ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
УХВАЛА

23 травня 2018 року Справа № 915/441/18

м. Миколаїв

Господарський суд Миколаївської області у складі судді Ржепецького В.О., розглянувши заяву учасника справи: Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" (56500, Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул.Жовтневої революції, 283, ідентифікаційний код 24781924) в особі ліквідатора ОСОБА_1 (29000, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53 (4 поверх)),

особа, яка може набути статусу відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Міт Агро» (18002, м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 33, офіс №2, ),

особа, яка може набути статусу третьої особи: ТОВ "Черкаська м'ясна компанія": Товариство з обмеженою відповідальністю «Черкаська мясна компанія» (18002, м. Черкаси, вул. Набесної Сотні, буд. 33, офіс 2)

про: вжиття заходів забезпечення позову до предявлення позову,

без повідомлення учасників справи,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні господарського суду Миколаївської області знаходиться справа №5016/1029/2012(5/35) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ».

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 15.06.2012 (суддя Міщенко В.І.) порушено провадження у справі №5016/1029/2012(5/35) про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ".

Постановою господарського суду Миколаївської області від 16.04.2013 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.05.2014 р. введено процедуру санації, керуючим санацією призначено арбітражного керуючого ОСОБА_2

Постановою господарського суду Миколаївської області від 26.11.2014 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого ОСОБА_3

Ухвалою від 03.11.2016 суддею Ржепецьким В.О. справу №5012/1029/2012(5/35) прийнято до свого провадження.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 11.12.2017 у справі №5016/1029/2012(5/35) про банкрутство ТОВ "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" звільнено арбітражного керуючого ОСОБА_3 від виконання обовязків ліквідатора банкрута та призначено арбітражного керуючого ОСОБА_1 (свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) № 49 від 01.02.2013.

21.05.2018 ліквідатором ОСОБА_1 подано до господарського суду заяву за вих. №02-20/74 від 17.05.2018 про вжиття заходів забезпечення позову до предявлення позову, в якій він просить суд: заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міт Агро» відчужувати у будь-який спосіб, будь-якій особі - право вимоги до ТОВ «Черкаська продовольча компанія» в сумі 3653965 (три мільйони шістсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят пять) грн. 62 коп., яке виникло на підставі договору постачання мяса та мясопродуктів №305 від 01 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «Черкаська продовольча компанія» та ТОВ «Вознесенська продовольча компанія», договору постачання мяса та мясопродуктів №37 від 03 січня 2011 року, укладеного між ТОВ «Черкаська продовольча компанія» та ТОВ «Вознесенська продовольча компанія», які визнані ухвалою господарського суду Черкаської області у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ «Черкаська продовольча компанія» від 13.02.2014 року, яке виникло у ТОВ «Міт Агро» на підставі договору купівлі-продажу №64 права вимоги від 16.06.2016, в тому числі, укладати попередні договори, та/або розпорядження будь-яким іншим способом даним майном до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі.

Заяву обґрунтовано посиланням на норми ст. ст. 10, 41, 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. 388 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 137, 138, 140 ГПК України, на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 у справі №5016/1029/2012(5/35), залишену без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016, якою скасовано ухвалу господарського суду Миколаївської області від 27.07.2016 в частині відмови у задоволенні заяви банку про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги від 10.06.2016 та прийнято нове рішення, яким зазначений договір визнано недійсним та мотивовано тим, що не виключена можливість, що поки буде розглядатися позовна заява ліквідатора ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» арбітражного керуючого ОСОБА_1 про витребування майна від добросовісного набувача та визнання відсутності права вимоги, ТОВ «Міт Агро» буде відчужено права вимоги третім особам, що в подальшому може утруднити виконання судового рішення у разі задоволення господарського позову.

Приймаючи дану заяву до розгляду, господарський суд виходить з таких міркувань щодо підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ГПК України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Приписами п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України визначено, що заява про забезпечення позову, яка подається до подання позовної заяви, має бути подана за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову.

