РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2018Справа № 910/3609/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали господарської справи за позовом Ізюмського комунального підприємства теплових мереж (64300, Харківська область, м.Ізюм, проспект Незалежності, 33, )

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" (04053, м.Київ, вул.Артема, 15, )

про стягнення 24 477,65 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: Ткаченко С.В. за дов.

від відповідача: Чернюк О.П. за дов.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Ізюмське комунальне підприємство теплових мереж звернулось до Господарського суду міста Києва із вказаним позовом, про стягнення 24 477,65 грн. заборгованості за спожиту теплову енергію за період з жовтня 2016 року по листопад 2017 року, посилаючись на невиконання Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "НАДРА" зобов'язань з оплати платежів по договору купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 311 від 01.12.2014.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.04.2018 у справі № 910/3609/18 було залишено позовну заяву без руху та надано строк у визначений спосіб на усунення її недоліків.

17.04.2018 до суду від позивача надійшли документи на виконання вимог ухвали суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.04.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 17.05.2018.

05.05.2018 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, вказуючи, що з 05.02.2015 розпочато процедуру виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації, а з 05.06.2015 і на сьогодні банк знаходиться у процедурі ліквідації, тому в силу положень ст.ст. 36, 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" заявлені вимоги є безпідставними. Стверджує, що позивачем не надано доказів направлення/вручення відповідачу рахунків, на підставі яких він повинен був провести оплату за спожиту теплову енергію.

Ухвалою суду від 08.05.2018 у зв'язку з відрядженням судді Ярмак О.М. на навчання до Національної школи суддів України на період з 14 по 18 травня 2018 року включно, відповідно до наказу В.о. голови Господарського суду міста Києва Босого В.П. № 45-А від 04.05.2018, судове засідання по справі, призначене на 17.05.2018, перенесено на 24.05.2018.

У судовому засіданні 24.05.2018 представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

У судовому засіданні 24.05.2018 було оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ст. 240 ГПК України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

01.12.2014 між Ізюмським комунальним підприємством теплових мереж (теплопостачальна організація) та Публічним акціонерним товариством комерційний банк "Надра" (споживач за договором) було укладено договір № 311 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді (далі - договір), відповідно до умов якого теплопостачальна організація бере на себе зобов'язання постачати споживачу теплову енергію в гарячій воді в потрібних йому обсягах та з параметрами теплоносія на вході мереж споживача, які відповідають температурному графіку режимів відпуску теплової енергії, а споживач зобов'язувався оплачувати одержану теплову енергію за встановленими тарифами (цінами), в порядку та в терміни, передбачені цим Договором.

Вказані обставини підтверджується копією договору з усіма додатками до нього, яка долучена до матеріалів справи.

Згідно з п. 10.1. Договору він набирає чинності з 20.10.2014 року та діє на невизначений строк.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позивач на виконання умов договору у період з жовтня 2016 по квітень 2017, та з жовтня 2017 по листопад 2017 було поставлено до об'єкту мереж споживача за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вул.Соборна, 50, теплову енергію, вартістю 22516,50 грн. та 4115,29 грн. відповідно. Вартість теплової енергії було сформовано на підставі вартсоті теплової енергії, яка була поставлена згідно обсягів та в з партерами теплоносія на вході мереж споживача - ПАТ «КБ «Надра», які відповідають температурному графіку режимів відпуску теплової енергії. При цьому, відповідач свої зобов'язання щодо оплати вартості отриманої теплової енергії у гарячій воді за вказані періоди оплати частково лише у сумі 2154,14 грн., у зв'язку з чим заборгованість склала 24 477,65 грн.

Відповідач факту споживання отриманої теплової енергії у гарячій воді по договору № 311 від 01.12.2014 у заявленому періоді на спірну суму не заперечує, вказує про відсутність доказів надсилання на його рахунків відповідних рахунків на оплату, та неможливість задоволення вимог позивача у зв'язку із перебуванням банку у процедурі ліквідації, тому правовідносини сторін мають бути врегульовані із застосуванням процедур, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України).

Приписами ч. 1 ст. 265 Господарського суду України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно з ч. 1 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата) покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу.

Проаналізувавши положення укладеного між сторонами договору № 311 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 01.12.2014, судом встановлено, що сторони погодили терміни розрахунків за теплову енергію у п.6.3 розділу 6 Договору "Розрахунки за теплову енергію", визначивши, що споживач до 20 числа розрахункового періоду сплачує теплопостачальній організації повну вартість заявленого у Договорі (додаток № 1 Договору) обсягу споживання теплової енергії з урахуванням сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, які кореспондуються з положеннями ст. 193 Господарського кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання і одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В п. 2.3 договору сторони передбачили, що приймання-передача теплової енергії, переданої теплопостачальною організацією споживачу у відповідному місячному продажу, оформляється актом приймання-передачі теплової енергії.

Не пізніше 15-го числа місяця, наступного за місяцем продажу теплової енергії теплопостачальна організація надає споживачу підписані та скріплені печатками два примірники акта приймання-передачі теплової енергії, у якому зазначаються фактичні обсяги використаної теплової енергії і її фактична ціна та вартість. Споживач не пізніше 30-го числа зобов'язується повернути теплопостачальній організації по одному примірнику оригінала акта, підписаного уповноваженими представниками та скріплений печаткою. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 2.4. Договору).

Згідно з п. 6.6. Договору споживач до 15 числа, наступного за розрахунковим, отримує від теплопостачальної організації за адресою: пр.Леніна, буд.33/1, документи за розрахунковий період: рахунок-фактуру; акт приймання-передачі теплової енергії; акт звірки взаємних розрахунків.

