ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. Справа № 917/1838/17

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.,

за участю секретаря судового засідання Міракова Г.А.,

представників сторін:

апелянта - не з'явився,

позивача - Смірнова О.В. на підставі довіреності №26 від 28.03.2018,

відповідачів - не з'явились,

третьої особи ОСОБА_2 - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 (вх.№177 П/2) на рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017, ухвалене у приміщенні господарського суду Полтавської області суддею Семчук О.С., час ухвалення рішення суду - не зазначено, дата складання повного тексту рішення - 19.12.2017, у справі № 917/1838/17

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області, м. Полтава,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, 1) ОСОБА_2, смт. Решетилівка, Полтавська обл., 2) ОСОБА_3, смт. Решетилівка, Полтавська обл.,

до 1) Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, смт. Решетилівка, Полтавська обл., 2) Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, смт. Решетилівка, Полтавська обл., 3) Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс", смт. Решетилівка, Полтавська обл.,

про визнання недійсним рішення виконкому, свідоцтв про право власності та визнання права державної власності

ВСТАНОВИЛА:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області звернулось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" про:

- визнання недійсним та скасування рішення Виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки";

- визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності на нерухоме майно ТОВ "Агротехсервіс" від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою;

- визнання права власності держави Україна, в особі РВ ФДМУ по Полтавській області на нерухоме майно:

1) чотирьохквартирний житловий будинок загальною площею 192, 7кв.м та житловою площею 110, 9кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1;

2) двохквартирний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 126, 7кв.м та житловою площею 75, 4кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_2;

3) квартиру загальною площею 72, 9кв.м та житловою площею 45, 8кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_3;

4) квартиру загальною площею 59кв.м та житловою площею 31, 1кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_4;

5) квартиру загальною площею 73, 5кв.м та житловою площею 45, 0кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_5.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішення Виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 № 303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" було прийнято на підставі договору купівлі-продажу від 28.02.1994, укладеного в процесі приватизації між організацією орендарів Орендного Решетилівського РТП та Фондом комунального майна Полтавської області і серед придбаного майна за договором купівлі-продажу були три зазначених вище житлових будинки; спірні свідоцтва про право власності НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 від 21.09.2007, в свою чергу, були видані на підставі рішення Виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303; проте, у подальшому, у 2015 році договір купівлі-продажу від 28.02.1994 був визнаним судом недійсним в частині передачі житлових будинків організації орендарів Орендного Решетилівського РТП, правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс"; на даний час у ТОВ "Агротехсервіс" перебуває зазначене нерухоме майно, передане йому за договором, пункти якого щодо передачі житлових будинків та їх приватизації, визнані судом недійсними, та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності на зазначене майно за відсутності правових підстав. Позивач посилається на те, що всупереч встановленому в статті 216 Цивільного кодексу України обов'язку повернути майно, ТОВ "Агротехсервіс", як правонаступник орендного Решетилівського РТП, не повернуло регіональному відділенню нерухоме майно за правочином, визнаним недійсним судом у відповідній частині, чим самим фактично оспорює порушене право регіонального відділення як органу, уповноваженого управляти державним майном.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 28.11.2017 задоволено клопотання ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є мешканцями одного із спірних житлових будинків; залучено їх до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у задоволенні позову відмовлено частково; припинено провадження у справі в частині визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" з тих підстав, що спір щодо визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення вирішено у справі №917/2102/16.

У частині відмови у задоволенні позову щодо визнання права власності на спірне майно та визнання недійсними та скасування спірних свідоцтв суд дійшов висновку, що позивачем не вірно обрано спосіб захисту порушеного права, вимога про визнання недійсними свідоцтв є похідною від вимоги про визнання недійсним та скасування оскаржуваного рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ОСОБА_3 звернулась до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що звертаючись до суду з даним позовом РВ Фонду державного майна України по Полтавській області врахував зауваження, зазначені у рішенні суду від 24.01.2017 у справі №917/2102/16; вважає, що відсутні підстави для припинення провадження у даній справі в частині вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення Виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки", оскільки у справі №917/2102/16 та у даній справі різні учасники; на думку апелянта, без визнання недійсної й скасування судом попередньої реєстрації неможливо зареєструвати право власності за державою. Як зазначає апелянт, заперечення виконкому й Решетилівської селищної ради підписано ОСОБА_4, проте, у матеріалах справи відсутні докази того, що вказана особа уповноважена підписувати заперечення й перебувала на вказаній посаді; довіреність представляти інтереси Решетилівської селищної ради й виконкому підписав В. Кузьменко, проте, документи про обрання цієї особи селищним головою у справі відсутні.

Апелянтом також були подані заяви (вх.№749 від 23.01.2018 (т.2 а.с.200-201), вх.№1042 від 30.01.2018 (т.2 а.с.215-217)), в яких апелянт викладає додаткові обґрунтування вимог апеляційної скарги, які колегія суддів апеляційного господарського суду розцінює як доповнення апеляційної скарги.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 266 Господарського процесуального кодексу України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надіслання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи; в іншому випадку суд не враховує такі доповнення чи зміни.

