ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/1520/15-г
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Принцевської Н.М.

суддів: Колоколова С.І., Ярош А.І.

(Одеський апеляційний господарський суд, м.Одеса, проспект Шевченка, 29)

Секретар судового засідання Бендерук Є.О.;

За участю представників сторін:

Від ПАТ «ІМЕКСБАНК» - Іванов А.О., довіреність від 16.03.2017;

Від ТОВ «Торгова компанія «Контракт» - не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК»

на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року

у справі №916/1520/15-г

за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК», м. Одеса

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт», Рівенська обл.

про стягнення коштів, -

(головуючий суддя - Літвінов С.В., дата і місце ухвалення ухвали: 05.02.2018 року о 13год.22хв., Господарський суд Одеської області, повний текст 06.03.2018 року)

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» від імені та в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Северин Ю.П. звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт», про стягнення заборгованості за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року в сумі 16 043 033, 93 грн., у тому числі: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 10 000 000, 00 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 5 696 630, 29 грн., пені за прострочення платежів по кредитному договору в сумі 346 403, 64 грн.

Заявою від 18.06.2015 року позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року в сумі 88 578 337, 39 грн., у тому числі: строкової заборгованості за кредитом в сумі 46 500 000, 00 грн., простроченої заборгованості за кредитом в сумі 30 000 000, 00 грн., несплачених відсотків за користування кредитом в сумі 8 639 260, 36 грн., пені за відсотками в сумі 1 170 583, 88 грн., пені за несвоєчасне погашення кредиту в сумі 2 268 493, 15 грн.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 року (повний текст підписано 14.01.2016 року) позов задоволено у повному обсязі: з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» стягнуто 46 500 000, 00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 30 000 000, 00 грн. - заборгованості за кредитом, 8 639 260, 36 грн. - заборгованості за відсотками., 1 170 583, 88 грн. - пені за відсотками, 2 268 493, 15 грн. - пені за прострочення платежів по кредитному договору; вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення в апеляційному порядку не оскаржувалось та відповідно до приписів ч. 5 ст. 85 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) набрало законної сили 26.01.2016 року.

26.01.2016 року на виконання вказаного рішення судом відповідно до ст. 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції до 15.12.2017 року) видано відповідні накази.

22.02.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» в порядку ст. 328 Господарського процесуального кодексу України (в редакції з 15.10.2017 року) звернулось до Господарського суду Одеської області з заявою про визнання наказу Господарського суду Одеської області по справі № 916/1520/15-г про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» стягнуто 46 500 000, 00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 30 000 000, 00 грн. - заборгованості за кредитом, 8 639 260, 36 грн. - заборгованості за відсотками., 1 170 583, 88 грн. - пені за відсотками, 2 268 493, 15 грн. - пені за прострочення платежів по кредитному договору таким, що не підлягає виконанню, з підстав припинення основного зобов'язання за кредитним договором внаслідок задоволення вимог кредитора за рахунок предмета іпотеки.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» задоволено, наказ Господарського суд Одеської області від 26.01.2016 року по справі № 916/1520/15-г визнано таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду мотивована тим, що Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» відповідно до умов договору іпотеки від 25.12.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю., зареєстрованого в реєстрі за № 6134, в позасудовому порядку набуло право власності на предмет іпотеки - будівлі та споруди стадіону «Чорноморець», а отже враховуючи, що вказаним іпотечним договором було передбачено забезпечення низки зобов'язань, в тому числі і зобов'язань Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року (із урахуванням додаткових угод) щодо сплати кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов'язання відповідача за вказаним договором відповідно до ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» на теперішній час є припиненими.