Зважаючи на наведені правові приписи та умови договору, належними та допустимими доказами постачання теплоенергії по договору відповідачу та відповідно настання у нього обов'язку з її оплати можуть бути лише первинні документи, складені на підставі спірного договору, належним чином підписані сторонами та скріплені їх печатками акти приймання-передачі теплової енергії або докази надання таких актів, підписаних та скріплених печаткою зі сторони позивача, відповідачу для підписання.

Надані позивачем на підтвердження надання послуг на заявлену суму Акти від 31.10.2016 на суму 2154,14 грн. (рахунок № 4070 від 31.10.2016), від 30.11.2016 на суму 2945,31 грн. (рахунок № 4070 від 30.11.2016), від 31.12.2016 на суму 3986,53 грн. (рахунок № 4070 від 31.12.2016), від 31.01.2017 на суму 5180,59 грн. (рахунок № 4070 від 31.01.2017), від 28.02.2017 на суму 4778,84 грн. (рахунок № 4070 від 28.02.2017), від 31.03.2017 на суму 3109,20 грн. (рахунок № 4070 від 31.03.2017), від 30.04.2017 на суму 361,89 грн. (рахунок № 4070 від 30.04.2017), від 31.10.2017 на суму 1515,76 грн. (рахунок № 4070 від 31.10.2017), від 30.11.2017 на суму 2599,53 грн. (рахунок № 4070 від 30.11.2017) відповідачем не підписані.

Позивачем до матеріалів позову долучені докази надсилання вказаних актів на рахунок ПАТ «КБ «Надра», докази висловлення останнім заперечень щодо обсягу, тарифів, періодів отриманого товару - теплової енергії суду не надано.

Враховуючи викладене, суд приймає оформлені позивачем акти в якості належних первинних документів оформлення виконання своїх зобов'язань за договором щодо передачі теплової енергії в гарячій воді до мереж відповідача, що є підставою для оплати відповідачем її вартості.

При цьому, обов'язок відповідача з оплати поставленої йому теплової енергії крім надання йому позивачем для підписання актів приймання-передачі обумовлено також наданням рахунків-фактур, в яких зазначається обсяг спожитої теплоенергії та її ціна.

Однак, за умовами п.6.6 договору визначено, що споживач отримує вказані рахунки самостійно в теплопостачальній організації, що спростовує доводи відповідача про обов'язок надсилання йому відповідних рахунків.

Згідно розрахунку позивача, борг відповідача за надану теплову енергію в гарячій воді у вказаний період: жовтень 2016-квітень 2016 та жовтень-листопад 2017 по договору складає 24 477,65 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до споживача претензіями з вимогою сплати коштів за теплову енергію, які залишились без відповіді.

Відповідач, заперечуючи проти позову, вказує, що в силу Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Згідно частини 1 статті 275 Господарського кодексу України, за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

Поряд з тим, статтею 1 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується позивачем про наявність відомостей йому про вказані обставини, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року за № 83 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 від 05.02.2015 відповідно до якого з 06.02.2015 розпочато процедуру виведення Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Надалі, 23.04.2015 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" до 05.06.2015 року (включно).

05.06.2015 на підставі постанови Правління Національного Банку України " № 356 від 04.06.2015 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "НАДРА" було прийнято рішення № 113 "Про початок процедури ліквідації банку та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку Стрюкову Ірину Олександрівну.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду № 616 від 28.04.2016 продовжено строк здійснено процедури ліквідації банку до 04.06.2018, а рішенням Виконавчої дирекції Фонду від 03.11.2016 № 2342, продовжено строк здійснення процедури ліквідації банку до 03.06.2020.

Таким чином, заявлені вимоги про стягнення заборгованості за період жовтень 2016-квітень 2016 та жовтень-листопад 2017 стосуються періоду, коли у Публічному акціонерному товариства "Комерційний банк "НАДРА" було розпочато процедуру ліквідації.

Процедура ліквідації банку триває і не завершена на час розгляду справи.

Приписи ст. 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначають, що примусове стягнення майна банку не здійснюється.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 46 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено наслідки початку процедури ліквідації банку, зокрема з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов'язань банку, та зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів) вважається таким, що настав.

Положеннями ст. 52 вищезгаданого Закону унормований порядок та черговість задоволення вимог кредиторів. Кошти, одержані в результаті ліквідації спрямовуються па погашення заборгованості банку перед кредиторами у відповідній черговості. Вимоги кожної наступної черги задовольняються після повного задоволення вимог попередньо черги.

Вимоги за зобов'язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону.

Позовні вимоги пред'явлені Банку під час проведення його ліквідації, а не у період дії тимчасової адміністрації, а тому повинні пред'являтися тільки в межах ліквідаційної процедури у порядку, встановленому Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за поставлену позивачем теплову енергію в процесі ліквідації банку не відповідають порядку здійснення ліквідаційної процедури та черговості задоволення вимог кредиторів банку, передбачених Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним і має пріоритет у регулюванні правовідносин між неплатоспроможним банком та його кредиторами.

При цьому, суд звертає увагу позивача на те, що для захисту своїх прав він може звернутися з відповідними вимогами до відповідача в процесі ліквідації банку в порядку Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки процедура повернення коштів кредиторам неплатоспроможного банку регламентована імперативними приписами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а механізм стягнення коштів з такого банку поза межами ліквідаційної процедури чинним законодавством України не передбачений.

Враховуючи вищенаведене, оцінивши всі надані докази, документи та пояснення в їх сукупності, зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених правових норм, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог Ізюмського комунального підприємства теплових мереж у повному обсязі.

З огляду на те, що суд відмовляє у задоволенні заявлених позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 74, 76, 84, 129, 233, 236-240, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене у строки та порядку, встановленому розділом ІV ГПК України.

Повне рішення складено 25.05.2018

Суддя О.М.Ярмак