ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"16" травня 2018 р. Справа № 918/11/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. при секретарі судового засідання Коваль С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль"

до відповідача Приватне підприємство "Бертоза&Ко"

третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Бертоза Йосип

про стягнення заборгованості за кредитним договором

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: Сірочук І.В. Халецька Т.П.;

від відповідача : не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтями 35, 37 ГПК України відсутні.

В судовому засіданні 16.05.18р. оголошувалась перерва з 13:00 год до 17:00 год.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Райффайзен Банк Аваль" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Приватного підприємства "Бертоза&Ко" про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 173 231, 85 грн.

Свої вимоги Позивач мотивує тим, що на підставі кредитного договору № 010/89-07/351 від 23.10.2007 р. Відповідачу був наданий кредит у розмірі 530 000, 00 грн. у строк до 22.10.2017 року із сплатою 12,5% річних, однак у зв'язку із простроченням повернення кредитних коштів у Відповідача виникла заборгованість в загальному розмірі 173 231, 85 грн., з яких 111 932, 34 грн. заборгованість за кредитом та 61 229, 51 грн. зі сплати відсотків.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 16.01.2018 року провадження у справі № 918/11/18 було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб до слухання в засіданні 30.01.2018 року. Крім того до участі у справі було залучено Бертозу Йосипа в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача

26.02.18р. від представника відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій останній просить за платежами які виникли до 01.01.2015 року застосувати строк позовної давності на підставі ст. 267 ЦК України.

26.03.18р. від позивача до відділу канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній у зв'язку із частковою оплатою позивачем суми основного боргу в розмірі 111 932, 34 грн. та відсотків по кредиту у розмірі 8 067, 67 грн. та з урахуванням процедури списання банком 24 000, 00 грн. заборгованості по відсоткам просить стягнути з відповідача 35 073, 79 грн. заборгованості зі сплати відсотків за період з 28.12.2014р. по 15.11.2017р.

Відповідно до ч.2 ст.46 ГПК України Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.

14 травня 2018 року до суду від позивача надійшли додаткові пояснення та розрахунок позовних вимог.

В судове засідання 16.05.18р. після оголошеної перерви представник відповідача та третя особа не з'явилися, хоча про час проведення судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать підписи вказаних осіб в розписці про оголошення перерви.

Після перерви в судовому засіданні 16.05.18 р. представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд задоволити.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому господарський суд керувався наступним.

23 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством "Райффайзен Банк Аваль" (Банк) та Приватним Підприємством "Бертоза & Ко" (Позичальник) було укладено кредитний договір № 010/89-07/351, за умовами якого Банком був наданий кредит Позичальнику в розмірі 530 000, 00 грн. на строк до 22.10.2017р. зі сплатою 12,5% річних, а Позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також проценти за користування кредитом.

Договором № 1 від 20.08.2008р. було внесено зміни до Кредитного договору в частині встановлення процентної ставки за користування кредитом в розмірі 15% річних (а.с. 31).

Договором № 1 від 19.12.2008р. про внесення змін до Кредитного договору було погоджено викласти Розділ 9 частини 2 Кредитного договору у новій редакції, відповідно до якої, сторони домовились, що у випадку зміни реквізитів, останні мають негайно повідомити про такі зміни (а.с. 32).

Додатковою угодою № 010/89-07/351/4 від 28.09.2009 року до Кредитного договору внесені зміни до визначення термінів, викладено п. 1.9. ч. 2 Кредитного договору "Предмет договору" та пп. 2.3.17. п. 2.3. ч. 2 Кредитного договору "Права та обов'язки сторін" у новій редакції (а.с. 33-37). Крім того, відповідно до умов вищезазначеної Додаткової угоди Сторони погодили, що тимчасово, на період з 28.09.2009р. по 28.03.2010р. зменшено розмір щомісячного платежу, який встновлюється в розмірі 4 649, 00 грн, а Позичальник зобов'язався сплатити вказану суму у майбутньому відповідно до Графіка погашення Кредиту та сплати процентів, що є додатком до даної Угоди та невід'ємною частиною Кредитного договору.

Окрім того, Сторони визначили та погодили фактичну суму заборгованості, станом на дату укладення даної Угоди (п. 5 Додаткової угоди).