Строк на апеляційне оскарження судового рішення у даній справі визначений редакцією Господарського процесуального кодексу України, що діяла до 15.12.2017, оскільки оскаржуване судове рішення було ухвалене місцевим господарським судом 14.12.2017, тобто, до набрання законної сили нової редакції ГПК України (пункт 13 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України у редакції, що діє з 15.12.2017).

Статтею 93 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017) було передбачено, що апеляційна скарга подається на рішення місцевого господарського суду протягом десяти днів; у разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня підписання рішення.

Відтак, з урахуванням положень ГПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017, та дати складання судом першої інстанції повного тексту рішення (19.12.2017), строк апеляційного оскарження сплив 31.12.2017 (з урахуванням вихідних днів).

Пунктом 9 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017) передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Отже, з 15.12.2017 підлягають застосуванню положення Господарського процесуального кодексу України у новій редакції.

Згідно матеріалів справи, апелянтом подані заяви із додатковим обґрунтуванням вимог апеляційної скарги 19.01.2018 (згідно відбитку штампу органу поштового зв'язку на поштовому конверті) (т.1 а.с.200-214) та 26.01.2018 (згідно відбитку штампу органу поштового зв'язку на поштовому конверті) (т.1 а.с.215-223), тобто, поза межами встановленого процесуальним законодавством строку подання доповнення апеляційної скарги. До того ж, до зазначених доповнень апелянтом не надано докази надсилання копій доповнень іншим учасникам справи.

За таких обставин, подані апелянтом заяви із обґрунтуванням вимог апеляційної скарги не враховуються апеляційним господарським судом, та апеляційна скарга у відповідності до положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, розглядається у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія також зазначає, що до заяви із обґрунтуванням вимог апеляційної скарги (вх.№1042 від 30.01.2018) апелянтом додані додаткові докази, а саме незасвідчені копії документів (т.1 а.с.218-222), що датовані до ухвалення місцевим господарським судом оскаржуваного рішення.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним господарським судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Проте, апелянтом жодним чином не обґрунтовано неможливість подання додаткових доказів (т.1 а.с.218, 222) суду першої інстанції, відтак, вони не приймаються апеляційним господарським судом; деякі докази (т.1 а.с.219-221) вже були подані суду першої інстанції.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у справі №917/1838/17; призначено справу до розгляду на 01.03.2018 о 15:00год.

19.02.2018 від ТОВ "Агротехсервіс" до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1689), в якому відповідач посилається на необґрунтованість вимог позивача скасувати рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 з тих підстав, що ненормативні акти органу місцевого самоврядування є актами одноразового застосування, вичерпують свою дію фактом їхнього виконання, тому не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування після їх виконання; вважає, що позивачем в позові не наведено обґрунтувань про порушення саме його майнових прав, позивач ухиляється від відшкодування вартості житлових будинків. За таких підстав, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити повністю.

22.02.2018 від позивача до апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№1760), вважає, що судом першої інстанції безпідставно припинено провадження у справі в частині вимог позивача про визнання недійсним та скасування рішення виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303, оскільки сторони у справах №917/2102/16 та №917/1838/17 є різними; не виключено можливості позивача оскаржити акти органів місцевого самоврядування у комплексному поєднанні з вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів; визнання судом частково недійсним договору купівлі-продажу спірного майна не породжує автоматичної зміни власника житлових будинків з відповідними правовими наслідками, а тому спірне майно залишається зареєстрованим на праві приватної власності за ТОВ "Агротехсервіс"; на думку позивача, захист права державної власності на нерухоме майно, передане за правочином, визнаним судом недійсним, може бути здійснений шляхом подання позову майнового характеру про визнання права власності та/або про повернення майна, переданого за недійсним правочином. За таких підстав, просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення місцевого господарського суду від 14.12.2017 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

27.02.2018 третьою особою - ОСОБА_2 подано до суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№1903), вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити. Також просить розглянути справу без його участі.

Іншими учасниками справи - Виконавчим комітетом Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області та Решетилівською селищною радою Решетилівського району Полтавської області відзивів на апеляційну скаргу суду не направлено.

27.02.2018 від апелянта надійшла відповідь на відзиви (вх.№1902), вважає, що відзив ТОВ "Агротехсервіс" не спростовує викладених в апеляційній скарзі доводів; відзиви позивача та третьої особи - ОСОБА_2 підтримує.

У судовому засіданні Харківського апеляційного господарського суду 01.03.2018 представник апелянта оголосив доводи та пояснення щодо апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2018 у зв'язку із неможливістю вирішити спір в судовому засіданні оголошено перерву у судовому засіданні до 15:30год. 22.03.2018.

15.03.2018 від апелянта надійшли пояснення до апеляційної скарги з додатковими доказами (вх.№2263).

Судова колегія з підстав наведених вище не враховує подане апелянтом пояснення до апеляційної скарги з додатковими доказами, оскільки доповнення подані після спливу строку апеляційного оскарження; а додаткові докази не були предметом розгляду суду першої інстанції та подані без обґрунтування апелянтом неможливості подання доказів суду першої інстанції, отже, не приймаються апеляційним господарським судом.

