ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 року Справа № 904/6273/16

м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

за участю секретаря судового засідання: Пінчук Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) на ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2018р., ухваленого суддею Ніколенко М.О. в м. Дніпрі, повний текст якої складено 27.03.2018р., у справі №904/6273/16

за скаргою комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (м. Дніпро) на бездіяльність державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі за позовом: публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ)

до: комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (м. Дніпро)

про: стягнення 38860995,74 грн. за договором купівлі-продажу природного газу

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 17.10.2016р. у справі №904/6273/16 позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради (м. Дніпро) про стягнення 38860995,74 грн., з яких 35498225,73 грн. інфляційних втрат, 648139,33 грн. пені і 2714630,68 грн.3% річних за договором купівлі-продажу природного газу №13/3777-БО-4 від 28.12.2012р. задоволені частково. Зазначеним рішенням з відповідача на користь позивача стягнуто 648139,33 грн. пені, 2714630,68 грн. 3% річних, 35042355,66 грн. інфляційних втрат і 204275,24 грн. судового збору. В решті позову відмовлено.

04.11.2016р. на виконання рішення суду у справі №904/6273/16 було видано відповідний наказ.

06.03.2018р. комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради була подана скарга на постанову державного виконавця про арешт майна боржника і протиправну бездіяльність державного виконавця. Скаржник просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про арешт майна боржника державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.01.2018 року по виконавчому провадженню № 55584051 щодо примусового виконання наказу № 904/6273/16, виданого 04.11.2016 року господарським судом Дніпропетровської області;

- скасувати арешт майна комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (), що накладений на підставі постанови про арешт майна боржника державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 19.01.2018 року по виконавчому провадженню №55584051 щодо примусового виконання наказу № 904/6273/16, виданого 04.11.2016 року господарським судом Дніпропетровської області;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинити виконавче провадження №55584051 щодо примусового виконання наказу № 904/6273/16, виданого 04.11.2016 року господарським судом Дніпропетровської області.

Ухвалою від 26.03.2018р. місцевий господарський суд задовольнив скаргу відповідача по другому і третьому питанню, в решті скарги відмовив.

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» - позивач, не погодившись із прийнятою ухвалою, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26.03.2018р. в даній справі у повному обсязі. Позивач вважає, що ухвала суду винесена при неповному зясуванні і недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими та з порушенням норм матеріального права. Посилаючись на норми Закону України від 03.11.2016р. №1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» і норми Закону України від 02.06.2016р. №1404- VІІІ «Про виконавче провадження», позивач робить наступні висновки: зупиненню підлягає виконавче провадження, де здійснюється стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, оскільки врегулювання такої заборгованості передбачає застосування процедур проведення взаєморозрахунків а реструктуризації заборгованості, що узгоджується з приписами ч. 1 ч.4 ст. 34 Закону №1404 та ч. 2 ст. 5 і ч. 1 ст. 7 Закону №1730; для врегулювання заборгованості з неустойки (штраф, пеня), інфляційних нарахувань і процентів річних нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку було погашено до набрання чинності цим Законом (30.11.2016), законодавець визначив іншу процедуру, а саме такі нарахування підлягають списанню згідно з положеннями ч.3 ст. 7 Закону №1730, а виконавче провадження підлягає закінченню на підставі п. 16. Ч. 1 ст. 39 Закону №1404; заборгованість за природний газ, використаний після 01.07.2016 не підпадає під дію Закону №1730, а отже не підлягає врегулюванню шляхом її реструктуризації; заборгованість з неустойки, інфляційних нарахувань і процентів річних нарахованих на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової і електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, яку було погашено після чинності Законом №1730 (30.11.2016), не підлягає списанню на підставі ч. 3 ст. 7 Закону №1730. Роблячи ці висновки скаржник вважає, що включення боржника до відповідного реєстру не є безумовною підставою для зупинення вчинення виконавчих дій відповідно до п. 10 ч.1 ст. 34 Закону №1404. Товариство вказує, що зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження №55584051 призведе до істотного порушення прав позивача, оскільки заборгованість за рішенням суду не підпадає під дію Закону №1730, а її примусове стягнення у випадку зупинення виконавчого провадження буде безпідставно відтерміновано до початку 2023 року.

