РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ

16.05.2018Справа № 910/23066/17

За позовом Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі: 1) Адміністрації Державної прикордонної служби України; 2) ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
до третя особа,1) Волинської обласної ради; 2) Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства; яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ішів"
про визнання незаконним та скасування рішення.
Суддя Підченко Ю.О. Секретар судового засідання Ярмоленко С.М.
Представники сторін: прокурор: Лесько Г.Є. за посвідченням;
від позивача-1: від позивача-2:Слободян І.Ф. представник за довіреністю; Зданевич С.О. представник за довіреністю;
від відповідача-1: від відповідача-2: від третьої особи:Хитрик С.І. представник за довіреністю; не з`явився; не з`явився.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Заступник військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України (надалі позивач-1) та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (надалі позивач-2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Волинської міської ради (надалі відповідача-1) про визнання незаконним та скасування рішення Волинської обласної ради V скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" в частині надання в користування товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництв на території відділу прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинської обласної ради від 26.02.2013 року № 17/82 порушено права та обов`язки Адміністрації Державної прикордонної служби України та ІНФОРМАЦІЯ_1 , як постійного землекористувача вказаною земельною ділянкою на користування земельною ділянкою в межах прикордонної смуги для організації та забезпечення виконання завдань покладених на Державну прикордонну службу України з охорони державного кордону, режиму державного кордону та забезпечення прикордонного режиму.

Відповідно до Ухвали Господарського суду міста Києва від 15.01.2018 відкрито справдження у справі та призначено підготовче судове засідання на 16.02.2018.

09.02.2018 від відповідача-1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просив суд відмовити в задоволенні позову, вказуючи на те, що спірне Рішення прийняте відповідно до поданих документів у спосіб та на підставах, визначених Конституцією та Законами України.

13.02.2018 позивачем-2 через канцелярію суду надано письмові пояснення, в яких він підтримує в повному обсязі вимоги прокурора.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Ішів" та відкладено підготовче судове засідання на 23.02.2018 року.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.02.2018 року, суд з власної ініціативи продовжив строк підготовчого провадження на тридцять днів та відклав підготовче судове засідання на 30.03.2018 року.

26.02.2018 року на підставі ст. 46 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України) прокурор звернувся із заявою про зміну предмета позову, а саме:

- визнання незаконним та скасування підпункт 1.8 п. 1 рішення Волинської обласної ради VІ скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" в частині надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництв на території відділів прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га.;

- визнання недійсним договір між Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 12.04.2013 року про умови ведення мисливського господарства.

Одночасно, на підставі ст. 48 ГПК України прокурор звернувся із клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства.

Крім того, 26.02.2018 року прокурор надав відповідь на відзив відповідача-1, в якій зазначив, що при прийнятті спірного Рішення, відповідач-1 мав відмовити в наданні у користування мисливських угідь, що знаходяться за інженерно-технічними спорудами державної прикордонної служби.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2018 року залучено до участі у справі співвідповідача Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства (надалі відповідач-2) та відкладено підготовче засідання на 18.04.2018 року.

Ухвалами Господарського суду міста Києва від 17.04.2018 року відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" та Волинському обласному управлінню лісового та мисливського господарства у задоволенні клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У підготовчому засіданні 18.04.2018 року представник позивача-2 на підставі ч. 3 ст. 46 ГПК України звернувся до суду з заявою про зміну предмета позову в частині визнання незаконним та скасування підпункт 1.8 п.1 рішення Волинської обласної ради VІ скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" в частині надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського та Устилузького лісництв загальною площею 627 га., які розміщені на території відділів прикордонної служби «Пархоменкове» та «Коритниця» Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходяться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України.

Між тим, 16.05.2018 року позивачем-2 в судовому засіданні було надано заяву, в якій останній просив суд не приймати заяву про зміну предмета позову, що була подана позивачем-2 18.04.2018 року, та вказав на те, що підтримує позовні вимоги прокурора в повному обсязі.

Отже, спір вирішувався судом з урахуванням заяви прокурора від 26.02.2018 в порядку ст. 46 Господарського процесуального кодексу України.