О 15:38год. 22.03.2018 судове засідання було продовжено; після перерви представник апелянта оголосив додаткові пояснення та доводи щодо апеляційної скарги.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 оголошено перерву у судовому засіданні до 11:00год. 10.04.2018.

02.04.2018 від апелянта надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги з додатковими доказами (вх.№2612).

Судова колегія з підстав наведених вище не враховує подане апелянтом пояснення до апеляційної скарги з додатковими доказами, оскільки доповнення подані після спливу строку апеляційного оскарження; додаткові докази (т.2 а.с.139-148, 152-154, 156-179, 181-184, 187-190) не були предметом розгляду суду першої інстанції та подані без обґрунтування апелянта неможливості подання даних доказів суду першої інстанції, отже, не приймаються апеляційним господарським судом; додаткові докази (т.2 а.с.137-138, 149-151, 155, 180, 185-186) вже були подані суду першої інстанції.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018, у зв'язку з відрядженням судді Шутенко І.А., для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя Гетьман Р.А., суддя Плахов О.В.

Об 11:03год. 10.04.2018 судове засідання було продовжено; після перерви представник апелянта оголосив пояснення щодо апеляційної скарги. Представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 з огляду на зміну складу колегії суддів, з метою повного, всебічного та об'єктивного дослідження матеріалів справи оголошено перерву у судовому засіданні до 11:00год. 16.05.2018.

23.04.2018 від апелянта надійшла заява (вх.№209), повідомила, що апелянт та її представник не будуть брати участь у наступних судових засіданнях.

Об 11:16год. 16.05.2018 судове засідання продовжено; після перерви представник позивача підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити, рішення місцевого господарського суду від 14.12.2017 скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Інші учасники своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, уповноважених представників не направили, хоча сторони були належним чином завчасно повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги (т.2 а.с.205-208).

Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, учасники справи належним чином завчасно повідомлені про час, дату та місце розгляду апеляційної скарги, а неявка у судове засідання їх представників відповідно до статті 202 Господарського процесуального кодексу України не перешкоджає розгляду скарги по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, з урахуванням положень статті 269 Господарського процесуального кодексу України, яка визначає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Як встановлено місцевим господарським судом, постановою Харківського апеляційного господарського суду у справі №917/1071/15 від 06.10.2015 було ухвалено рішення, яким задоволено позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" та визнано недійсним пункт 1.2. договору купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства від 28.02.1994 в частині включення до вартості відчужуваного цілісного майнового комплексу вартості 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирного житлового будинку (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію, а також визнано недійсним пункт 5.2. вказаного договору в частині обов'язку покупця здійснити приватизацію квартир в житлових будинках, що знаходяться на балансі підприємства.

Постановою Вищого господарського суду України від 15.12.2015 постанову Харківського апеляційного господарського суду у справі №917/1071/15 від 06.10.2015 залишено без змін.

Ухвалою Верховного Суду України від 16.02.2016 відмовлено у перегляді постанови Вищого господарського суду України від 15.12.2015.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі №917/1071/15 встановлено наступні обставини:

- Наказом Фонду комунального майна Полтавської області №11-П від 18.01.1994 було прийнято рішення про приватизацію державного майна орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства шляхом викупу державного майна організацією орендарів.

- Наказом Фонду комунального майна Полтавської області №79-П від 24.02.1994 затверджено оцінку вартості майна орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства та визначено ціну продажу, яка складає 906 041 000крб., а також затверджено план приватизації державного майна орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства.

- 29.02.1994 року між Фондом комунального майна області (Продавець) та Організацією орендарів Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства (Покупець) укладено Договір купівлі-продажу державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства.

Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець продає, а Покупець купує державне майно цілісного майнового комплексу Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, яке розташоване у південно-східній частині АДРЕСА_9.

У пункті 1.2. Договору зазначено, що згідно з актом оцінки, затвердженим Фондом комунального майна області наказом №79-П від 24.02.1994 вартість відчужуваного цілісного майнового комплексу становить 906 041,00крб.

Згідно з пунктом 5.2. Договору, Покупець зобов'язаний провести, за згодою мешканців житлових будинків, приватизацію квартир, що знаходяться на балансі підприємства у відповідності до чинного законодавства, або за відсутністю згоди, забезпечувати їх належне утримання.

- з Інвентаризаційного опису №9 основних засобів орендного Решетилівського РТП, складеного комісією під час проведення інвентаризації орендного Решетилівського РТП, вбачається, що фактично на балансі Решетилівського РТП були наявні об'єкти житлово-комунального господарства, зокрема, 2-х квартирний житловий будинок (інв. №38) 1959 року вводу в експлуатацію балансовою вартістю 14 379тис.крб., 2-х квартирний житловий будинок (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію вартістю 21986тис.крб., 4-х квартирний житловий будинок (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію вартістю 75530 тис. крб.