Додатковою угодою № 010/89-07/351/5 від 25.06.2010 року до Кредитного договору, Сторони домовились встановити відсоткову ставку в розмірі15 % річних та тимчасово на період з 28 липня 2010 року по 28 листопада 2010 року встановити кредитні канікули, шляхом зменшення розміру щомісячного платежу по сплаті суми (розміру) Кредиту в порядку, визначеному п. 2 даної угоди, на період кредитних канікул щомісячний платіж зменшується до розміру 1 231, 99 грн. (п. 2.1, а.с. 42). Починаючи з 28.12.2010 року Кредитор змінює Позичальнику строк сплати решти щомісячного платежу в сумі 4 012, 21 грн., а Позичальник зобов'язався сплатити вказану суму в майбутньому відповідно до графіка повернення ґкредиту та сплати процентів, що є додатком до цієї Додаткової угоди та її невід'ємної частини.

Банк надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості та плати за користування (п. 1.4.1.1. Кредитного договору).

Надання кредитних коштів проводилося згідно вимог п. 1.7.1. Кредитного договору, шляхом видачі Позичальнику однією сумою чи траншами згідно із заявою Позичальника, а саме, перерахування кредитних коштів у безготівковій формі на Поточний рахунок Позичальника в Банку.

В матеріалах справи містяться належним чином завірені копії виписок по розрахунковому рахунку, заяв Позичальника на видачу траншів (кредитних коштів) та відповідні платіжні розпорядження для надання Позичальнику кредитних коштів відповідно до умов укладеного Кредитного договору та Додаткових угод.(а.с. 50-59).

Сторони погодили, що проценти за користування Кредитом розраховуються на основі процентної ставки, визначеної в п.3 ч.1 Кредитного договору. Проценти нараховуються у день сплати процентів, але не пізніше дати, визначеної у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів (що є додатком до Кредитного договору та невід'ємною його частиною), кожного календарного місяця на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці та році, включаючи день видачі та день повернення, та сплачуються Позичальником відповідно до п. 1.5. Договору (п.1.4.1.3 ч.2 Кредитного договору).

Позичальник, відповідно до п.2.3.1 Кредитного договору, зобов'язався в строки, передбачені Кредитним договором, забезпечити повернення Банку одержаного Кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених Договором, комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків Банку, викликаних неналежним виконанням умов Кредитного договору.

Погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розміри та в строки, визначені Графіком повернення Кредиту та інших платежів (Додаток № 1 до Договору), шляхом безготівкового перерахування на Позичковий рахунок, визначений в ч.1 Кредитного договору (п. 1.5.1 Кредитного договору).

Нараховані в порядку, передбаченому Кредитним договором проценти сплачуються Позичальником одночасно з погашенням відповідної частини Кредиту в строк, передбачений у Графіку повернення Кредиту та сплати процентів. Якщо до сплати процентів з моменту надання Кредиту залишається не більш 3 (трьох) банківських днів, перше нарахування та сплата процентів здійснюється у наступному місяці. (п.1.5.1.1 ч.2 Кредитного договору).

Позичальник зобов'язався повністю повернути Банку суму Кредиту не пізніше дати остаточного повернення Кредиту відповідно до умов, встановлених ст. 1.5 Кредитного договору (п.1.6.1 ч.2 Кредитного договору).

У випадку порушення умов Кредитного договору Позичальник зобов'язався сплачувати Кредитору пеню та інші штрафні санкції, передбачені Кредитним договором (п.2.3.2 ч.2 Кредитного договору).

При отриманні Кредиту Позичальник засвідчив та гарантував, що спроможний здійснити укладання та виконання даного Договору, адже не має обмежень у право та дієздатності. Умови Кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. Позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу тяжких для нього обставин тощо (п.1.12.1 ч.2 Кредитного договору).

Сторони погодили, що з укладанням Кредитного договору досягнуто усіх його істотних умов та не існує будь-яких умов, які можуть бути істотними та необхідними за змістом даного Договору (1.12.2 ч.2 Кредитного договору).

З підписанням Кредитного договору Сторони домовились, що будь-яке порушення Позичальником умов Кредитного договору повинно розглядатись як істотне порушення Договору, яке надає право Кредитору в порядку, передбаченому цим Договором та/або діючим законодавством України, незалежно від встановлених Договором строків виконання зобов'язань, вимагати від Позичальника повернення Кредиту та інших, передбачених Договором платежів (п.1.12.3 ч.2 Кредитного договору).

Позичальник також засвідчив, що всі ризики, пов'язані з істотною зміною обставин, з яких Позичальник виходив при укладенні Кредитного договору, договору застави, Позичальник приймає на себе, і такі обставини не є підставою для зміни або розірвання Кредитного договору, договору застави, а також невиконання Позичальником зобов'язань за вищезазначеними Договорами ( п. 1.12.7 ч.2 Кредитного договору).