Представники відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 16.05.2018 не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки відповідача-2 та третю особу було належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання та оскільки зазначеними сторонами не повідомлено про причини неявки, суд вважає, що неявка представника відповідача-2 та третьої особи в судове засідання 16.05.2018 не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Оскільки відповідач-2 не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 ГПК України.

Прокурор в судовому засіданні, що відбулося 16.05.2018 наполягав на задоволенні позову, надав суду усні пояснення по справі. Представники позивачів підтримали позовні вимоги прокурора та надали усні пояснення по справі. Представник відповідача-1 проти позову заперечував, також надав суду усні пояснення по справі.

У судовому засіданні 16.05.2018 відповідно до приписів ч. 1 ст. 240 ГПК України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Судом також враховано, що згідно з приписами п. 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення прокурора, позивача-1, позивача-2 та відповідача-1, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:
26 лютого 2013 року на сесії VI скликання Волинської обласної ради ухвалено рішення № 17/82 «Про надання мисливських угідь у користування».

Підпунктом 1.8. п. 1 вказаного рішення Товариству з обмеженою відповідальністю «Ішів» надано у користування мисливські угіддя терміном на 25 років у визначених межах згідно з додатком до цього рішення загальною площею 14253 га.

Пунктом 2 вказаного рішення Волинському обласному управлінню лісового та мисливського господарства доручено в термін до 01.04.2013 укласти договір про умови ведення мисливського господарства з користувачами мисливських угідь.

Відповідно до пункту 8 Переліку мисливських угідь, що надаються для ведення мисливського господарства відповідно до вказаного вище Рішення, користувач мисливських угідь Товариство з обмеженою відповідальністю "Ішів", площа угідь 14253 га, землевласники та землекористувачі: ДП "В.-Волинське ЛМГ", Ішівське (5312 га), Стенжаричівське (5383 га), Устилузьке (3558 га) лісництва.

Правові, економічні та організаційні засади діяльності юридичних і фізичних осіб у галузі мисливського господарства та полювання регулюються спеціальним Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону мисливські угіддя для ведення мисливського господарства надаються у користування Верховною Радою АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими радами за поданням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового та мисливського господарства, погодженим з Радою міністрів АРК, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також власниками або користувачами земельних ділянок.

Отже, законом встановлено, що для ведення мисливського господарства необхідні погодження усіх власників та користувачів земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, які планується отримати у користування для ведення мисливського господарства. Запровадження на законодавчому рівні погоджень всіх землекористувачів зумовлене необхідністю узгодження реалізації власниками земельних ділянок, на яких знаходяться мисливські угіддя, прав на землю з реалізацією користувачем мисливських угідь права на ці угіддя.

Прокурор зазначає, що вказаним вище спірним Рішенням Волинської обласної ради порушено права та обов`язки позивача-1 та позивача-2 як постійного землекористувача вказаною земельною ділянкою на користування земельною ділянкою в межах прикордонної смуги для організації та забезпечення виконання завдань покладених на Державну прикордонну службу України з охорони державного кордону, режиму державного кордону та забезпечення прикордонного режиму.

Також прокурор вказує на те, що доступ мисливців та рибалок до мисливських угідь, що розташовані у прикордонній смузі, призводить до безперешкодного переміщення осіб, холодної та вогнепальної зброї, боєприпасів до неї, у прикордонну смугу, унеможливлює належне здійснення контролю за дотриманням прикордонного режиму, виявлення причин та умов, що призводять до порушень законодавства про державний кордон України, вжиття заходів щодо їх усунення.

Позивач-2, у свою чергу зазначає, що здійснення полювання між державним кордоном і лінією прикордонних інженерних споруджень заборонено, що унеможливлює використання мисливських угідь у вказаній ділянці для ведення мисливського господарства. Саме перебування громадян між державним кордоном і лінією кордонних інженерних споруджень є виключенням і можливе лише за надання спеціального дозволу МВС, а у випадку перебування багатьох громадян (працівників на земельній ділянці) в безпосередній близькості до державного кордону само по собі може створювати передумови до незаконного порушення останніми державного кордону, в тому числі і несвідомого, або інших можливих порушень законодавства з прикордонних питань. Полювання у смузі місцевості між лінією державного кордону та лінією прикордонних інженерних споруд забороняється, вказана заборона встановлена з метою уникнення перешкоду здійсненні військовослужбовцями Державної прикордонної служби України своїх прямих обов`язків з охорони державного кордону України, уникнення поранень військовослужбовців, незаконних мігрантів, а також громадян республіки Польща.