- Узагальнення результатів інвентаризації відображено в Протоколі №2 засідання інвентаризаційної комісії від 15.02.1994 у вигляді таблиці, до якої внесено дані інвентаризаційного опису №9 об'єктів житлово-комунального господарства на загальну суму 46250020 крб.

- Відповідно до Зведеної відомості розрахунку вартості основних засобів по орендному Решетилівському РТП станом на 01.02.1994 загальна вартість (залишкова) основних засобів складає крб. Житлово-комунальні будівлі залишковою вартістю 10639107 крб. включені до розділу III зазначеної зведеної відомості, а саме: 2-х квартирний житловий будинок (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирний житловий будинок (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирний житловий будинок (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію.

- Факт включення до вартості майна цілісного майнового комплексу орендного підприємства, що підлягало приватизації, вартості 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирного житлового будинку (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію, підтверджується даними оцінки вартості майна, інвентаризаційного опису №9 основних засобів орендного Решетилівського РТП, відомістю розрахунку вартості будівель житлово-комунального господарства станом на 01.02.1994, зведеною відомістю розрахунку вартості основних засобів по орендному Решетилівському РТП станом на 01.02.1994.

На підставі встановлених обставин, колегією суддів у справі №917/1071/15 зроблено висновок про те, що в порушення нормативних актів, якими регламентовано приватизаційні процедури в 1994 році, з вартості цілісного майнового комплексу Решетилівського РТП не вилучено вартість об'єктів державного житлового фонду, натомість, до вартості відчужуваного цілісного майнового комплексу було неправомірно включено вартість 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирного житлового будинку (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію. Спірні житлові будинки, які в процесі приватизації орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства не передавалися до комунальної власності, могли залишатися на балансі підприємства та використовуватися з метою забезпечення житлом його працівників. Проте, законодавством право включення їх до вартості цілісного майнового комплексу не передбачалось, вони є об'єктами державного житлового фонду, які відповідно до Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» приватизації не підлягали.

За таких обставин, судом у справі №917/1071/15 встановлено, що при приватизації Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства наявний факт порушення майнових прав держави та житлових прав мешканців вказаних будинків, які не змогли здійснити приватизацію житлового фонду та від яких до Регіонального відділення Фонду державного майна надходять численні скарги.

На підставі наведеного, колегія суддів у справі №917/1071/15 дійшла висновку про те, що пункт 1.2. Договору купівлі-продажу від 28.02.1994 державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства в частині включення до вартості відчужуваного цілісного майнового комплексу вартості 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирного житлового будинку (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію та пункт 5.2. Договору купівлі-продажу від 28.02.1994 державного майна Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, не відповідали діючим на час укладення цього Договору нормам чинного законодавства.

Як вірно зазначено місцевим господарським судом, відповідно до частини 3 статті 35 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, крім встановлених рішенням третейського суду, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судова колегія також зазначає, що відповідно до статті 75 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017), обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Місцевим господарським судом у даній справі встановлено, що рішенням виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки", було вирішено зареєструвати право приватної власності, зокрема, на квартири №№ 2,3,4 в будинку АДРЕСА_4, 4-х квартирний будинок АДРЕСА_1, 2-х квартирний будинок АДРЕСА_1 з видачею свідоцтва про право приватної власності на вказане майно за ТОВ "Агротехсервіс" (т.1 а.с.17).

Як зазначено у рішенні виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303, 28.02.1994 організація орендарів Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства придбала у Фонду комунального майна області майно цілісного майнового комплексу Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, розташованого за адресою: АДРЕСА_9. Цей договір купівлі-продажу був посвідчений Решетилівською державною нотаріальною конторою, (реєстр №475). На підставі цього договору фондом комунального майна було видано Свідоцтво НОМЕР_7 на право власності на придбане майно.

Серед придбаного майна були два 4-х квартирних житлових будинків, 2-х квартирний житловий будинок, малосімейний гуртожиток.

Рішенням Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 27.04.2007 "Про зміну юридичної адреси" (т.1 а.с.18) за заявою ТОВ "Агротехсервіс" будинкам були привласнені нові юридичні адреси: АДРЕСА_6 (8-ми квартирний малосімейний гуртожиток), АДРЕСА_3 (4-х квартирний житловий будинок), АДРЕСА_1 (4-х квартирний житловий будинок), АДРЕСА_2 (2-х квартирний житловий будинок).

Акціонерне Решетилівське ремонтно-транспортне підприємство закритого типу є правонаступником прав і зобов'язань Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, майно якого викуплене організацією орендарів відповідно до договору купівлі-продажу від 28.02.1994.

Як свідчить наданий позивачем витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с.33-37), за ТОВ "Агротехсервіс" зареєстроване право приватної власності, зокрема:

- на двохквартирний житловий будинок по АДРЕСА_2, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_6 від 21.09.2007, виданого Решетилівською селищною радою;

- на чотирьохквартирний житловий будинок по АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_2 від 21.09.2007, виданого Решетилівською селищною радою;

- на кв. АДРЕСА_3 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_3 від 21.09.2007, виданого Решетилівською селищною радою;

- на кв. АДРЕСА_4 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_4 від 21.09.2007, виданого Решетилівською селищною радою;

- на кв. АДРЕСА_5 згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_5 від 21.09.2007, виданого Решетилівською селищною радою.

