ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2018 р.Справа № 922/697/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Лавровой Л.С.

при секретарі судового засідання Пунтус Д.А.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс", м. Луцьк
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного Науково-технічного Університету", м. Харків
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ОСВІТА-ПЛЮС" (надалі - позивач) звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛУЦЬКИЙ БІОТЕХНІЧНИЙ ІНСТИТУТ МІЖНАРОДНОГО НАУКОВО-ТЕХНІЧНОГО УНІВЕРСИТЕТУ" про стягнення 88729,92 грн. відсотків річних та 551510,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих відповідачу в період з 23.03.2015 р. по 19.03.2018 р. на суму заборгованості у розмірі 987692,52 грн. (за наказом господарського суду Волинської області №903/914/15-1 від 04.04.2016 р.). Також, позивач просить стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 17603,61 грн., з яких судовий збір 9603,61 грн., витрати на правову допомогу 8000,00 грн., витрати на проїзд до суду 4000,00 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідачем не виконується наказ господарського суду Волинської області від 04.04.2016 р., виданий на виконання рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015 р. по справі №903/914/15-1.

Ухвалою від 26.03.2018 р. було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження, встановлено сторонам строк на подання заяв по суті справи та призначено судове засідання на 25.04.2018 р.

Ухвалами суду, занесеними до протоколу судового засідання від 25.04.2018 р. та 14.05.2018 р. розгляд справи відкладався, у судовому засіданні оголошувалась перерва до 23.05.2018 р.

У призначене на 23.05.2018 р. судове засідання зявилися представники сторін, участь представника позивача забезпечена в режимі відеоконференції з господарським судом Волинської області.

Представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги про стягнення з відповідача 88729,92 грн. відсотків річних, 551510,97 грн. інфляційних втрат та 1144,35 грн. витрат на проїзд до суду, від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відмовилися.

Представник відповідача проти вимог позивача заперечував у повному обсязі, вказував на безпідставність нарахування інфляційних втрат та відсотків річних за зобовязанням, яке не є грошовим та надав для долучення до матеріалів справи практику Верховного Суду України (вх. 15027 від 23.05.2018 р.).

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази та викладені доводи, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Волинської області від 03.08.2012 року у справі №5004/725/12, залишеним без змін постановами Рівненського апеляційного господарського суду від 30.10.2012 року та Вищого господарського суду України від 18.12.2012р., за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 11.04.2006 р., повернення приміщення та звільнення відповідачем вказаного приміщення, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 11.04.2006 р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс", посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №1173; визнано за Товариством з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" право власності на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м.; зобов'язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Освіта-Плюс" звільнити та повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету" нежитлове приміщення, розташоване за адресою: м. Луцьк, вул. Гетьмана Сагайдачного, б.6, загальною площею 2542,7кв.м.

Договір визнано недійсним на підставі ст.ст. 216, 232 ЦК України, як правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною.

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.11.2015 р. по справі №903/914/15 вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково - технічного університету" (43020, Волинська область, м. Луцьк, вул. Сагайдачного, буд. 6, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Освіта Плюс» (43026, АДРЕСА_1, ) 968 326,00 грн., 19 366,52 грн. витрат по сплаті судового збору. Всього: 987 692,52 грн. Стягнення 968 326,00 грн. здійснено як наслідок визнання правочину недійсним. У позові про стягнення 87 149,34 грн. річних, 743 570,08 грн. інфляційних втрат, 359,81грн. інших витрат відмовлено, з тих причин, що відповідні дії з повернення коштів вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 22.03.2016 р. рішення суду першої інстанції від 16.11.2015 р. по справі №903/914/15 залишено без змін.

На підставі наказу господарського суду Волинської області від 04.04.2016 р., головним державним виконавцем першого відділу державної виконавчої служби Луцького міського управління юстиції ОСОБА_5 08.04.2016 р. було відкрито виконавче провадження ВП №50739235.

Однак, станом на дату звернення з даним позовом до господарського суду Харківської області рішення господарського суду Волинської області від 16.11.2015 р. по справі №903/914/15 не виконано, відповідачем не сплачено визначені до стягнення 987692,52 грн. З огляду на викладене, позивач просить суд стягнути з відповідача 88729,92 грн. відсотків річних та 551510,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих відповідачу за період з 23.03.2015 р. по 19.03.2018 р.

Відповідач, заперечуючи проти вимог позивача, вказував на безпідставність нарахування інфляційних втрат та відсотків річних за зобовязанням, яке не є грошовим, а виникло як обовязок повернення коштів отриманих за недійсним правочином в порядку ст. 216 ЦК України.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За приписами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Згідно ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, яка містить аналогічні положення, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Грошовим, за змістом статей 524, 533, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В п. 5.4 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 р. вказано, що за приписом частини п'ятої статті 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням господарського суду є грошовим (наприклад, у зв'язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв'язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 18 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

У разі, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ОСОБА_6 Верховного Суду зазначала, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов'язань, тому у разі прострочення виконання зобов'язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК. Дана позиція викладена в постанові ОСОБА_6 Верховного Суду від 10.04.2018 р. по справі №910/10156/17.