Так, згідно ст. ст. 2, 3 Закону України «Про використання земель оборони», військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель.

Землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.

Навколо військових частин та оборонних об`єктів можуть створюватися зони з особливим режимом використання земель з метою забезпечення функціонування цих військових частин та об`єктів, збереження озброєння, військової техніки, іншого військового майна, охорони державного кордону України, захисту населення, господарських об`єктів і довкілля від впливу аварійних ситуацій, стихійних лих і пожеж, що можуть виникнути на цих об`єктах. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 ЗК України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування. Порядок використання земель оборони встановлюється законом.

Згідно ч. ч. 2, 3 ст. 115 ЗК України, уздовж державного кордону України встановлюється прикордонна смуга, у межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим прикордонної смуги встановлюються відповідно до закону.

Частиною 2 ст. 22 Закону України «Про Державну прикордонну службу» встановлено, що прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим» (надалі Постанова) установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу у межах прилеглих до кордону територій селищних і сільських рад, де запроваджується прикордонний режим.

З урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації Державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень (п. 1 Постанови).

Пунктами 9 та 21 вказаної Постанови визначено, що в`їзд і перебування у місцевості, яка знаходиться між державним кордоном і лінією прикордонних інженерних споруджень, громадян України та інших осіб допускається як виняток у порядку, який встановлюється МВС. Полювання у прикордонній смузі здійснюється з обов`язковим інформуванням розпорядником полювання або особисто мисливцем органів або підрозділів Державної прикордонної служби, в межах відповідальності яких буде проводитися полювання, у порядку, передбаченому пунктом 17 цього Положення.

Так, прокурор вказує на ту обставину, що як вбачається з листів Товариства з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 25 листопада 2015 року № 16 та від 4 жовтня 2017 року № 2, адресованих позивачеві-2 та копії яких містяться в матеріалах справи, спірним Рішенням відповідача-1 вказаному Товариству в користування надано мисливські угіддя Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництва на території відділів прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про державний кордон», судноплавство, користування водними об`єктами для потреб лісосплаву та інші види водокористування, створення різних гідроспоруд, провадження інших робіт у внутрішніх водах України, користування землею, лісами, тваринним світом, ведення гірничої справи, геологічних розвідувань та інша господарська діяльність на державному кордоні України провадяться відповідно до законодавства України та міжнародних договорів України і здійснюються таким чином, щоб забезпечувався належний порядок на державному кордоні України. Компетентними органами України за погодженням з органами Державної прикордонної служби України з урахуванням місцевих умов установлюється порядок здійснення всіх видів господарської діяльності на державному кордоні України.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про державний кордон» встановлено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.

В матеріалах справи відсутні докази наявності погодження Державної прикордонної служби України на надання у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" земель загальною площею 465 га для ведення мисливського господарства.

Таким чином, згідно підпункту 1.8 п. 1 рішення Волинської обласної ради V скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" було надано у користування землі загальною площею 465 га, які перебувають в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України, що є порушенням зазначених вище норм Земельного кодексу України, Закону України «Про державний кордон», Закону України «Про використання земель оборони», а також Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 № 1147 «Про прикордонний режим».

Зазначена обставина підтверджуються наявними в матеріалах справи фактичними даними, зокрема вказаними вище листами Товариства з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 25.11.2015 № 16 та від 04.10.2017 № 2, адресованих позивачеві-2, а також поданням Державного агентства лісових ресурсів України від 28.01.2013 №03-05/425-12 про надання мисливських угідь для ведення мисливського господарства на адресу відповідача-1, листами ДП "Володимир-Волинського лісомисливського господарства" від 03.02.2012 за №272.2 та №272.3., у яких йдеться про відмову від ведення мисливського господарства на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ішів", відповідною картою-схемою мисливських угідь, що планувалася для передачі у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" та викопіюванням картографічних матеріалів лісових масивів Ішілівського та Устилузького лісництв, розташованих за інженерно-технічними спорудами прикордонних застав "Пархоменкове" та "Коритниця".