Апеляційним господарським судом у даній справі встановлено, що станом на липень 1991 року на балансі Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства перебували житлові будинки, зокрема, по АДРЕСА_7 (трьохквартирний жилий будинок), по АДРЕСА_3 (чотирьохквартирний жилий будинок), по АДРЕСА_8 (двохквартирний жилий будинок) (т.1 а.с.100).

Правонаступником орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства з 2002 року в ЄДРПОУ зазначено ТОВ "Агротехсервіс", що не спростовується учасниками справи.

Згідно матеріалів даної справи, а саме відомості основних засобів по орендному Решетилівському РТП станом на 01.01.2007 (т.1 а.с.105), за орендним Решетилівським РТП значиться 3-х квартирний житловий будинок і медпункт 1958 року побудови, 2-х квартирний житловий будинок 1988 року побудови та 4-х квартирний житловий будинок 1990 року побудови.

У судових засіданнях Харківського апеляційного господарського суду представник апелянта надав пояснення, що у подальшому 3-х квартирний житловий будинок і медпункт 1958 року побудови, в якому проживали і по даний час проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_2, був перебудований у 4-х квартирний житловий будинок.

Сторонами та учасниками у справі не заперечується, що зареєстровані за ТОВ "Агротехсервіс" спірні житлові будинки є саме тими будинками, що були передані Орендному Решетилівському РТП у процесі приватизації державного майна на підставі пункту 1.2. Договору купівлі-продажу державного майна, укладеного між Фондом комунального майна області та Організацією орендарів Орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства, пункти 1.2 та 5.2 якого визнані недійсними апеляційним господарським судом у справі №917/1071/15.

У матеріалах справи міститься вимога ТОВ "Агротехсервіс" (т.1 а.с.108-111), надіслана РВ Фонду державного майна України по Полтавській області, про перерахування грошових коштів за придбані житлові будинки внаслідок визнання договору купівлі-продажу недійсним, в якій останній також зазначає, що 28.02.1994 згідно договору купівлі-продажу державного майна Орендним Решетилівським РТП, в складі цілісного майнового комплексу були придбані житлові будинки за адресою: АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1. На підставі зазначеного договору, Фондом комунального майна Полтавської області 30.03.1994 було видано свідоцтво про право власності НОМЕР_7, яке засвідчує право власності організації орендарів Решетилівського РТП на придбане майно. Рішенням виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 було зареєстровано право приватної власності ТОВ "Агротехсервіс" на квартири і житлові будинки. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, НОМЕР_5, НОМЕР_6 від 21.09.2007 вказані житлові будинки та квартири належать ТОВ "Агротехсервіс" на праві приватної власності.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діє з 15.12.2017), обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Апеляційним господарським судом встановлено, що спірні житлові будинки не відчужувались ТОВ "Агротехсервіс" станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення, відповідні записи про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є чинними.

Матеріали справи доказів іншого не містять.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду виходить з наступного.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним та скасування рішення Виконкому Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки":

Матеріали справи свідчать, що Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області зверталось до господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ТОВ "Агротехсервіс", про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки".

Рішенням господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі №917/2102/16 у задоволенні позовних вимог відмовлено з тих підстав, що оспорюване позивачем рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" це акт ненормативного характеру, який за своїм змістом є актом одноразового застосування, що вичерпав свою дію, оскільки на його підставі за ТОВ "Агротехсервіс" було зареєстровано право власності на відповідне нерухоме майно, і скасування судом даного рішення не призведене до відновлення порушеного права позивача.

Припиняючи провадження у справі в частині визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки", місцевий господарський суд дійшов висновку, що спір щодо визнання незаконним та скасування рішення Виконкому Решетилівської селищної ради на підставі визнання недійсними пунктів договору купівлі-продажу від 28.02.1994 державного майна, вирішено рішенням господарського суду Полтавської області від 24.01.2017 у справі № 917/2102/16, отже, провадження у даній справі в цій частині підлягає припиненню на підставі підпункту 2 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), тобто, з тієї підстави, що є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, виходячи з наступного.

Аналізуючи положення підпункту 2 пункту 1 частини 1 статті 80 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, що діяла до 15.12.2017), судова колегія зазначає, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами й обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного зі згаданих вище чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Такий висновок надав Верховний Суд України у постанові від 21.10.2015 № 6-1133цс15.

Матеріали справи свідчать, що позов Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області у справі №917/2102/16 про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" був пред'явлений до Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, ТОВ "Агротехсервіс" зазначений як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача.

Разом з тим, позов про визнання недійсним та скасування рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки", що є предметом розгляду у даній справі, пред'явлений до відповідачів: Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Решетилівського району Полтавської області, ТОВ "Агротехсервіс".

Глава 2 Розділу ІІ Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначає повноваження виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

Стаття 30 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення) визначає компетенцію виконавчих органів сільських, селищних, міських рад в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв'язку, серед яких, зокрема, до делегованих повноважень належить облік та реєстрація відповідно до закону об'єктів нерухомого майна незалежно від форм власності.