Комунальне підприємство «Теплоенерго» Дніпровської міської ради відповідач у відзиві на апеляційну скаргу вказав, що вважає апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства. КП «Теплоенерго» 08.09.2017р. включено до відповідного Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі перед стягувачем ПАТ «НАК «Нафтогаз України», у звязку з чим відповідач звертався до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з проханням зупинити вчинення виконавчих дій. На відміну від позивача відповідач, посилаючись на п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» і висновки Верховного Суду у справі №927/1151/16, вважає, що основним показником для зупинення виконавчого провадження є не сплата заборгованості до 30.11.2016р., а включення боржника до Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Сторона також вказала про неможливість підписання договору реструктуризації між сторонами спору, оскільки виходячи зі ст. 5 Закону України №1730 укладення договору реструктуризації можливо лише за наявності заборгованості (без урахування неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних).

Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області в письмових поясненнях просить апеляційну скаргу позивача задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції від 26.03.2018р. скасувати і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги відповідача у повному обсязі. Учасник справи погоджується зі скаржником, що у день набрання чинності Законом №1730 заборгованість відповідачем погашена не була, вказана заборгованість була погашена боржником протягом 2017 року, тобто після набрання чинності Законом. Отже, заборгованість відповідача за рішенням суду у цій справі не підлягає врегулюванню встановленому Законом України №173. Тому, виконавче провадження №55584051 в силу ст.. 34 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягає зупиненню.

21.05.2018р. від відповідача надійшла письмова заява, в якій він просить вважати несуттєвими твердження позивача стосовно того, що заборгованість з судового збору не підлягає врегулюванню шляхом визначених Законом №1730 заходів. Сторона вказує, що оплатила судовий збір у сумі 204275,24 грн. 14.05.2018р. та надала на підтвердження платіжне доручення №8450.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представників позивача і відділу примусового виконання рішень, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що на виконання рішення від 17.10.2016р. у справі №904/6273/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) до: комунального підприємства «Теплоенерго» Дніпровської міської ради (м. Дніпро) про: стягнення 38860995,74 грн. за договором купівлі-продажу природного газу господарським судом Дніпропетровської області був виданий наказ. Згідно наказу з відповідача на користь позивача стягнуто 648139,33 грн. пені, 2714630,68 грн. 3% річних, 35042355,66 грн. інфляційних втрат і 204275,24 грн. судового збору.

19.01.2018р. державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винесено постанову ВП №55584051 про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного наказу суду.

В цей же день державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника, якою на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» було накладено арешт на все майно, що належить КП «Теплоенерго» Дніпропетровської міської ради у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору 42470341 грн.

Комунальним підприємством «Теплоенерго» Дніпровської міської ради 06.03.2018р.була подана скарга на постанову державного виконавця про арешт майна боржника і протиправну бездіяльність державного виконавця. В обґрунтування скарги відповідач вказав, що особливості порядку виконання боржником даного судового рішення визначаються Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» і Законом України «Про виконавче провадження». Підприємство 08.09.2017р. було включено до відповідного Реєстру теплопостачальних підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, в тому числі перед стягувачем ПАТ «НАК «Нафтогаз України». В порушення п. 10. ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження» органом державної виконавчої служби не зупинено вчинення виконавчих дій. Підприємством неодноразово на адресу відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції направлялись заяви про зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника (вих. №274 від 30.01.2018 і вих. №509 від 23.02.2018р.), що підтверджується фіскальними чеками і описами вкладення у цінні листи (а.с. 90-100).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження визначено як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 цього Закону встановлено, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець, відповідно до п. 1 і п. 3ч. 2 ст. 18 Закону зобовязаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Закон України від 03.11.2016р. №1730-VІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набув чинності 30.11.2016р.