Однак, як встановлено судом, Позичальником у визначені Кредитним договором та Додатковими угодами до нього строки не повернув в повному обсязі отримані кошти, у зв'язку з чим у Позивачльника станом на 15.11.2017 р. виникла заборгованість за кредитом в розмірі 111 932, 34 грн. та заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 61 229, 51 грн. за період з 31.10.2007р. по 15.11.2017р.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Нормами ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Пунктом 1 частини 2 зазначеної статті визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків, якими зокрема є договори та інші правочини.

Договором, відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Аналізуючи зміст Кредитного договору № 010/89-07/351 від 23.10.2007р., а також положення цивільного законодавства України, суд дійшов висновку, що цивільні відносини між сторонами за своїми правовими ознаками фактично є кредитним договором, особливості укладання та виконання яких регулюються нормами ст.ст. 1049-1054 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як встановлено судом, на виконання умов Кредитного договору № 010/89-07/351 від 23.10.2007р. Банком було перераховано на поточний рахунок Приватного підприємства "Бертоза&Ко" кредитні кошти у розмірі 549 230, 48 грн., що підтверджується копіями виписок з особового рахунку відповідача та платіжними розпорядженнями Банку на перерахунок кредитних коштів Позичальнику.

При цьому, за умовами п.2.3.1 Кредитного договору, Відповідач зобов'язався в строки, передбачені Кредитним договором, забезпечити повернення Банку одержаного Кредиту та сплату нарахованих процентів, передбачених Договором, комісій, неустойок, відшкодування витрат та збитків Банку, викликаних неналежним виконанням умов Кредитного договору. Відповідно до п.1.4.1.5. Кредитного договору № 010/89-07/351 від 23.10.2007р.-при простроченні повернення кредиту проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються в порядку, передбаченому в п.п.1.4.1.2.-1.4.1.7 цього Договору та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Отже, враховуючи положення ст.ст. 530 Цивільного кодексу України та умови Кредитного договору № 010/89-07/351 від 23.10.2007р., строк виконання відповідачем грошового зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті процентів станом на момент звернення позивача з даним позовом настав.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч.1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Таким чином, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов'язання є обов'язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст.ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов'язковість виконання договірних зобов'язань.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що відповідно до заяви про зменшення позовних вимог, поданої Позивачем, Відповідачем була сплачена основна сума заборгованості по кредиту в сумі 111 932, 34 грн. та відсотків по кредиту у розмірі 8 067, 67 грн., відтак просить стягнути з відповідача 35 073, 79 грн. заборгованості зі сплати відсотків.

Водночас до суду від позивача надійшли додаткові пояснення та розрахунок позовних вимог, з яких судом вбачається, що Відповідачем 22.03.18р. було здійснено оплату заборгованості по кредиту в сумі 111 932, 34 грн. та 8 067, 67 грн. заборгованості по відсотках за користування кредитом, крім того Банком на підставі п. 1.5.1.4 Кредитного договору, було проведено процедуру прощення заборгованості по відсоткам в сумі 24 000, 00 грн.

Судом враховано, що відповідно до умов Кредитного договору, зокрема пунктом 1.5.1.4 частини 2 Кредитного договору, Сторонами було встановлено порядок погашення заборгованості Позичальника за цим Договором, а саме, в першу чергу погашається заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, після чого сплачуються передбачені Договором комісії; в другу чергу погашається сума основної заборгованості за кредитом; в третю чергу погашається заборгованість за штрафами, пенею, у т.ч. відшкодування витрат та збитків банку, пов'язаних з неналежним виконанням Позичальником умов цього Договору. При цьому, з підписанням цього Договору, у відповідності з чинним законодавством України, Позичальник надає Банку право самостійно приймати рішення щодо зміни черговості погашення заборгованості Позичальника за цим Договором. За запитом Позичальника Банк інформує Позичальника у письмовій формі про застосовану черговість погашення заборгованості.

Відтак, сума сплачених Відповідачем відсотків та сума прощених Банком відсотків, була спрямована на погашення в першу чергу прострочених відсотків, які нараховувались Банком з 28.07.2010р.

Крім того, Позивачем за період з 29.11.2017р. по 23.03.2018р. (дата уточнення позовних вимог) було нараховано 5 841, 95 грн. відсотків за користування кредитними коштами, оскільки відповідно до п. 8.3. Кредитного договору - договір набуває чинності з моменту підписання сторонами, включаючи всі додатки до нього і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому Договору в повному обсязі.