В своїй заяві арбітражний керуючий ОСОБА_1 зазначає про свій намір звернутися з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги від 10.06.2016, укладеного боржником у справі №5016/1029/2012(5/35) - ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ».

Статтею 30 ГПК України встановлено правила виключної підсудності і, зокрема, визначено, що справи, передбачені пунктами 8 та 9 частини першої статті 20 цього Кодексу, розглядаються господарським судом за місцезнаходженням боржника.

Відповідно до п.п. 8, 9 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у звязку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобовязань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

Згідно ч. 4 ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі Закон про банкрутство), суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

При цьому, господарський суд зазначає, що зазначені положення Закону про банкрутство застосовуються при розгляді спорів з майновими вимогами до боржника, в тому числі спору про визнання недійсним будь-якого правочину, належать до виключної підсудності господарського суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, незважаючи на факт порушення відповідної справи про банкрутство до 19.01.2013 (аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України, зокрема, в постановах у справі № 911/285/16 від 14 лютого 2017 року та у справі №925/1565/13 від 01 листопада 2016 року).

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 3 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Розглядаючи аналогічну справу Верховний Суд України у постанові №16/047 від 13.04.2016 року у справі №908/4804/14, проаналізувавши зміни до статей 16 та 12 ГПК України в системному аналізі з положеннями Закону про банкрутство №2343-ХІІ (у редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011 року), зазначив про те, що за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення майнових спорів до боржника є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону №2343-ХІІ, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, висловивши таку правову позицію про розгляд у межах провадження у справі про банкрутство майнових спорів боржника, Верховний Суд України змінив свою правову позицію зазначену у Постанові від 29.04.2015 року у справі №903/134/13-г про можливість розгляду окремих спорів (позовних вимог про витребування майна боржника до ліквідаційної маси за статтею 388 ЦК України) поза межами провадження у справі про банкрутство.

Отже, встановивши виключну підсудність майнових спорів до боржника з 19.01.2013 року суду, який здійснює розгляд справи про банкрутство, законодавець тим самим розширив повноваження такого суду на предмет можливості визнання недійсними правочинів із цивільно-правових підстав та повернення майна боржнику в порядку статті 388 ЦК України, оскільки особи, права яких порушено такими правочинами, та власник, майно якого відчужено третім особам без його згоди, вже не може захистити свої права шляхом звернення з відповідними вимогами у позовному провадженні.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

У даному випадку предметом судового розгляду є спір щодо повернення майна до ліквідаційної маси, відчуженого на підставі недійсного аукціону в ході ліквідаційної процедури, який стосується питань формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство, а тому безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство.

Відповідна правова позиція щодо підвідомчості спорів за участю боржника викладена у постановах Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 911/4212/14, від 13.04.2016 у справі №908/4804/14, у справі №910/10829/17 від 20.02.2018, у постановах Вищого господарського суду України від 01.11.2016 у справі №925/1565/13, від 12.10.2016 у справі №922/4705/15, від 13.01.2016 у справі №922/4754/15.

Таким чином, позов арбітражного керуючого про повернення до ліквідаційної маси банкрута майна з володіння третьої особи, яка його набула за цивільно-правовим договором у переможця аукціону, результати якого було визнано недійсними в судовому порядку, якщо він буде поданий, підлягає розгляду господарським судом з врахуванням виключної підсудність того суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство. А відтак, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 138 ГПК України, заява про забезпечення такого позову підлягає розгляду господарським судом Миколаївської області.

Стосовно суті поданої заяви господарський суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Закону про банкрутство визначено, що ліквідатор з дня свого призначення здійснює повноваження, зокрема вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону про банкрутство, усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, крім грошових коштів, що знаходяться на банківському рахунку умовного зберігання (ескроу) банкрута, об'єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об'єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, у комунальну власність відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до ст. 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно приписів ч. 1 ст. 137 ГПК України, позов може бути забезпечено: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обовязку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

З матеріалів заяви вбачається, що 30.05.2016 згідно протоколу №24781924/3/2/в про проведення аукціону з визначенням переможця, найвищу ціну за лотом №24781924/3/2 в розмірі 6000544,00 грн. було запропоновано ТОВ «Черкасимясоагропромсервіс».