Відповідно до статті 40 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, крім повноважень, передбачених цим Законом, здійснюють й інші надані їм законом повноваження.

Згідно зі статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.

Відповідно до пункту 6.1 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, із змінами, внесеними згідно з Наказом Міністерства юстиції України №6/5 від 28.01.2003 (в редакції, що діяла на момент прийняття рішення), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна

провадиться з видачею свідоцтва про право власності, зокрема, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна.

З урахуванням, що предметом оскарження є рішення саме Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради, який на момент прийняття оскаржуваного рішення, був наділений відповідними повноваженнями щодо оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, судова колегія доходить висновку про обґрунтованість доводів апелянта про нетотожність складу учасників у справах №917/2102/16 та №917/1838/17, за таких обставин, позовна заява у цій частині мала бути розглянута судом першої інстанції у даній по суті.

Проте, місцевим господарським судом зазначеного враховано не було та безпідставно припинено провадження у справі у цій частині.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що приписами частини 1 статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Досліджуючи оскаржуване рішення виконавчого комітету, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що підставою для прийняття рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2008 №303 «Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки» був договір купівлі-продажу від 28.02.1994, укладений між організацією орендарів Орендного Решетилівського РТП та Фондом комунального майна Полтавської області.

Разом з тим, судова колегія зазначає, що частиною 1 статті 236 Цивільного кодексу України передбачено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Визнання недійсним правочину, а по цій справі, пунктів правочину, не створюють для сторін тих прав та обов'язків, які вони мають встановлювати, а породжують наслідки, передбачені законом.

Відповідно до частини 1 статті 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відтак, з урахуванням наслідків визнання правочину недійсним, ТОВ "Агротехсервіс" не набув у визначеному законом порядку права власності на спірні житлові будинки.

За таких обставин, рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2008 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки", що було спрямовано на реєстрацію права приватної власності на спірні житлові будинки за ТОВ "Агротехсервіс" з видачею свідоцтв про право власності на вказане майно, суперечить зазначеним вище положенням Цивільного кодексу України, оскільки у подальшому стало правовою підставою для оформлення (державної реєстрації) речового права на майно, а також порушує цивільні права та інтереси позивача, оскільки всупереч зазначеним нормам закону безпідставно свідчить про набуття ТОВ "Агротехсервіс" права власності на спірні нежитлові будинки.

Разом з тим, позивач просить визнати недійсним рішення Виконавчого комітету Решетилівської селищної ради від 23.08.2008 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" у повному обсязі, у той час, як цим рішенням було також вирішено зареєструвати право власності і на житловий будинок АДРЕСА_6, який не є предметом спору у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 підлягає скасуванню в частині припинення провадження у справі щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" із прийняттям в цій частині нового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог, а саме слід визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" щодо реєстрації права приватної власності на квартири №№2,3,4 в будинку АДРЕСА_4, 4-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1, 2-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1 з видачею свідоцтв про право приватної власності на вказане майно за ТОВ "Агротехсервіс". В решті цих позовних вимог слід відмовити.

Судова колегія щодо доводів ТОВ "Агротехсервіс", що ненормативні акти органу місцевого самоврядування не можуть бути скасовані чи змінені органом місцевого самоврядування, зазначає, що у даному випадку оскаржуване рішення не скасовано та не змінено органом місцевого самоврядування, а позовна вимога заявлена про скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради та може бути розглянута судом.

При цьому, колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи ТОВ "Агротехсервіс", що оскаржуване рішення виконкому вичерпало свою дію за фактом його виконання та не може бути скасовано судом, оскільки це не виключає можливості оскарження зазначених актів у комплексному поєднанні із вимогами про визнання недійсними правовстановлюючих документів, виданих на підставі цих оскаржуваних актів.

У даній справі позивач також просить визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою.

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, з якої вбачається, що за ТОВ "Агротехсервіс" зареєстровані спірні житлові будинки.

Підставою виникнення права власності на спірне нерухоме майно зазначені свідоцтва про право власності ТОВ "Агротехсервіс" від 21.09.2007 серія НОМЕР_2 на 4-х квартирний житловий будинок АДРЕСА_1., від 21.09.2007 серія НОМЕР_3 на кв. АДРЕСА_3., від 21.09.2007 серія НОМЕР_4 на кв. АДРЕСА_4., від 21.09.2007 серія НОМЕР_5 на кв. АДРЕСА_5., від 21.09.2007 серія НОМЕР_6 на буд. АДРЕСА_2., видані Решетилівською селищною радою.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з положеннями статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до пункту 1.4. Тимчасового положення, реєстрація прав власності на нерухоме майно - це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до пункту 6.1. Тимчасового положення, оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, зокрема, місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна.

З аналізу вказаних норм вбачається, що видачу свідоцтва про право власності не можна ототожнювати з державною реєстрацію такого права. Свідоцтво про право власності є документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється.

