ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа № 914/1490/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії:

головуючого (судді-доповідача): Бонк Т.Б.

суддів Матущак О.І.

ОСОБА_1

секретар судового засідання - Борщ І.О.

за участю представників:

від позивача - ОСОБА_2В.(адвокат, діє на підставі довіреності)

від відповідача - ОСОБА_3О.(адвокат, діє на підставі довіреності)

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Львівобленерго № 119-4342/2 від 26.12.2017 року

на рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2017, головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Гоменюк З.П., Мороз Н.В., Повний текст складено 14.12.2017

у справі №914/1490/17

за позовом Приватного акціонерного товариства Львівобленерго, м.Львів

до відповідача ОСОБА_4 підприємства Дрогобичводоканал, м.Дрогобич

про стягнення 59 689,47 грн.

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство Львівобленерго звернулося з позовом до ОСОБА_4 підприємства Дрогобичводоканал про стягнення 59 689,47 грн.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі №914/1490/17 (головуючий суддя Кітаєва С.Б., судді Гоменюк З.П., Мороз Н.В.) позов задоволено частково, стягнуто з комунального підприємства Дрогобичводоканал на користь приватного акціонерного товариства Львівобленерго 6 633,97 грн. пені, 769,00 грн., 3% річних, 12 167,30 грн. інфляційних втрат та 524,59 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване положеннями ст.ст. 530, 625, 612 Цивільного кодексу України, ст.ст. 229, 230, 231 Господарського кодексу України, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20, якою затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсації.

Місцевий господарський суд виходив з того, що спільні протокольні рішення не встановлюють конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами), а лише передбачають, що Державна казначейська служба України перераховує стороні 1, які вона перераховує стороні 2, які та, в свою чергу, перераховує стороні 3, яка, в подальшому, перераховує кошти стороні останній. В матеріалах справи відсутні докази, які би свідчили про недотримання учасниками протокольних рішень зазначеного порядку розрахунків.

Крім того судом зазначено, що відповідач не може нести відповідальності за те, що позивач після поставки електроенергії відповідачу добровільно обрав інші, ніж передбачені договором, порядок та строки оплати йому електроенергії, а саме визначені Порядком перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та спільних протокольних рішень, на підставі яких і було оплачено частину поставленої електричної енергії в інші строки, ніж встановлено договором.

Позивач, Приватне акціонерне товариство Львівобленерго, не погоджується з даним рішенням місцевого господарського суду. За коротким змістом апеляційних вимог позивач просить рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі №914/1490/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задоволити повністю. Свої вимоги скаржник обґрунтовує неповним зясуванням обставин справи щодо правових підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. Зокрема, судом не взято до уваги дату підписання спільних протокольних рішень, призначення платежів, які надходили відповідно до зведених реєстрів цих протокольних рішень та граничну дату оплати рахунків за листопад 2016 року, січень, лютий, березень та квітень 2017 року.

На думку скаржника, нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за періоди вказані у розрахунку до позовної заяви, є правомірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, звертає увагу суду на те, що внаслідок підписання позивачем спільних протокольних рішень, відповідач не звільняється від обовязку сплатити вартість отриманої електричної енергії, що не покрита сумою спільного протокольного рішення, у порядку та строки, передбачені договором та додатками.

Згідно з узагальненими доводами та запереченнями на апеляційну скаргу, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими, оскільки розрахунки між сторонами здійснені на підставі спільних протокольних рішень в межах договору №90132 від 28.02.2007 про постачання електричної енергії та були одночасно процедурою погашення зобовязань відповідача з оплати вартості поставленої електроенергії у визначеному місяці в розмірі отриманих за спільним протокольним рішенням сум пільг і субсидій населенню. На думку відповідача, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявили своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію і тим самим погодилися із зміною порядку та строків проведення розрахунків за спожиту електричну енергію згідно Договору про постачання електричної енергії №90132 від 28.02.2007.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством «Львівобленерго» (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Львівобленерго») (постачальник) та комунальним підприємством «Дрогобичводоканал» (споживач) укладено договір про постачання електричної енергії №90132 від 28.02.2007, на виконання умов якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача з приєднаною потужністю зазначеною в додатку №9 Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п.1).

Відповідно до п.2.3.3 договору, споживач зобовязується оплачувати постачальнику вартість електричної енергії згідно з умовами додатків №2 «Порядок розрахунків» та №9 «Графік зняття показів засобів обліку електричної енергії».

Згідно з п.4.2.1 договору, за внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати. Сума пені зазначається у розрахунковому документі окремим рядком.