Таким чином, судом встановлено, що станом на 16.05.18р. заборгованість по кредиту Відповідачем погашена в добровільному порядку в сумі 111 932, 34 грн. та існує залишок заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, який становить 35 003, 79 грн. нарахованих за період з 28.12.2014р. по 15.11.2017р.

Разом з тим, Відповідачем до винесення рішення у даній справі було заявлено про застосування позовної давності за платежами які виникли до 01.01.2015 року на підставі ст. 267 ЦК України.

Цивільним кодексом України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 4, 5 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Постановою пленуму Вищого господарського суду України № 10 від 29.05.2013 року "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зокрема пунктом 4.2 визначено, що у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане. Якщо договором чи іншим правочином визначено різні строки виконання окремих зобов'язань, що з нього виникають (наприклад, у зв'язку з поетапним виконанням робіт або з розстроченням оплати), позовна давність обчислюється окремо стосовно кожного з таких строків. Позовна давність за позовами, пов'язаними з простроченням почасових платежів (проценти за користування кредитом, орендна плата тощо), обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Пунктом 4.4. вищевказаної Постанови вказано, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому господарським судом слід мати на увазі таке. У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, коли такі дії здійснено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності.

Як встановлено судом, Відповідачем вчинялися дії по погашенню кредитної заборгованості як по сплаті основної заборгованості по кредиту, так і по сплаті відсотків за користування кредитними коштами, окрім того Відповідачем у заяві про застосування строків позовної давності не зазначені та необгрунтовані періоди по яких строк позовної давності по сплаті відсотків за користування кредитними коштами минув.

Судом встановлено, що оскільки строк позовної давності щодо кожного планового платежу відповідно до графіку погашення заборгованості по кредиту становить три роки, то, відповідно, Позивачем 49 887, 56 грн. відсотків за користування кредитними коштами за період з 28.12.2014р. по 15.11.2017р. та 5 841, 95 грн. відсотків за період з 29.11.2017р. по 23.03.2018р. нараховано та заявлено до стягнення в межах строку позовної давності, встановленої статтею 257 Цивільного кодексу України.

Відтак у суду відсутні підстави для відмови в задоволенні позову через сплив строку позовної давності по нарахованих відсотках за період з 28.12.2014р. по 15.11.2017р. та за період з 29.11.2017р. по 23.03.2018р.

Посилання представника Відповідача на необгрунтоване та незаконне нарахування відсотків за користування кредитними коштами по причині спливу терміну дії Кредитного договору не відповідають умовам зазначеного договору, оскільки судом встановлено що, пунктом 8.3 частини 2 Кредитного договору сторонами погоджено, що цей договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами (дата Договору), включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід'ємну частину цього Договору) і діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, тобто до повернення кредитних коштів Позичальнику і сплати останньому відсотків за користування кредитом до моменту його повернення.

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно з статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Також суд зазначає, що за нормами статті 1048 Цивільного кодексу України (проценти за договором позики) Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Враховуючи зазначене, зокрема п. 8.3 Кредитного договору, яким сторони погодили, що термін дії Кредитного договору діє до виконання Сторонами взятих на себе зобов'язань по цьому договору в повному обсязі, та враховуючи, що Відповідач остаточний розрахунок за отримані кредитні кошти здійснив 22.03.18р., відтак суд дійшов висновку про необгрунтованість заперечень представника Відповідача на нарахування відсотків за користування кредитними коштами понад строк дії Кредитного договору.

Позовні вимоги про стягнення з Відповідача 70,00 грн. відсотків за користування кредитними коштами не підлягають задоволенню, так як Позивачем зазначена сума нарахована поза межами загальної суми позову.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оскільки матеріалами справи підтверджується факт порушення Відповідачем зобов'язань в частині своєчасного повернення кредитних коштів, при цьому жодних повідомлень щодо незгоди із умовами надання кредиту Відповідачем не повідомлялось, доказів повного погашення заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитними коштами суду не надавалось, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі 35 003, 79 грн.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 231-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Приватного підприємства "Бертоза&Ко" (33024, м. Рівне, вул. Теодозії Бриж, буд. 14, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" (01011, м. Київ, вул. Лєскова, буд. 9, ) заборгованість по сплаті відсотків за Кредитним договором № 010-89-07/351 від 23.10.2007р. у розмірі 35 003, 79 грн. та 525 грн. 06 коп. судового збору.

3. В решті позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 22 травня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.