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії (ст. 2 Закону).

Вказаним законом внесені зміни до ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Випадки зупинення вчинення виконавчих дій наведені у ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Так, відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду (ч. 4 ст. 34 Закону).

За приписами ч. 2 ст. 34 Закону виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Абзацем 2 ч. 2 ст. 59 Закону на виконавця покладено обовязок зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Доводи позивача, що заборгованість у сумі 43705214,37 грн. була повністю погашена відповідачем протягом 2017 року тобто після набрання чинності Законом №1730, а отже, зупинення виконавчого провадження неможливе, оскільки положення Закону не розповсюджуються на такі правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними.

Заборгованість з оплати за спожитий природний газ у сумі 43705214,37 грн. була стягнута рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 03.11.2014р. у справі №904/7180/14.

У даній справі було вирішено спір про стягнення 3% річних, інфляційних втрат і пені за період з 26.03.2014р. по 19.04.2016р., у звязку з прострочкою оплати за спожитий природний газ за договором купівлі-продажу природного газу від 28.12.2015р. №13/3777-БО-4 в частині зобовязань з поставки за жовтень-грудень 2013 року.

Статтею 5 Закону передбачено, що реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Тобто, за умовами даного закону, заборгованість повинна бути за газ, використаний станом на 1 липня 2016 року і не погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Заборгованість відповідача виникла за газ, використаний станом на 1 липня 2016 року, і не була погашена станом на 31 грудня 2016 року.

Вказана правова позиція відображена в постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 10.04.2018р. у справах №№ 922/1556/14, 922/2381/15, від 16.04.2018р. у справі 917/2044/15.

Суд апеляційної інстанції погоджується з позивачем, що дія Закону не поширюється на стягнення судового збору, тобто, зупинення виконавчого провадження в частині стягнення судового збору не відповідає положенням ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно наказу господарського суду Дніпропетровської області від 04.11.2016р. у справі №904/6273/16 загальна сума стягнення за рішенням (пені, 3% річних, інфляційних втрат і судового збору) складає 38609400,91 грн.

В той же час як вбачається з постанови про арешт майна боржника від 19.01.2018р. ВП №55584051 державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби міністерства юстиції ОСОБА_1 накладено арешт на все майно, що належить боржнику з урахуванням виконавчого збору в сумі 42470341 грн.

При прийнятті ухвали від 26.03.2018р. суд першої інстанції зазначеної обставини не врахував і не виключив суму судового збору із суми зупинення виконавчого провадження.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

За наведених обставин рішення суду підлягає зміні.

При прийнятті зазначеної постанови Дніпропетровський апеляційний господарський суд не враховує доводи відповідача щодо сплати ним судового збору, оскільки ухвала місцевого господарського суду перевіряється на відповідність законодавства на момент її прийняття і всі дії, що були здійснені в майбутньому колегія суддів не враховує при прийнятті постанови по даній справі. Крім того, відповідач вправі надати до виконавчої служби докази часткового виконання судового рішення для здійснення державним виконавцем дій, встановлених Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п.2 ч.1 ст. 275, ст.ст. 277, 281-284 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (м. Київ) задовольнити частково.

Ухвалу господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року у справі №904/6273/16 змінити.

Викласти ч.3 резолютивної частини ухвали господарського суду Дніпропетровської області від 26 березня 2018 року в наступній редакції: «Зобовязати Відділ примусового виконання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України зупинити виконавче провадження №55584051 щодо примусового виконання наказу №904/6273/16, виданого 04.11.2016 господарським судом Дніпропетровської області, за виключенням стягнення 204275,24 грн. судового збору».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів в порядку, встановленому ст. 288 ГПК України.

(постанова складена у повному обсязі 23.05.2018 року)

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: В.О.Кузнецов

ОСОБА_2