31.05.2016 на сайтах Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України було опубліковано повідомлення №32056 про результати аукціону з продажу майна ТОВ «Вознесенська продовольча компанія».

04.06.2016 згідно рішення Товарної біржі «Титул» №04063 результати аукціону з продажу права вимоги ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» до ТОВ «Черкаська продовольча компанія» і відповідно, протокол №24781924/3/2/ від 30.05.2016 року про проведення аукціону з визначенням переможця було анульовано у звязку із відмовою переможця аукціону ТОВ «Черкасимясоагропромсервіс» від укладення договору купівлі-продажу.

06.06.2016 Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду із заявою від 06.06.2016 року №03/06-16 про визнання недійсними результати аукціону (лот №24781924/3/2) з продажу майна ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ», які оформлені протоколом №24781924/3/2 від 30.05.2016 року про проведення аукціону з визначення переможця лоту №24781924/3/2.

10.06.2016 між ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» та ТОВ «Черкаська м'ясна компанія» було укладено договір купівлі-продажу права вимоги ТОВ «Вознесенська продовольча компанія» по лоту № 24781924/3/2.

Ухвалою господарського суду Миколаївської області від 27.07.2016 року у справі №5016/1029/2012(5/35) залишено без задоволення заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» з урахуванням уточнень в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу від 10.06.2016, укладеного між ТОВ "Черкаська м'ясна компанія" та ТОВ "Вознесенська продовольча компанія".

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 у справі №5016/1029/2012(5/35), залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 12.12.2016, ухвалу господарського суду Миколаївської області від 27.07.2016 в частині відмови у задоволенні заяви банку про визнання недійсним договору купівлі-продажу права вимоги від 10.06.2016 скасовано та в цій частині прийнято нове рішення, яким зазначений договір визнано недійсним.

Предметом зазначеного договору є право вимоги на загальну суму 3653965 (три мільйони шістсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят пять) грн. 62 коп. за договорами постачання мяса та мясопродуктів №305 від 01.01.2008 та №37 від 03.01.2011, укладеними між ТОВ "Черкаська продовольча компанія" та ТОВ "Вознесенська продовольча компанія".

Ухвалою господарського суду Черкаської області від 13.02.2014 у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ «Черкаська продовольча компанія» зазначені вимоги визнано та включено до реєстру вимог кредиторів.

16.06.2016 року згідно Договору купівлі-продажу №64 право вимоги до ТОВ «Черкаська продовольча компанія» було відчужено ТОВ «Черкаська м'ясна компанія» на користь ТОВ «Міт Агро».

Ухвалою Черкаського господарського суду від 27.03.2018 у справі №01/5026/1159/2011 задоволено частково клопотання ТОВ «Міт Агро» від 21.02.2018 про процесуальне правонаступництво з уточненнями від 23.02.2018 та від 27.03.2018, замінено кредитора товариство з обмеженою відповідальністю «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальністю «Міт Агро».

Як зазначається заявником, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № та за № засновниками та кінцевими беніфеціарними власниками ТОВ "Черкаська мясна компанія" та ТОВ «Міт Агро» є одні й ті ж самі особи: ОСОБА_4 (18000, Черкаська обл., місто Черкаси, Соснівський район, вул. Франка, будинок 118) та ОСОБА_5 (Дмитровське шоссе, 46,1, 46, Москва, Північ, Московська, Російська Федерація).

Крім того, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань за № ТОВ «Міт Агро» є правонаступником юридичної особи - ТОВ "Черкаська мясна компанія".

Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать про те, що ТОВ «Міт Агро» було відомо про наявність судового процесу щодо оскарження аукціону та відповідного договору купівлі-продажу, що було підставою укладення наступного договору, а отже, не виключена можливість, вчинення ТОВ «Міт Агро» будь-яких дій щодо даного майна, що в подальшому може утруднити виконання судового рішення у разі задоволення господарського позову, а тому для відновлення прав, свобод та інтересів ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, що також вплине на задоволення вимог кредиторів та затягування ліквідаційної процедури ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ».

