ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/43/17-г/5

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Мачульського Г.М., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" - Никеруя Т.М.,

Публічного акціонерного товариства по газопостачанню

та газифікації "Тернопільміськгаз" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 (у складі колегії суддів: Юрченко Я.О. (головуючий), Дубник О.П., Скрипчук О.С.)

та рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2017 (у складі колегії суддів: Андрушків Г.З. (головуючий), Хома С.О., Гирила І.М.)

у справі № 921/43/17-г/5

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз"

про стягнення 68 427 524,06 грн,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз") звернулося до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (далі - ПАТ "Тернопільміськгаз"), з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, про стягнення 68 427 524,06 грн, у тому числі 59 663 377,28 грн заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу, 5 463 046,74 грн - пені, 641 229,21 грн - 3 % річних, 2 659 870,83 грн - інфляційних втрат.

Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем умов договору транспортування природного газу від 17.12.2015 № щодо своєчасної та в повному обсязі оплати послуг з балансування обсягів природного газу у травні-грудні 2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2017, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ "Тернопільміськгаз" на користь ПАТ "Укртрансгаз" 59 663 377,28 грн заборгованості за надані послуги з балансування обсягів природного газу, 1 638 914,02 грн - пені, 641 229,21 грн - 3 % річних, 2 629 096,89 грн - інфляційних втрат та 206 700,00 грн витрат зі сплати судового збору. У решті позову відмовлено.

Судові рішення з посиланням на положення статей 509, 526, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК) мотивовано доведеністю позовних вимог ПАТ "Укртрансгаз" та наявністю підстав для стягнення з відповідача заборгованості у зв'язку з порушенням виконання господарського зобов'язання.

Разом із тим суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про можливість відповідно до положень статті 551 ЦК, статті 233 ГК, статті 83 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК, у редакції, чинній до 15.12.2017) зменшити розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, на 70 % з огляду на те, що примусове стягнення штрафних санкцій (пені) спричинить вилучення з господарського обороту товариства, діяльність якого є збитковою, грошових коштів, що позбавить останнього можливості здійснювати роботи з підтримки газорозподільної мережі у працездатному стані та можливості вчасного і якісного надання населенню послуг з газопостачання.

Не погоджуючись із висновками судів першої та апеляційної інстанцій, у жовтні 2017 року ПАТ "Укртрансгаз" подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постановлені у справі судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача пені в розмірі 5 463 046,74 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Касаційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз" обґрунтовує, зокрема, безпідставним наданням судом переваги інтересам відповідача і не врахування інтересів позивача, чим порушено положення статті 233 ГК, статті 551 ЦК; не встановлення судом виняткової сукупності обставин, які б свідчили про тяжкий фінансово-економічний стан відповідача, оскільки таке зменшення штрафних санкцій є надмірним; судами не враховано, що відсутність у боржника коштів не звільняє останнього від відповідальності за порушення зобов'язання.

ПАТ "Тернопільміськгаз" в судове засідання свого представника не направило, хоча було повідомлено про дату, час і місце судового засідання належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Ураховуючи наведене, те, що явка відповідача не визнавалася судом обов'язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Верховний Суд у складі колегії дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності зазначеного представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі є стягнення з відповідача заборгованості за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 № , укладеним між ПАТ "Укртрансгаз" як оператором і ПАТ "Тернопільміськгаз" як замовником, яка виникла внаслідок неналежного виконання останнім зобов'язань щодо оплати наданих позивачем послуг з балансування обсягів природного газу у травні-грудні 2016 року.

Судами за наслідками розгляду цього спору встановлено, що відповідач визначений умовами договором обов'язок з оплати послуг у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого у відповідача наявна заборгованість перед позивачем у розмірі 59 663 377,28 грн, що присуджена судами до стягнення.

Також судами перевірено нараховані на вказану суму основної заборгованості суми 3% річних та інфляційних втрат і визнано їх обґрунтованими у розмірі 641 229,21 грн та 2 629 096,89 грн відповідно.

Поряд із цим, суд першої інстанції в оскарженому судовому акті, приймаючи до уваги клопотання відповідача про зменшення розміру пені, дійшов висновку про зменшення на 70 % заявленої до стягнення пені і, як наслідок, задовольнив позовні вимоги в цій частині на суму 1 638 914,02 грн. З такими висновками місцевого господарського суду погодився і суд апеляційної інстанції.

Переглядаючи судові рішення у справі у межах доводів і вимог касаційної скарги ПАТ "Укртрансгаз" у частині зменшення розміру пені, колегія суддів виходить із такого.

Згідно із пунктом 3 частини 1 статті 83 ГПК у редакції, чинній до 15.12.2017, господарський суд, приймаючи рішення, має право зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Ця процесуальна норма може застосовуватися виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме: статтею 233 ГК і частиною 3 статті 551 ЦК.

Так, за змістом частини 1 статті 233 ГК у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій.

Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов'язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Свій висновок про можливість зменшення розміру пені, нарахованої на підставі договору від 17.12.2015 № у сумі 5 463 046,74 грн, до 1 638 914,02 грн суд першої інстанції мотивував тим, що:

- негативний небаланс у травні-грудні 2016 року виник внаслідок того, що відповідачу не було виділено обсягів природного на виробничо-технологічні витрати у 2016 році, оскільки власник газу (НАК "Нафтогаз України") вимагав 100 % передплату за цей газ, однак в силу специфіки діяльності ПАТ "Тернопільміськгаз" (отримання коштів після надання послуг кінцевому споживачу природного газу), відповідач не в змозі був виконати з огляду передачі на його баланс розподільчих газопроводів, які товариство зобов'язане модернізувати та провести реконструкцію, витрати на що становлять 50 % чистого прибутку, отриманого від використання майна у господарській діяльності з розподілу природного газу;

- з 01.07.2015 відповідно до вимог Закону України "Про ринок природного газу" відокремлено функції ПАТ "Тернопільміськгаз" з постачання та розподілу природного газу та анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, і з цього часу товариство не здійснює діяльності з постачання природного газу за регульованим тарифом; єдиною статтею доходу, станом на сьогоднішній день, є розподіл (транспортування) природного газу, що не дає в повній мірі забезпечити належний рівень обслуговування газопроводів та обладнання з метою забезпечення безаварійного газопостачання, а також те, що природний газ, який було транспортовано за договором № , використано для потреб населення, виробництва теплової енергії КП ТП "Тернопільміськтеплокомуненерго", бюджетних установ, релігійних установ та ін.

Місцевим господарським судом також взято до уваги та проаналізовано звіт відповідача про фінансові результати за 2016 рік, у якому наведено збиток у розмірі 12712 тис. грн. Отже, примусове стягнення штрафних санкцій (пені) спричинить вилучення з господарського обороту ПАТ "Тернопільміськгаз" грошових коштів, що позбавить останнього можливості здійснити роботи з підтримки газорозподільної мережі у працездатному стані. Разом із тим позивач застосував до відповідача таку міру відповідальності як стягнення 3 % річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства.

Апеляційний суд також зауважив, що у цьому випадку врахуванню підлягає низька платоспроможність населення, яке звільнене від сплати пені та штрафу за несвоєчасні розрахунки за комунальні послуги. Заявляючи додаткові вимоги, позивач використав передбачені законодавством і договором засоби компенсації матеріальних втрат та забезпечення виконання зобов'язання боржником, який відноситься до об'єктів життєзабезпечення та стратегічного призначення та є збитковим підприємством. Стягнення з боржника штрафних санкцій спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має компенсаційний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора, а сплата надмірно великих штрафних санкцій зачіпатиме не лише майнові інтереси відповідача, а й інші інтереси, зокрема, можливість вчасного та якісного надання населенню послуг з газопостачання. Крім того, діяльність позивача та відповідача, як суб'єктів ринку природного газу, провадиться за принципом забезпечення захисту прав та інтересів споживачів природного газу. У відносинах між сторонами відповідач є споживачем природного газу, а у відносинах з населенням - його постачальником, то при здійсненні права на зменшення розміру пені, суд врахував не лише майнові, але й інші інтереси сторін спору.

За вказаних обставин суди обох інстанцій на підставі досліджених доказів дійшли до правильного висновку про наявність правових підстав для зменшення розміру пені.

Доводи скаржника про те, що посилання відповідача на відсутність коштів і тяжкий фінансово-економічний стан не є підставою для звільнення від відповідальності, а також для зменшення розміру пені, не можуть свідчити про помилковість висновків судів щодо наявності підстав для зменшення розміру неустойки, оскільки вказане не було єдиним мотивом для зменшення розміру пені, а оцінено судами в сукупності з іншими обставинами.

Посилання позивача у касаційній скарзі на те, що оскаржені судові рішення в частині обґрунтування зменшення розміру неустойки містять лише доводи та аргументи відповідача, на яких ґрунтувалося зменшення пені, чим порушено принцип рівності учасників процесу перед законом і судом, є безпідставним, оскільки судами перевірено та надано належну оцінку співвідношення розміру заподіяних позивачу збитків та заявлених до стягнення сум.

Отже, суди попередніх інстанцій повно та всебічно дослідили фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для вирішення спору та правомірно застосували законодавчо регламентоване право щодо зменшення розміру пені, цим самим забезпечивши баланс майнових інтересів обох сторін.

При цьому з огляду на імперативні приписи статті 300 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, Верховний Суд не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходив суд при вирішенні питання про зменшення розміру пені, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги.

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального законодавства при прийнятті оскаржених судових актів не знайшли свого підтвердження, підстав для зміни чи скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів колегія суддів не вбачає.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 20.06.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 24.04.2017 у справі № 921/43/17-г/5 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І.С. Берднік

Судді: Г.М. Мачульський

І.С. Міщенко