Пунктом 2 додатку №2 до договору №90132 від 28.02.2007 встановлено, що розрахунковим періодом вважається період з 28 числа попереднього місяця до 27 числа поточного місяця (включно) та прирівнюється до календарного. Розрахунки за електричну енергію проводяться споживачем виключно грошовими коштами на зазначений у договорі поточний рахунок із спеціальним режимом використання постачальника електричної енергії.

Остаточний розрахунок споживача за електричну енергію спожиту протягом розрахункового періоду здійснюється на підставі виставленого постачальником електричної енергії рахунка відповідно до даних про фактичне споживання електричної енергії визначеної за показами розрахункових засобів обліку, які фіксуються у терміни, передбачені договором, та/або розрахунковим шляхом у випадках передбачених Правилами користування електричною енергією. Під час визначення суми платежу остаточного розрахунку за поточний розрахунковий період враховуються суми проведеної в попередніх та поточному розрахункових періодах оплати споживання електричної енергії за поточний розрахунковий період (пункт 5 додатку №2).

Згідно з п.7 Додатку № 2 до договору, рахунки на оплату платежів, передбачених даним договором, виписуються постачальником електричної енергії та надаються споживачу. Тривалість періоду для оплати отриманих рахунків має не перевищувати 5 операційних днів з дня отримання рахунку.

За період листопада 2016 року по квітень 2017 року позивачем виставлено рахунки на оплату за активну енергію, а саме: №300511/89319-1 за листопад 2016 року, який отримано відповідачем 30.11.2016 року; №300512/91361-1 за грудень 2016 року, який отримано відповідачем 30.12.2016 року; №300501/93415-1 за січень 2017 року, який отримано відповідачем 31.01.2017 року; №300502/95436-1 за лютий 2017 року, який отриманий відповідачем 28.02.2017 року; №300503/98007-1 за березень 2017 року, який отримано відповідачем 31.03.2017року; №300504/99927-1 за квітень 2017 року, який отримано відповідачем 28.04.2017 року (Т.1 а.с. 16-21).

КП «Дрогобичводоканал» за отриману протягом зазначеного періоду електричну енергію оплатило кошти в повному обсязі, що не заперечується сторонами, однак позивач стверджує, що такі оплати проведено з порушенням встановлених договором строків оплати, у звязку з чим позивач звернувся до суду із позовною заявою про стягнення із відповідача 40845,82 грн. пені, 2942,17 грн. 3 % річних, 15 901,48 грн. інфляційних нарахувань.

Пунктом 8 додатку №2 до договору встановлено, що у разі несвоєчасної оплати платежів, обумовлених даним договором, постачальник електричної енергії проводить споживачу нарахування пені, суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Предметом позову є стягнення 59 689,47 грн. (40845,82 грн. пені, 2942,17 грн. 3 % річних, 15 901,48 грн. інфляційних нарахувань).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії" (частина перша статті 275 ГК України).

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Метою встановлення договірних строків є визначення сторонами за договором певного періоду в часі, у який мають бути виконані конкретні зобов'язання, визначені договором. Встановлюючи строки виконання зобовязань в умовах договорів сторони забезпечують стабільність, послідовність та правову певність поведінки учасників договірних відносин, що гарантує справедливість, розумність й добропорядність сторін під час виконання договору.

Стаття 599 ЦК України визначає, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому, частиною 2 цієї статті визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Частиною 4 ст. 231 ГК України встановлено, що у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

З системного аналізу договору про постачання електричної енергії вбачається, що сторони передбачили у пункті 4.2.1. договору, що у разі внесення платежів, передбачених цим договором, з порушенням термінів, визначених відповідним додатком, споживач сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати.

Як вбачається з матеріалів справи, за поставлену у 2016 році електричну енергію КП «Дрогобичводоканал» сплатило частково власними коштами, що підтверджується платіжними дорученнями від 30.11.2016 на суму 329 700,00 грн.; від 07.12.2016 на суму 300 000,00 грн.; від 24.05.2017 на суму 400 000,00 грн. та від 31.05.2017 на суму 129 529,86 грн. (Т.1 а.с. 66-69). Крім того, часткову оплату за поставлену електричну енергію відповідачу здійснено департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації на користь ПАТ «Львівобленерго» на виконання спільних протокольних рішень, учасником яких є позивач. Слід звернути увагу, що протокольні рішення підписано та скріплено печатками його учасників, а саме: Головним управлінням Державної казначейської служби України у Львівській області (сторона 1), Департаментом фінансів Львівської обласної державної адміністрації (сторона 2), Енергопостачальною компанією ПАТ «Львівобленерго» (сторона 3), ДП «Енергоринок» (сторона остання), та погоджені Міністерством енергетики та вугільної промисловості України. До кожного з них долучено зведені реєстри актів звірянь та договори погашення бюджетної заборгованості з пільг та субсидій населення перед підприємствами ЖКГ та ВКГ з одночасним погашенням їх заборгованості за спожиту електричну енергію перед ПАТ «Львівобленерго» в 2016, 2017 роках згідно з механізмом постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005р. №20 (зі змінами і доповненнями).

