КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 910/8039/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Жук Г.А.

Мальченко А.О.

секретар судового засідання Найченко А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Господарського суду міста Києва

від 12.02.2018 (повний текст складено 13.02.2018)

за скаргою Компанії з обмеженою відповідальністю

«Стахер Інвестментс Лімітед»

на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 910/8039/16 (суддя Ковтун С.А.)

за позовом Компанії з обмеженою відповідальністю

«Стахер Інвестментс Лімітед»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз»

про стягнення 1 200 710 507,29 грн.

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі № 910/8039/16 скаргу Компанії з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» задоволено. Визнано неправомірним рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимировича про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/8039/16 стягувачу без прийняття до виконання, що викладене в повідомленні від 26.12.2017. Зобов'язано відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийняти виконавчий документ - наказ Господарського суду міста Києва у справі № 910/8039/16 від 02.11.2016 до виконання, відкрити виконавче провадження та здійснити всі передбачені законодавством заходи для фактичного виконання рішення.

Не погоджуючись із згаданою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України оскаржив її в апеляційному порядку, просив скасувати та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні скарги Компанії з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. За твердженнями апелянта, повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.12.2017 було прийнято з огляду на те, що стягувачем подано до виконання дві заяви про відкриття виконавчого провадження та два виконавчих документа по справі № 910/8039/16 від 01.08.2016 й від 02.11.2016 та квитанцію про сплату авансового платежу в розмірі 32 000, 00 грн., яку було подано лише по одному судовому рішенню. На переконання апелянта, за змістом п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» вищезгадане повідомлення державним виконавцем винесено у повній відповідності до вимог цього Закону тощо.

В судове засідання апеляційної інстанції 15.05.2018 з'явився представник позивача, представники відповідача та ДВС не з'явились, хоча про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник відповідача про причини своєї неявки апеляційний суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не надіслав.

Подане представником Департаменту ДВС клопотання про відкладення розгляду за неможливості прибути в судове засідання через велику кількість призначених на 15.05.2018 справ відхилено апеляційним судом як безпідставне та необґрунтоване, адже заявником не надано жодних доказів на підтвердження розгляду інших справ у вказану дату, неможливість заміни цього представника на іншого або направлення іншого представника в судове засідання 15.05.2018. Таким чином, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представника Департаменту ДВС за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційної надав пояснення, в яких заперечив доводи апеляційної скарги, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржувану ухвалу як законну та обґрунтовану залишити без змін.

Розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що Компанія з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестсентс Лімітед» звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» про стягнення 1 200 710 507,29 грн., з яких: 562 246 296,16 грн. боргу, 123 721 172,97 грн. пені, 461 066 470,73 грн. інфляційних, 53 676 567,43 грн. трьох процентів річних.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.06.2016 позов задоволено повністю. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» на користь Компанії з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» 562 246 296, 16 грн. боргу, 461 066 470, 73 грн. інфляційних, 53 676 567, 43 грн. 3% річних, 206 700, 00 грн. судового збору.

01.08.2016 на виконання постанови цього рішення Господарським судом міста Києва видано наказ.

Оскільки при ухваленні рішення від 16.06.2016 не вирішено заявленої позивачем та розглянутої судом вимоги про стягнення 123 721 172,97 грн. пені, 17.10.2016 Господарським судом міста Києва ухвалено відповідне додаткове рішення про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лідергаз» на користь Компанії з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» 123 721 172, 97 грн. пені.

02.11.2016 на виконання цього додаткового рішення Господарським судом міста Києва видано наказ.

Матеріалами справи встановлено, що 26.12.2017 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко Віталій Володимирович виніс повідомлення про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/8039/16 стягувачу без прийняття до виконання посилаючись на те, що в процесі проведеної перевірки з'ясовано, що виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання, оскільки стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску або звільнення від його сплати.