Наведене, за висновком суду, свідчить про відсутність будь-яких обов'язків боржника - Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» перед стягувачем - Публічним акціонерним товариство «ІМЕКСБАНК» щодо виконання наказу Господарського суду Одеської області від 26.01.2016 року по справі № 9161520/15-г про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» 46 500 000, 00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 30 000 000, 00 грн. - заборгованості за кредитом, 8 639 260, 36 грн. - заборгованості за відсотками, 1 170 583, 88 грн. - пені за відсотками, 2 268 493, 15 грн. - пені за прострочення платежів по кредитному договору.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, звернулось до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, як таку, що постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про погашення заборгованості за 41 кредитним договором (у тому числі й № 24/13 від 19.03.2013 року) внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки як встановлено судовими рішеннями у справах № 918/539/17, № 907/600/17 за рахунок предмета іпотеки відбулось погашення лише чотирьох кредиторів: ТОВ «ТБА «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» та ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ ЧОРНЕ МОРЕ».

Скаржник наполягав, що зобов'язання сторін за кредитним договором не припинились, оскільки на момент розгляду справи повне погашення вимог кредитора за рахунок продажу предмета іпотеки не відбулося, оскільки у випадку нестачі вартості предмета іпотеки для задоволення всіх вимог іпотекодержателя після позасудового врегулювання, кредитор має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника, в тому числі й із такого, яке є предметом іншого договору забезпечення.

На думку скаржника, за наявності спору щодо невизнання факту припинення дії кредитного договору, боржник має право на звернення до суду з позовною заявою, що містить відповідний предмет та підстави. Суд, при розгляді заяви про визнання наказу таким, що не підлягає виконанню, не наділений повноваженнями встановлювати певні факти або обставини. Проте, задовольняючи заяву боржника, суд першої інстанції фактично вдався до повторного розгляду справи по суті, чим порушив принцип правової визначеності.

Крім того, скаржник також зауважив, що розгляд заяви здійснено судом без належного повідомлення позивача, чим позбавлено позивача можливості надати розрахунок боргу, виписки по рахунках відповідача, а також документи, що підтверджують погашення боргу відмінних від боржника осіб.

02.05.2018 року скаржником через канцелярію суду подано письмові пояснення, згідно яких останній також просив суд врахувати висновки Верховного суду, які викладені в постанові від 04.04.2018 року у справі № 914/1316/16.

Також, 02.05.2018 року через канцелярію суду надійшов супровідний лист, згідно якого скаржник просив суд долучити до матеріалів справи довідку про стан кредиторської заборгованості від 14.03.2018 року, виписки по рахунках обліку кредиторської заборгованості, довідку щодо переліку підприємств та кредитних договорів, погашених за рахунок позасудового задоволення вимог АТ «ІМЕКСБАНК» шляхом реєстрації права власності на нежитлові будівлі стадіону «ЧОРНОМОРЕЦЬ» від 14.03.2018 року.

Відповідач своїм правом згідно ч.1 ст.263 Господарського процесуального кодексу України не скористався, відзив на апеляційну скаргу не надав, що згідно з ч.3 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає перегляду оскарженої ухвали суду першої інстанції.

За нормами ч.1 ст. 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.1, ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 4 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів Одеського апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали суду, встановила наступне.

Порядок та підстави визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, встановлені ст. 328 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, частиною другою наведеної статті визначено наступні підстави для визнання наказу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за заявами стягувачів або боржників: якщо наказ було видано помилково; якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою; з інших причин.

Як вбачається з матеріалів справи, виникнення відповідного обов'язку (грошового зобов'язання) ТОВ «Торгова компанія «Контракт» (позичальника) перед ПАТ «ІМЕКСБАНК» (банк) було опосередковане умовами укладеного між сторонами кредитного договору про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року, згідно з 1.1, 1.1.1, 1.2 якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит шляхом відкриття відновлювальної кредитної лінії на умовах забезпеченості повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами або в повній сумі на умовах, визначених цим договором в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості до 76500000 грн., зі сплатою фіксованої процентної ставки в розмірі 18% річних та кінцевим терміном повернення заборгованості за всіма траншами не пізніше 09.10.2015 на умовах, визначених цим договором.

Виконання позичальником умов вказаного кредитного договору було забезпечено укладеним між ПАТ «ІМЕКСБАНК» (іпотекодержатель) та майновим поручителем ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець» (іпотекодавець) іпотечним договором від 15.12.2014, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 6134.