За приписом ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно положень ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В силу приписів ст. 79 ГПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням вищезазначеного, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що вимоги прокурора про визнання незаконним та скасування підпункту 1.8 п. 1 рішення Волинської обласної ради VІ скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" в частині надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництв на території відділів прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га є обґрунтованими, а тому позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Відповідач-1 у своєму відзиві вказує на те, що позивачами не надано жодних доказів на підтвердження реєстрації права постійного користування. Водночас відсутність таких доказів, зокрема окремого проекту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри прикордонної смуги встановлені законом та фактичним розташуванням прикордонних інженерних споруд. При наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги необхідно виходити із її нормативних розмірів, визначених статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" та пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №117 від 27.07.1998 "Про прикордонний режим".

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Вищого господарського суду України від 22.12.2016 по справі №907/28/16.

Відповідно до ст. 74 ГПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Окрім того, прокурором заявлено вимоги про визнання недійсним договору, укладеного між Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 12.04.2013 року про умови ведення мисливського господарства.

Судом встановлено, що 12.04.2013 між Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів" було укладено договір про умови ведення мисливського господарства, який укладено на підставі рішення Волинської обласної ради VI скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82, яким надано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" терміном до 26 лютого 2038 року мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 14253 га, у тому числі: лісові угіддя 14253 га в межах: ДП "В.-Волинське ЛМГ", Ішівське (5312 га), Стенжаричівське (5383 га), Устилузьке (3558 га) лісництва (п. 1.1. вказаного договору).

Зазначений договір укладений на виконання п. 2 рішення Волинської обласної ради VI скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування", яким як зазначалося вище, зобов`язано Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства в термін до 01.04.2013 внести зміни та укласти договори про умови ведення мисливської господарства з користувачами мисливських угідь (згідно з переліком, що додасться).

Так, в даному переліку мисливських угідь, що надаються для ведення мисливського господарства у п. п. 1.8. п. 8 зазначено Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів".

Таким чином, вказаний вище Договір про умови ведення мисливського господарства укладений за наслідками реалізації рішення Волинської обласної ради VI скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування".

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 ЦК України.

Зокрема частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За таких обставин, оскільки судом встановлено неправомірність надання відповідачем-1 у користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництв на території відділу прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га, вимоги прокурора про визнання недійсним договору, укладеного між Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 12.04.2013 про умови ведення мисливського господарства є обґрунтованими та позов у зазначеній частині вимог підлягає задоволенню.

Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються пропорційно на відповідача-1 та відповідача-2.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 46, 73, 74, 76, 77, 79, 86, 129, 202, 232, 233, 237, п. 2. ч. 5. ст. 238, ст. ст. 240, 241, ч. 1. ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Заступника військового прокурора Західного регіону України в інтересах держави в особі ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасування підпункт 1.8 п. 1 рішення Волинської обласної ради VІ скликання від 26 лютого 2013 року № 17/82 "Про надання мисливських угідь у користування" в частині надання в користування Товариству з обмеженою відповідальністю "Ішів" мисливських угідь Ішівського, Стенжаричівського та Устилузького лісництв на території відділів прикордонної служби "Пархоменкове" та "Коритниця" Львівського прикордонного загону в смузі місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень Державної прикордонної служби України загальною площею 465 га.

3. Визнати недійсним договір між Волинським обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ішів" від 12.04.2013 року про умови ведення мисливського господарства.

4. Стягнути з Волинської обласної ради (43027, м. Луцьк, Київський майдан, 9; ) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 800 грн.

5. Стягнути з Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства (43000, Волинська область, м. Луцьк, проспект Волі, 30; ) на користь Військової прокуратури Західного регіону України (79007, м. Львів, вул. Клепарівська, 20; ) витрати зі сплати судового збору в розмірі 800 грн.

6. Після набрання рішенням законної сили видати відповідні накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з п. п. 17.5 пункту 17 розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Дата складання та підписання повного тексту рішення: 21.05.2018 року.

Суддя Ю.О. Підченко