Матеріали справи свідчать, що підстава виникнення у ТОВ "Агротехсервіс" права власності на спірні житлові будинки на даний час відсутня, оскільки пункт 1.2 договору купівлі-продажу від 28.02.1994, яким включено спірні житлові будинки до відчужуваного цілісного майнового комплексу, визнано судом недійсним, відтак, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Разом з тим, як зазначено вище, в державному реєстрі за ТОВ "Агротехсервіс" зареєстровані спірні житлові будинки; записи є чинними, про що позивачем зазначається у даній справі.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що позовні вимоги в частині визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Отже, судова колегія доходить висновку, що рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, яким визнати недійними та скасувати свідоцтва про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області.

Щодо позовних вимог про визнання права власності держави Україна, в особі РВ ФДМУ по Полтавській області на спірні житлові будинки, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права до суду із застосуванням відповідного способу захисту, визначеного законом; лише у випадку, якщо законом не визначено ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, суд може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право людини на доступ до правосуддя, а у статті 13 вказаної Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, а саме - особа має право пред'явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Як вже відзначалось, постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі №917/1071/15 було ухвалено рішення, яким визнано недійсним пункт 1.2. договору купівлі-продажу державного майна цілісного майнового комплексу орендного Решетилівського ремонтно-транспортного підприємства від 28.02.1994 в частині включення до вартості відчужуваного цілісного майнового комплексу вартості 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 38) 1959 року вводу в експлуатацію, 2-х квартирного житлового будинку (інв. № 45) 1988 року вводу в експлуатацію, 4-х квартирного житлового будинку (інв. № 46) 1990 року вводу в експлуатацію.

Правові наслідки недійсності договору купівлі-продажу визначені частиною 2 статті 216 Цивільного кодексу України, відповідно до якої, у разі недійсності правочину, кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а у разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Даною нормою закону передбачено спосіб захисту порушеного права у разі визнання судом правочину недійсним, зокрема, повернення сторонами одна одній усього, що вони одержали, переданого за недійсним правочином.

Отже, двостороння реституція виступає наслідком факту визнання правочину недійсним і заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до початкового стану, який вони мали до вчинення правочину.

Саме реституція як спосіб захисту цивільного права (частина 1 статті 216 ЦК України) застосовується в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена стороні недійсного правочину (пункт 10 Постанови Верховного суду України від 06.11.2009. №9).

Із постанови апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі №917/1071/15 вбачається, що сторонами не заявлялись вимоги щодо застосування наслідків недійсності пункту 1.2. правочину.

У разі, якщо не були застосовані наслідки недійсності правочину при прийнятті рішення про визнання недійсним правочину чи його окремих пунктів, вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена самостійно (пункт 2.13. Постанови Пленуму ВГСУ №11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними".

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Статтею 20 Господарського кодексу України визначено, що держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання.

Таким чином, законодавством України, а саме частиною 2 статті 216 Цивільного кодексу України, визначено ефективний спосіб захисту порушеного права у разі визнання правочину недійсним, а саме двостороння реституція, яка є основним наслідком недійсності правочину (його пунктів), який настає незалежно від наявності вини сторін внаслідок того, що правочин є недійсним, та одночасно спеціальним зобов'язальним способом захисту права власності, який не може бути проігнорований сторонами.

Позивач звернувся до місцевого господарського суду із позовною заявою з посиланням на статтю 392 Цивільного кодексу України про визнання за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області права власності на житлові будинки, що були відчужені за недійсним пунктом правочину, тобто, поза межами встановленого законом ефективного способу захисту порушеного права власності у випадку визнання правочину недійсним.

Судова колегія зазначає, що відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, зокрема якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами.

Вказана стаття знаходиться в розділі 29 ЦК України "Захист права власності", тобто, стосується випадків, коли існуюче, належне набуте від попереднього власника та належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою.

Відповідний позов пред'являється на захист існуючого, наявного права, що виникло у позивача за передбачених законодавством підстав та підтверджується належними та допустимими доказами.

Судова колегія вважає безпідставними доводи позивача, що реєстрація на спірне майно на праві приватної власності за ТОВ "Агротехсервіс" свідчить про невизнання або оспорення ТОВ "Агротехсервіс" права власності позивача, оскільки факт реєстрації права власності на спірне майно за ТОВ "Агротехсервіс" свідчить лише про невчинення сторонами дій, спрямованих на застосування наслідків недійсного правочину, а ТОВ "Агротехсервіс" у надісланій позивачеві вимозі зазначає про можливість застосування наслідків визнання пункту правочину недійсним.

За змістом статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 06.10.2015 у справі №917/1071/15 встановлено незаконність набуття ТОВ "Агротехсервіс" права власності на спірні житлові будинки; визнані судом пункти правочину недійсними є недійсними з моменту їх вчинення, та не створюють для сторін тих прав та обов'язків, які вони мають встановлювати.

Разом з тим, судова колегія наголошує, що у будь-якому випадку ТОВ "Агротехсервіс" не лише має обов'язок повернути житлові будівлі, а й має право на отримання справедливої компенсації за спірні житлові будинки.