Згідно вказаного договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов'язань 41 юридичною особою-боржником за 41 кредитним договором, передав в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно: нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв.м., основною площею 67 037,5 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці площею 62 403 кв.м., яка знаходиться в оренді АТ «ФК «Чорноморець», розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська (вул. Енгельса), будинок 1/20 (предмет іпотеки).

Положеннями п. 1.1 іпотечного договору визначено, що цей договір іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя, зокрема, за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року (з урахуванням додаткових угод), який укладено між іпотекодержателем та ТОВ «Торгова компанія «Контракт» (боржник-13) стосовно повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойки і штрафів у повному обсязі тощо (основне зобов'язання) (а.с.177).

Листом №1571 від 05.03.2015 року ПАТ «ІМЕКСБАНК» звернулось з вимогою до ТОВ «Торгова компанія «Контракт» про дострокове повернення кредиту, сплату відсотків та виконання договірних зобов'язань (а.с.28).

Рішенням Господарського суду Одеської області від 11.01.2016 року з Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Контракт» на користь Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» стягнуто 46 500 000, 00 грн. - строкової заборгованості за кредитом, 30 000 000, 00 грн. - заборгованості за кредитом, 8 639 260, 36 грн. - заборгованості за відсотками., 1 170 583, 88 грн. - пені за відсотками, 2 268 493, 15 грн. - пені за прострочення платежів по кредитному договору.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з обставин неналежного виконання відповідачем грошових зобов'язань за кредитним договором про відкриття кредитної лінії № 24/13 від 19.03.2013 року щодо повернення суми кредиту та відсотків за його користування.

З матеріалів справи також вбачається, що в квітні 2017 року, у зв'язку з наявністю невиконаного грошового зобов'язання, стягувачем на адресу ПрАТ «Футбольний клуб «Чорноморець» та ТОВ «Торгова компанія «Контракт» направлено вимогу №848 від 05.04.2017 року, з попередженням про необхідність у 30 денний строк виконати порушене зобов'язання за Кредитним договором № 24/13 від 19.03.2013 року та у разі залишення вимоги без задоволення - повідомлено про право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. (а.с.212-214). Разом з тим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем зазначеної вимоги.

Відповідні вимоги ПАТ «ІМЕКСБАНК» також було направлено на адресу боржників ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ «ЧОРНЕ МОРЕ», ТОВ «ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНЕ АГЕНТСТВО «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ» (вимоги №№861, 7515, 7553, 7552).

Як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна 16.05.2017 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про державну реєстрацію за ПАТ «ІМЕКСБАНК» права власності на нежитлові будівлі центрального стадіону «Чорноморець», загальною площею 80 289,00 кв.м.

Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняються частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За визначенням ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотекою є вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Умовами п.3.2.10 Кредитного договору від 19.03.2013 року, так само як і положеннями ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у випадку непогашення Кредиту та/або процентів, Кредитор має право звернути стягнення на предмет застави (іпотеки) та в інших випадках, встановлених договором або законодавством України.

Згідно зі ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до приписів ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;

право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними (ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Виходячи з аналізу наведених вище положень Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням на підставі, зокрема, відповідного застереження в іпотечному договорі.

Цей спосіб реалізується шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що можливо здійснити, зокрема, шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Пунктами 3.1.6, 3.1.7 іпотечного договору від 25.12.2014р. сторони передбачили, що Іпотекодержатель має право вимагати від Боржника незалежно від настання строку погашення кредиту дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором, а при незадоволенні вимоги - звернути стягнення на Предмет іпотеки у відповідності до закону та цього договору за наявності підстав, перелічених у договорі; звернути стягнення на предмет іпотеки у випадках, передбачених п.3.1.6 договору, реалізувати його відповідно до розділу 5 цього договору та/або договору про задоволення вимог іпотекодержателя, і за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Одночасно, п. 5.1. іпотечного договору передбачено, що Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на Предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках:

- якщо у момент настання строку виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Кредитного договору строки суми кредиту; та/або при несплаті або часткової несплати у передбачені Кредитним договором строки сум процентів (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Кредитним договором;

- незалежно від настання терміну виконання Боржником будь-яких зобов'язань за Кредитним договором при виникненні підстав, вказаних у п. п. 3.1.4., 3.1.6. цього Договору, та у разі надання Іпотекодавцем недостовірної інформації згідно п.2.1 цього договору.