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 387 ЦК України передбачено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п.3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У відповідності до п. 3. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" від 26 грудня 2011 року №16, умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Господарський суд вважає, що сам факт перебування майна не у особи, якою здійснено його відчуження за недійсним договором (а отже за наявності обставин недотримання правила про повернення одержаного за недійсним правочином, визначеного ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України), дозволяє припустити, що невжиття запобіжних заходів у вигляді заборони цій особі вчиняти дії з наступного відчуження цього майна, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Таким чином, господарський суд констатує наявність обставин, з якими Закон повязує можливість вжиття запобіжних заходів, співмірність та адекватність запропонованого заявником способу забезпечення позову, а отже заяву ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» в особі ліквідатора ОСОБА_1 №02-20/74 від 17.05.2018 слід задовольнити.

Разом з тим, господарський суд не вбачає підстав для задоволення заяви ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» в особі ліквідатора ОСОБА_1 №02-20/74 від 17.05.2018 в частині посилання заявника на факт визнання вимог ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» ухвалою господарського суду Черкаської області у справі №01/5026/1159/2011 про банкрутство ТОВ «Черкаська продовольча компанія» від 13.02.2014, оскільки зазначене рішення не впливає на цивільно-правову природу майна, щодо якого вживаються заходи забезпечення позову.

Відповідно до приписів ст. 140 ГПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 140 ГПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те, що внаслідок застосування судом заходів забезпечення позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Міт Агро» буде завдано матеріальної шкоди, суд на даній стадії розгляду справи не вирішує питання зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 3 ст. 138 ГПК України, у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен предявити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 16, 136, 137, 138, 139, 140, 234 Господарського процесуального кодексу України, ст. ст. 10, 41, 42 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», ст. ст. 4, 12, 15 Закону України «Про виконавче провадження», господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Заяву ТОВ «ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ» в особі ліквідатора ОСОБА_1 №02-20/74 від 17.05.2018 задовольнити частково.

2. Заборонити Товариству з обмеженою відповідальністю «Міт Агро» (18002, м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 33, офіс № 2, ) відчужувати у будь-який спосіб, будь якій особі - право вимоги до ТОВ «Черкаська продовольча компанія» на суму 3653965 (три мільйони шістсот пятдесят три тисячі девятсот шістдесят пять) грн. 62 коп., яке виникло на підставі договору постачання мяса та мясопродуктів №305 від 01 січня 2008 року, укладеного між ТОВ «Черкаська продовольча компанія» та ТОВ «Вознесенська продовольча компанія», договору постачання мяса та мясопродуктів №37 від 03 січня 2011 року, укладеного між ТОВ «Черкаська продовольча компанія» та ТОВ «Вознесенська продовольча компанія», яке виникло у ТОВ «Міт Агро» на підставі договору купівлі-продажу №64 права вимоги від 16.06.2016, в тому числі, укладати попередні договори, та/або розпорядження будь-яким іншим способом даним майном до набрання судовим рішенням законної сили у даній справі.

Стягувач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" (56500, Миколаївська область, м.Вознесенськ, вул.Жовтневої революції, 283, ідентифікаційний код 24781924) в особі ліквідатора ОСОБА_1 (29000, м. Хмельницький, вул. Проскурівська, 53 (4 поверх))

Боржник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міт Агро» (18002, м. Черкаси, вул. Небесної Сотні, 33, офіс №2, )

3. Строк, протягом якого Товариство з обмеженою відповідальністю "ВОЗНЕСЕНСЬКА ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ" зобовязано подати відповідний позов та надати відповідне підтвердження суду становить десять днів з дня постановлення даної ухвали.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею (ч. 2 ст. 235 Господарського процесуального кодексу України) та може бути оскаржена у порядку, визначеному статтею 256 і підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

За змістом ч. 8 ст. 140 Господарського процесуального кодексу України оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 144 Господарського процесуального кодексу України ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала підписана суддею та набирає законної сили 23 травня 2018 року.

Суддя В.О.Ржепецький