Отже, по рахунку №300511/89319-1 від 30.11.2016 за листопад 2016 нараховано до сплати 2 326 414,04 грн. (строк оплати до 07.12.2016), яка погашена: згідно спільного протокольного рішення №20/7557 від 10.11.2017 на суму 487 700,00 грн. за жовтень 2016 (оскільки за жовтень 2016 розрахунок з позивачем відбувся в повній мірі, що не заперечується самим позивачем, а тому кошти що надійшли згідно даного спільного протокольного рішення зараховуються в наступний розрахунковий період); власними коштами згідно платіжного доручення №776 від 30.11.2016 на суму 329700,00 грн. та №796 від 07.12.2016 на суму 300000,00 грн.; згідно спільного протокольного рішення №20/8010 від 09.12.2017р. на суму 2387200,00 грн. (надлишкова проплата 1178185,96 грн.);

по рахунку №300512/91361-1 від 30.12.2016р. за грудень нараховано 2563328,24 грн. (строк оплати до 11.01.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/8323 від 12.01.2017р. на суму 2550000,00 грн.;

по рахунку №300501/93415-1 від 31.01.2017р. за січень 2017р. нараховано 2632224,96 грн. (строк оплати до 07.02.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/8705 від 10.02.2017р. на суму 2487800,00 грн.;

по рахунку №300502/95436-1 від 28.02.2017р. за лютий 2017р. нараховано 2307226,52 грн. (строк оплати до 07.03.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/9279 від 20.03.2017р. на суму 2500600,00 грн.;

по рахунку №300503/98007-1 від 31.03.2017р. за березень 2017р. нараховано 2407415,20 грн. (строк оплати до 07.04.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/9694 від 18.04.2017р. на суму 2672100,00 грн.;

по рахунку №300504/99927-1 від 28.04.2017р. за квітень 2017р. нараховано 2008020,90 грн. (строк оплати до 11.05.2017р.) яка погашена згідно спільного протокольного рішення №20/10000 від 22.05.2017р. на суму 79500,00 грн.;

Таким чином, заборгованість відповідача станом на 22.05.2017 становила 667973,38 грн., а після часткової оплати 24.05.2017 власними коштами 400 000, 00 грн. заборгованість становила 267 973, 38 грн.

Матеріалами справи підтверджується та не заперечується позивачем щодо здійснення відповідачем оплати за спожиту електричну (активну) енергію за період листопада 2016 року по квітень 2017 року в повному обсязі, однак позивач стверджує, що відповідні зобовязання виконано із порушенням встановлених договором строків, що є підставою для нарахування пені, 3% річних та індексу інфляції на суму несвоєчасно виконаного грошового зобовязання.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 затверджено Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, який визначає механізм перерахування субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату, зокрема, електроенергії.

У відповідності до п.п. 7, 8 вищезазначеного Порядку, розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг), і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків. У разі проведення розрахунків за спожиту електроенергію кошти перераховуються на поточні рахунки із спеціальним режимом використання енергопостачальних компаній, відкриті в уповноваженому банку, для подальшого спрямування їх через поточні рахунки із спеціальним режимом використання державним підприємством Енергоринок на рахунки виробників електроенергії, які поставляють її на оптовий ринок електроенергії, з подальшим перерахуванням таких коштів до бюджету як сплату податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого), з податку на додану вартість та (або) на рахунки субєктів підприємницької діяльності, які є постачальниками та транспортувальниками природного газу, або вугледобувних підприємств.

Апеляційним господарським судом встановлено, що на виконання зазначеного вище Порядку укладались спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за електроенергію за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України (Т. 1 а.с. 89-150).

Покладення обов'язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку спільних протокольних рішень, на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором про постачання електричної енергії стосовно виконання обов'язку з оплати послуг з постачання електричної енергії.