Відповідно до п.6.1 договору, даний пункт є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом:

- продажу від свого імені предмета іпотеки,

- прийняття предмета іпотеки у власність в порядку, визначеному ст.37 ЗУ «Про іпотеку».

16.05.2017 року ПАТ «ІМЕКСБАНК», реалізувавши право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання набув у власність майно, яке є предметом іпотеки.

З аналізу ст. 1, 36 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що після завершення позасудового врегулювання (після передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання або продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу) будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником (іпотекодавцем або іншою особою, відповідальною перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання (зобов'язання боржника за договором кредиту) є недійсними. Таким чином, ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення зобов'язань щодо виконання основного зобов'язання, яке було забезпечено іпотечним договором.

Юридичним наслідком виконання зобов'язання відповідно до ст. ст. 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання. Таким чином, з моменту виконання боржником/третьою особою зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

З урахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку, що в силу ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» вимоги позивача щодо виконання зобов'язання, забезпеченого іпотекою, після реєстрації за ним права власності на іпотечне майно є неправомірними.

Встановивши відсутність відповідного грошового обов'язку боржника внаслідок його виконання третьої особою (іпотекодавцем), господарський суд правомірно застосував положення ч. 2 ст. 325 Господарського кодексу України та визнав наказ таким, що не підлягає виконанню.

Доводи заявника апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції ч.4 ст.36 Закону України «Про іпотеку», з огляду на те, що кредитор скористався своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення зобов'язань інших боржників, а не зобов'язань відповідача, є безпідставними, оскільки після набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, якою забезпечено згідно іпотечного договору усі існуючі борги позичальників, вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов'язання є недійсними.

Наразі, згідно з умовами іпотечного договору іпотекою забезпечено сплату позичальниками або іпотекодавцем (разом чи окремо) існуючих та майбутніх боргів усіх 41 позичальників у строки та на умовах, зазначених в кредитних договорах, що узгоджується зі статтею 7 Закону України «Про іпотеку».

При цьому, як правомірно зазначено судом першої інстанції, кредитор у випадку набуття права власності на предмет іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя несе ризики, які пов'язані із недійсністю подальших вимог до боржника, оскільки сама процедура набуття права власності на іпотечне майно у порівнянні із іншими способами задоволення вимог іпотекодержателя може не забезпечити у повній мірі реалізацію прав як боржника, так і іпотекодавця у разі їх відмінності.

У випадку наявності у іпотекодержателя наміру здійснити погашення лише частини зобов'язань, забезпечених іпотекою, він має право звернутися до суду з метою звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку», і саме в такому випадку рішенням суду мають в обов'язковому порядку бути встановлені як розмір зобов'язання, яке підлягає задоволенню за рахунок предмету іпотеки, так і його (предмету іпотеки) початкова вартість.

Посилання апелянта на те, що зобов'язання відповідача на кредитним договором не припинились з огляду на те, що на момент розгляду справи продажу предмета іпотеки не відбулося, судова колегія відхиляє, оскільки ПАТ «ІМЕКСБАНК» обрав інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, відмінний від реалізації предмету іпотеки на підставі договору купівлі-продажу.

Не можуть бути визнані обґрунтованими й твердження щодо здійснення судом під час прийняття оскаржуваної ухвали повторного розгляду справи по суті, що призвело до порушення принципу правової визначеності, адже за змістом ч. 2 ст. 328 Господарського процесуального кодексу України суду надане право визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наразі, розгляд відповідної заяви здійснено судом у відповідності до вимог ст. 328 Господарського процесуального України, в межах даної справи, наявних в ній письмових, достовірних та належних доказів, які мають значення для вирішення зазначеної заяви.

За встановлених обставин, дії суду не можуть бути розцінені як повторний перегляд судового рішення, оскільки обумовлюється наведеними нормами процесуального законодавства.