За приписами ч. 2 ст. 315 ГПК України у постанові палати, обєднаної палати, ОСОБА_6 Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, обєднана палата, що передала справу на розгляд палати, обєднаної палати, ОСОБА_6. Згідно ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, суд вбачає обґрунтованими доводи позивача по нарахуванню відсотків річних та інфляційних втрат за період невиконання відповідачем зобовязання з повернення належних позивачу коштів. Перевіривши розрахунок позивача по нарахуванню 3% річних, інфляційних втрат і періоди здійснених нарахувань, суд вважає їх частково обґрунтованими, з огляду на наступне.

В позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача 88729,92 грн. відсотків річних та 551510,97 грн. інфляційних втрат, нарахованих за період з 23.03.2015 р. по 19.03.2018 р. Судом встановлено, що при розгляді господарської справи №903/914/15 вже було досліджено та надано оцінку заявленим позивачем вимогам про стягнення відсотків річних, інфляційних втрат за період з 31.10.2012 р. по 02.08.2015 р. та було відмовлено в задоволенні цих вимог.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, заявлений позивачем період нарахування відсотків річних та інфляційних втрат (з 23.03.2015 р. по 19.03.2018) перетинається із періодом, який розглядався судом по справі №903/914/15 (з 31.10.2012 р. по 02.08.2015 р.) та по стягненню (відмові в стягнені) за який уже є судове рішення, що набрало законної сили. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим період нарахування відсотків річних та інфляційних втрат з 03.08.2015 р. по 19.03.2018 р. В стягненні вказаних нарахувань за період з 23.03.2015 р. по 02.08.2015 р. суд відмовляє.

Відсотки річних за 960 дн. становлять 77932.96 грн. (987692 х 3 х 960 / 365 / 100).

Інфляційні нарахування з 03.08.2015 р. по 19.03.2018 р. складають 356070.11 грн. Індекс інфляції за весь період = 1.3605072 (серпень 2015 р. - 99.2%, вересень 2015 р. - 102.3%, жовтень 2015 р. - 98.7%, листопад 2015 р. - 102%, грудень 2015 р. - 100.7%, січень 2016 р. - 100.9%, лютий 2016 р. - 99.6%, березень 2016 р. - 101%, квітень 2016 р. - 103.5%, травень 2016 р. - 100.1%, червень 2016 р. - 99.8%, липень 2016 р. - 99.9%, серпень 2016 р. - 99.7%, вересень 2016 р. - 101.8%, жовтень 2016 р. - 102.8%, листопад 2016 р. - 101.8%, грудень 2016 р. - 100.9%, січень 2017 р. - 101.1%, лютий 2017 р. - 101%, березень 2017 р. - 101.8%, квітень 2017 р. - 100.9%, травень 2017 р. - 101.3%, червень 2017 р. - 101.6%, липень 2017 р. - 100.2%, серпень 2017 р. - 99.9%, вересень 2017 р. - 102%, жовтень 2017 р. - 101.2%, листопад 2017 р. - 100.9%, грудень 2017 р. - 101%, січень 2018 р. - 101.5%, лютий 2018 р. - 100.9%, березень 2018 р. - 101.1%).

Відповідно до ч. 1 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона повинна подати до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у звязку із розглядом справи.

До позовної заяви позивачем було подано розрахунок понесених судових витрат, в призначеному на 23.05.2018 р. судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги по стягненню 1144,35 грн. витрат на проїзд до суду, від стягнення з відповідача витрат на правову допомогу відмовився.

Згідно ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З урахуванням приписів ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору по даній справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 4 вказаної статті інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи повязані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

З огляду на викладене, враховуючи наявність в матеріалах справи належних доказів понесення представником позивача витрат на проїзд до суду (проїзний документ №345993 на суму 318,46 грн., проїзний документ №345994 на суму 285,89 грн., маршрут квитанцію №131014 від 24.04.2018 р. на суму 270,00 грн. та маршрут квитанцію №131013 від 24.04.2018 р. на суму 270,00 грн.), зазначені витрати повязані з розглядом даної справи та були необхідними для реалізації представником позивача своїх процесуальних прав, тому суд задовольняє вимоги по стягненню цих витрат з відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, статтями 1, 2, 5, 7, 11, 13, 14, 15, 73, 74, 80, 86, 129, 238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Луцький біотехнічний інститут Міжнародного науково-технічного університету (м.Харків, вул. 17-го Партзїзду, будинок 38А, ідентифікаційний код особи 31572252) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Освіта-плюс" (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код особи 34310174) суму 3% річних - 77.932,96 грн., інфляційні втрати - 356.070,11 грн. та судовий збір 6510,05 грн. та витрати на проїзд 1.144.35 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Повне рішення складено 30.05.2018 р.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Харківського апеляційного господарського суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя ОСОБА_7