Судова колегія відхиляє доводи апелянта щодо розміру та порядку сплати цих грошових коштів, оскільки зазначене не є предметом розгляду даної справи, а має бути вирішено сторонами недійсного правочину у порядку застосування наслідків визнання правочину недійсним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що обраний спосіб захисту повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці. Тобто, у кінцевому результаті він повинен забезпечити поновлення порушеного права та призвести до вирішення судом спору. Вирішуючи спір, суд з'ясовує наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним в законодавстві. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни у повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави у право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення "суспільного", "публічного" інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися "значною свободою (полем) розсуду". Втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об'єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Принцип "пропорційності" передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов'язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар".

Проте, у даній справі обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме, визнання за державою права власності на спірні житлові будинки поза межами встановленого законом способу - застосування наслідків недійсності правочину, не відповідає критерію законності, оскільки позивач може вирішити спір про власність у визначений законом спосіб, проте, із власних міркувань обрав інший, який не відповідає характеру спірних правовідносин, спосіб захисту порушеного права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Колегія суддів апеляційного господарського суду відхиляє доводи апелянта щодо відсутності у матеріалах справи доказів, що головою Решетилівської селищної ради є В. Кузьменко, а його заступником є ОСОБА_4, оскільки такі відомості наявні на офіційному сайті Решетилівської селищної ради та є загальнодоступними.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного господарського суду доходить висновку, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об'єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, за таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково; рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 слід скасувати в частині припинення провадження у справі щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" щодо реєстрації права приватної власності на квартири №№2,3,4 в будинку АДРЕСА_4, 4-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1, 2-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1 з видачею свідоцтв про право приватної власності на вказане майно за ТОВ "Агротехсервіс".

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 слід скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог; визнати недійними та скасувати свідоцтва про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 слід залишити без змін.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 статті 129 цього Кодексу передбачено, що судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Згідно з пунктом 3 частини 5 статті 129 цього Кодексу, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість шістьох позовних вимог немайнового характеру, за розгляд яких позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 9 600, 00грн; з урахуванням обставин справи, що позивач та ТОВ "Агротехсервіс" не вчинили реальних дій щодо застосування наслідків недійсного правочину, що стало наслідком виникнення даного спору, судовий збір пропорційно у розмірі 4 800, 00грн підлягає стягненню з ТОВ "Агротехсервіс" на користь позивача за подання позову до суду.

Судовий збір у розмірі 14 400, 00грн (9 600, 00грн * 150% у відповідності до підпункту 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір") підлягає стягненню пропорційно з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області та ТОВ "Агротехсервіс" по 7 200, 00грн з кожного за розгляд апеляційної скарги, що має бути сплачено до Державного бюджету України, оскільки ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 07.02.2018 апелянта було звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017.

Керуючись ст.ст.129, 254, 269, п. 2 ч. 1 ст. 275, п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 277, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суд

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у справі №917/1838/17 в частині припинення провадження у справі щодо визнання недійсним та скасування рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. Визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету Решетилівської селищної ради Полтавської області від 23.08.2007 №303 "Про оформлення права приватної власності на квартири та житлові будинки" щодо реєстрації права приватної власності на квартири №№2,3,4 в будинку АДРЕСА_4, 4-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1, 2-х квартирний І-поверховий будинок АДРЕСА_1 з видачею свідоцтв про право приватної власності на вказане майно за ТОВ "Агротехсервіс". В решті цих позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у справі №917/1838/17 в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсними та скасування свідоцтв про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Визнати недійними та скасувати свідоцтва про право власності ТОВ "Агротехсервіс" на нерухоме майно від 21.09.2007 серія НОМЕР_2, серія НОМЕР_3, серія НОМЕР_4, серія НОМЕР_5, серія НОМЕР_6, виданих Решетилівською селищною радою Полтавської області.

В іншій частині рішення господарського суду Полтавської області від 14.12.2017 у справі №917/1838/17 залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" (код 03758039, вул. Великотирнівська, 4, м. Решетилівка, Решетилівського р-ну, Полтавської області, 38401) на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (код 22527015, вул. Небесної сотні, 1/23, м. Полтава, 36014) 4 800, 00грн судового збору, сплаченого за подання позовної заяви.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агротехсервіс" (код 03758039, вул. Великотирнівська, 4, м. Решетилівка, Решетилівського р-ну, Полтавської області, 38401) до Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999654, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, рахунок отримувача 2003, код класифікації доходів бюджету 22030101, 7 200, 00грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Стягнути з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській області (код 22527015, вул. Небесної сотні, 1/23, м. Полтава, 36014) до Державного бюджету України за наступними реквізитами: отримувач коштів УДКСУ у Шевченківському районі м. Харкова, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37999654, банк отримувача ГУДКСУ у Харківській області, код банку отримувача (МФО) 851011, рахунок отримувача 2003, код класифікації доходів бюджету 22030101, 7 200, 00грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.

Доручити господарському суду Полтавської області видати відповідні накази.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 21.05.2018

Головуючий суддя Здоровко Л.М.

Суддя Гетьман Р.А.

Суддя Плахов О.В.