Що стосується посилання скаржника на судові рішення у справах № 918/539/17, № 907/600/17, № 914/1316/16, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ст. 75 Господарського процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається зі змісту вказаних судових рішень, предметом судового розгляду були вимоги ПАТ «ІМЕКСБАНК» про застосування наслідків недійсності правочину.

Обставини, на які скаржник посилається як на преюдиційні, висвітлювались судами в межах відхилення доводів відповідачів щодо припинення їх зобов'язань внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки згідно іпотечного договору від 15.12.2014 року. При цьому, судами не встановлювались обставини реалізації Банком у відношенні даних відповідачів процедури звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку.

Натомість матеріали даної справи свідчать, що реалізуючи право на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки позивач направив повідомлення про порушення умов основного зобов'язання не лише ТОВ «МЕРЕЖА ГОТЕЛІВ «ЧОРНЕ МОРЕ», ТОВ «ТОРГОВО-БУДІВЕЛЬНЕ АГЕНТСТВО «ПРОМБУД», ТОВ «КРУЇЗ ДЕЛЮКС», ТОВ «КОМПАНІЯ ПО ТОРГІВЛІ», а також й відповідачу у справі. Ненадання позивачем доказів такого звернення реєстратору під час здійснення реєстраційних дій не свідчить про погашення вимог лише частини кредиторів, вимоги яких були забезпечені іпотекою, адже, розпочавши відповідну процедуру, Банк надіслав попередження іпотекодавцю про свій намір задовольнити вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі й щодо ТОВ «Торгова компанія «Контракт».

За таких обставин, відповідні оціночні судження, викладені у мотивувальній частині наданих скаржником судових рішень, не мають преюдиційного значення для даної справи, а доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом ч. 3 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України визнаються колегією суддів необґрунтованими та такими, що спростовується встановленими фактичними обставинами справи.

Відносно тверджень апелянта про порушення місцевим господарським судом норм процесуального права, судова колегія звертає увагу скаржника на приписи ч.3 ст.328 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

Заява ТОВ «Торгова компанія «Контракт» надійшла до Господарського суду Одеської області 22.02.2018 року.

Ухвалою суду від 26.02.2018 року розгляд заяви призначено на 05.03.2018 року. Примірник ухвали направлено сторонам 26.02.2018 року.

01.03.2018 року від позивача до суду надійшли заперечення проти заяви ТОВ «Торгова компанія «Контракт», в яких останній зазначає, що про заяву ТОВ «Торгова компанія «Контракт» йому стало відомо 28.02.2018 року. При цьому, з електронного листа, яким відповідні заперечення надіслані на електронну пошту суду вбачається, що позивач був обізнаний про те, що судове засідання з розгляду заяви призначене на 05.03.2018 року.

Як вбачається з протоколу судового засідання від 05.03.2018 року, представник позивача приймав участь в судовому засіданні, в якому здійснювався розгляд заяви ТОВ «Торгова компанія «Контракт».

Отже, Банк був обізнаний про розгляд заяви, скористався своїм правом на подання господарському суду заперечень на заяву та участь в судовому засіданні.

Враховуючи наведені обставини, доводи скаржника щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права з урахуванням встановлених ст. 328 Господарського процесуального кодексу України строків розгляду відповідної заяви, відхиляються судовою колегією як безпідставні.

Таким чином, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі судова колегія вважає непереконливими та такими, що спростовуються наявними матеріалами справи, а прийняту у справі ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року по справі №916/1520/15-г слід вважати такою, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим підстав для її зміни чи скасування, не вбачається.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» слід залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року по справі №916/1520/15-г - без змін.

Відповідно до ст.129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на заявника апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 129, 255, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу, Одеський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року по справі №916/1520/15-г - залишити без задоволення.

Ухвалу Господарського суду Одеської області від 05.03.2018 року по справі №916/1520/15-г - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено та підписано 25.05.2018 року.

Головуючий суддя Н.М. Принцевська

Судді: С.І. Колоколов

А.І. Ярош