Український науково-дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості" від 14.12.2015 № 184 "Про скасування міждержавних стандартів в Україні, що розроблені до 1992 року" відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2014р. № 695, схваленої постановою Верховної Ради України від 11.12.2014р. № 26-VII щодо припинення дії на території України стандартів колишнього СРСР.

Згідно роз"яснення Міністерства економічного розвитку і торгівлі України з питань застосування стандартів, у тому числі в звязку зі скасуванням у 2015 році міждержавних стандартів (ГОСТ) від 19.04.2016 р., якщо ГОСТ скасовано національним органом стандартизації - він вже не має статусу нормативного документу, а являє собою звичайний "текст". Але слід враховувати і те, що стандарт встановлює для загального і неодноразового використання правила, настанови або характеристики щодо діяльності чи її результатів, та спрямований на досягнення оптимального ступеня впорядкованості в певній сфері. Тобто за умови добровільності застосування стандарту, але з метою мати будь-які інструкції, правила тощо, які впорядковують діяльність у той чи іншій сфері, може застосовуватися не чинний ГОСТ (національний стандарт), якщо на нього не передбачається робити посилання у відповідній сфері діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 1 ст. 74 ГПК України).

Згідно з положеннями ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи положення вищезазначених статей, а також норми діючого законодавства, суд зазначає, що надані позивачем ОСОБА_4 повернення продукції № 7 та № 8 від 19.01.2018, складені на комбікормовому заводі ПАТ "АПК-їнвест" в с. Рівне, не можуть бути прийняті в якості єдиного належного та допустимого доказу порушення ТОВ "Софія-Близнюки" зобов"язання за Договором поставки в частині передачі ячменю (врожаю 2017 року) неналежної якості (зараженого шкідниками) та завдання збитків позивачу, з огляду на те, що в зазначених актах не вказано номер накладної що ставить під сумнів достовірність проведеного аналізу та походження досліджуваного ячменя саме від ТОВ "Софія- Близнюки".

Натомість, з матеріалів справи не вбачається, чи зверталось Товариство з обмеженою відповідальністю "Миколай-Експорт" до акредитованого органу з метою відбору зразків для досліджень та перевірки якості товару, чи запрошено продавця взяти участь у прийманні товару, чи можна було усунути виявлені недоліки та чи вимагав покупець заміни товару, відповідно до вимог діючого цивільного законодавства.

Сам лише факт того, що відповідач без заперечень отримав назад поставлену продукцію та в повному обсязі повернув передоплату не свідчить про те, що ячмінь був не належної якості.

Суд зазначає, що важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої сторони. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Разом з тим, за відсутності хоча б одного з усіх елементів складу цивільного правопорушення цивільна відповідальність не настає.

Крім того, наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання прибутку ще не є підставою для його стягнення. При обрахуванні розміру збитків у виді упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або ж інших цінностей, якби зобов"язання було виконано боржником належним чином.

Відтак, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено вини та бездіяльності відповідача та наявності передбачених Законом умов для стягнення збитків, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення збитків є безпідставними і такими, що не ґрунтуються на Законі, а отже задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Таким чином, витрати зі сплати судового збору за подання позову залишаються за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-5, 20, 73-80, 86, 123, ч. 1 ст. 129, ст.ст. 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку для оскарження. Зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Повне рішення складено 21.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_5