Апеляційним господарським судом, у відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України враховано викладений в постанові Верховного Суду від 14.02.2018 у справі №904/1858/16 правовий висновок про необхідність зясування фактичних обставин справи, які б свідчили про те, які з платежів здійснені за рахунок власних коштів боржника (за умовами договору), а які з них здійснені за рахунок коштів державного бюджету, а звідси і застосування норм права, передбачених ЦК України, ГК України, що носять диспозитивний характер для сторін чи спеціалізованих нормативних актів, які мають імперативний характер для них.

Таким чином, при перегляді рішення суду першої інстанції в частині визначення основної суми боргу та прострочених грошових зобовязань відповідача, суд апеляційної інстанції відокремив за кожний період від загальних нарахованих сум оплати за спожиту електроенергію, суми взятих на себе зобовязань держави в особі Департаменту фінансів Львівської ОДА, згідно із укладеними спільними протокольними рішеннями, так і зобовязань, що належить виконати самостійно відповідачу.

При здійсненні перевірки здійснених оплат за спожиту електроенергію вбачається, що заборгованість відповідача з 12.05.2017 по 24.05.2017 становить 667973,38 грн., а з 25.05.2017 по 30.05.2017 26797,38 грн.

Отже, за період з 12.05.2017 по 24.05.2017 від суми заборгованості 667973,38 грн. розмір пені становить 5 709,80 грн, розмір інфляційних втрат становить 8683,65 грн. та розмір 3% річних розмір становить 659,00 грн., а за період з 25.05.2017 по 30.05.2017 від суми заборгованості 267973,38 грн. розмір пені становить 925,10, розмір інфляційних втрат становить 110,00 грн. та розмір 3% річних розмір становить 110,00 грн.

Відтак, судом першої інстанції вірно здійснено розрахунок та задоволено позовні вимоги в частині стягнення 6 633,97 грн. пені, 769,00 грн. - 3% річних та 12 167,30 грн. інфляційних втрат.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач, склавши з розпорядниками коштів зведені реєстри актів звіряння та підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до зазначених вище Порядку перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, та Порядку проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, і тим самим погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за відпущену відповідачу протягом спірного періоду електричну енергію.

Крім того, спільними протокольними рішеннями не встановлено конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками (сторонами), а в матеріалах справи відсутні докази про недотримання учасниками протокольних рішень порядку розрахунків.

Отже, відповідач не може нести відповідальності за те, що позивач після поставки електроенергії відповідачу добровільно обрав інші, ніж передбачені договором, порядок та строки оплати йому електроенергії, а саме визначені Порядком перерахування деяких субвенцій з держаного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій, Порядком проведення розрахунків за природний газ, теплопостачання і електроенергію, та спільних протокольних рішень, на підставі яких і було оплачено частину поставленої електричної енергії в інші строки, ніж встановлено договором.

Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 13.03.2018 в справі №926/33/17 та від 20.03.2018 у справі №915/789/16.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.229 ГК України, учасник господарських відносин у разі порушення ним грошового зобовязання не звільняється від відповідальності через неможливість виконання і зобовязаний відшкодувати збитки, завдані невиконанням зобовязання, а також сплатити штрафні санкції відповідно до вимог, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до ч. 6 ст.231 ГК України, штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за весь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст.232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду звертає увагу, що на суму оплати за електричну енергію поставлену протягом спірного періоду, яка здійснена за рахунок коштів загального фонду державного бюджету на підставі спільних протокольних рішень не нараховується пеня, сума інфляційних втрат та 3% річних, оскільки позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, якими не встановлено конкретних строків проведення розрахунків між їх учасниками, у такий спосіб погодився із зміною порядку та строків проведення розрахунків за відпущену відповідачу протягом спірного періоду електричну енергію. Відтак, нарахування пені, суми інфляційних втрат та 3% річних здійснюється на суму заборгованості відповідача, яка мала б здійснюватись за власні кошти.

Згідно ст.ст. 74, 76, 77 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування; обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Отже, з огляду на викладене вище, колегія суддів Львівського апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі № 914/1490/17 ґрунтується на матеріалах справи та чинному законодавстві і підстав для його скасування немає, а зазначені в апеляційній скарзі доводи скаржника не обґрунтовані і не визнаються такими, що можуть бути підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення.

Згідно ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Львівобленерго № 119-4342/2 від 26.12.2017 року - залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Львівської області від 13.12.2017 у справі № 914/1490/17 - залишити без змін.

3. Судовий збір залишити за скаржником.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України.

Головуючий (суддя-доповідач): Т.Б. Бонк

Суддя О.І. Матущак

Суддя Г.Г. Якімець

Повний текст постанови складений 29.05.2018