В січні 2018 Компанія з обмеженою відповідальністю «Стахер Івестментс Лімітед» звернулася до Господарського суду міста Києва зі скаргою на рішення державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимирова й просила: визнати неправомірним рішення органу виконання рішень про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, яке викладене в повідомленні від 26.12.2017, а також зобов'язати орган виконання рішень прийняти виконавчий документ до виконання, відкрити виконавче провадження та здійснити всі передбачені законодавством заходи для фактичного та повного виконання рішення суду. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що повернення наказу суду, виданого на виконання додаткового рішення в зв'язку із відсутністю сплати окремого авансового внеску є неправомірним, адже ці вимоги розглядались в межах однієї справи, в рамках якої було прийнято рішення, видано наказ, за яким сплачено авансовий внесок, а помилкове не вирішення судом першої інстанції однієї з вимог не може бути підставою для повторної сплати авансового внеску.

Заперечуючи проти скарги, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав відзив, в якому зазначив, що наказ від 02.11.2016 на примусове виконання додаткового рішення є окремим виконавчим документом, а тому підлягає оплаті авансовим внеском тощо.

За приписами ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, які визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом цього Закону (п. 1 ч. 1 ст. 3) примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Однією з підстав початку здійснення виконавцем примусового виконання рішення на підставі виконавчого документу є заява стягувача про примусове виконання рішення (п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу вимог ч. 2 ст. 26 згаданого Закону до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Як встановлено матеріалами справи, Компанією з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» подано до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України заяву про примусове виконання рішення суду від 24.11.2017, в якій стягувач просив прийняти до виконання виконавчі документи - накази Господарського суду міста Києва по справі № 910/8039/16 від 01.08.2016 та від 02.11.2016, до заяви додано докази сплати 32 000, 00 грн. авансового внеску.

Вищезгадана заява державним виконавцем була оцінена як заява, яка містить дві вимоги за двома виконавчими документами - наказом Господарського суду міста Києва по справі № 910/8039/16 від 01.08.2016 та наказом Господарського суду міста Києва по справі № 910/8039/16 від 02.11.2016.

26.12.2017 головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденко Віталій Володимирович виніс повідомлення про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/8039/16 стягувачу без прийняття до виконання, оскільки в процесі проведеної перевірки з'ясовано, що виконавчий документ не може бути прийнятий до виконання, адже стягувач не надав підтверджень сплати авансового внеску або звільнення від його сплати.

Оцінюючи правовірність дій державного виконавця щодо повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/8039/16 стягувачу без прийняття до виконання, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача.

Рішення суду, як акт правосуддя, який покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснити проголошений Конституцією принцип верховенства права, повинно містити висновок про задоволення або відмову у позові по кожній з заявлених вимог. Виправлення неповноти судового рішення здійснюється шляхом прийняття додаткового рішення. Тобто, прийняття додаткового рішення пов'язано з недоліками рішення, а тому у своїй цілісній сукупності дані документи (рішення та додаткове рішення) є єдиним актом правосуддя.

Оскільки виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, накази суду, які видані на виконання рішення суду та додаткового рішення, слід розцінювати як єдині акти одного судового провадження та виконувати в рамках одного виконавчого провадження.

Таким чином, при визначенні розміру авансового внеску кваліфікуючим критерієм при застосуванні положень ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» є не кількість виконавчих документів, пред'явлених до виконання, а рішень, яких вони стосуються.

Оскільки наказ від 01.08.2016 та наказ від 02.11.2016 стосуються виконання одного й того самого рішення суду, Компанією з обмеженою відповідальністю «Стахер Інвестментс Лімітед» правомірно сплачено 32 000, 00 грн. авансового внеску, відтак повідомлення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Руденка Віталія Володимировича про повернення наказу Господарського суду міста Києва від 02.11.2016 у справі № 910/8039/16 стягувачу без прийняття до виконання з підстав відсутності сплати всього авансового внеску є неправомірним.

Відповідно доводи апелянта щодо правомірності винесення згаданого повідомлення у повній відповідності до вимог п. 8 ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження», як безпідставні та необґрунтовані не заслуговують на увагу.

За таких обставин, ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування ухвали суду апеляційний господарський суд не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні (ухвалі) висновків.

Керуючись ст. ст. 240, 255, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, ухвалу Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у справі № 910/8039/16 - без змін.

Матеріали справи № 910/8039/16 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 18.05.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді Г.А. Жук

А.О. Мальченко