РІШЕННЯ

02 травня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/8/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гевка В.Л. при секретарі судового засідання Карпа М.Ю.

розглянув у порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом: Заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури, бульвар Т. Шевченка, 7, м. Тернопіль, 46000 в інтересах держави в особі Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722

до відповідача: Приватного акціонерного товариства Птахофабрика Тернопільська, вул. Галицька, 180, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722

про визнання укладеним договору про пайову участь (внесок) замовника (фізичною особою, юридичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області та стягнення суми пайового внеску у розмірі 33 779 грн.10 коп.

За участю представників:

Прокуратури Тернопільської області : ОСОБА_1, довіреність № 05-10 вих-18 від 04.01.18 року;

Позивача: ОСОБА_2, довіреність №89 від 29.01.2018 року;

Відповідача: ОСОБА_3, довіреність №26 від 22.01.2018 року.

У підготовчих судових засіданнях учасникам процесу роз'яснено про порядок розгляду справи за правилами ГПК України, форму та стадію судового провадження, а також права та обовязки учасників та сторін справи відповідно до ст.ст.42,46 ГПК України.

В порядку ст.ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України, здійснювалося фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів (звукозапис), а саме: програмно-апаратного комплексу "Оберіг" - диск CD-R, серійний номер LH3117 VC07115876 D1 (для робочого оригіналу звукозапису), програмно-апаратного комплексу Акорд - диск CD-R, серійний номер N120UG21D8041961C2 (для робочого оригіналу звукозапису), та програмно-апаратного комплексу Акорд - диск CD-R, серійний номер N120UG21D8042090А1.

Суть справи: Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури, м. Тернопіль, в інтересах держави в особі Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Приватного акціонерного товариства Птахофабрика Тернопільська, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, яким просить визнати укладеним договір про пайову участь (внесок) замовника (фізичною особою, юридичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області та стягнути суму пайового внеску у розмірі 33 779 грн. 10 коп.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області про відкриття провадження у справі від 05 січня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.

Відповідно до частини 4 статті 233 ГПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Згідно пункту 7 частини 2 статті 223 ГПК України, у протоколі судового засідання зазначаються серед іншого ухвали суду, постановлені в судовому засіданні, не виходячи до нарадчої кімнати.

Враховуючи вказані норми ГПК України суд протокольними ухвалами підготовче засідання призначене на 30.01.2018 року відкладав на 19.02.2018 року, на 26.02.2018 року та у судовому засіданні 26.02.2018 року судом строк розгляду підготовчого провадження продовжено та відкладено підготовче засідання на 12.03.2018 року з підстав, зазначених в ухвалах. У судовому засіданні 12.03.2018 року судом строк розгляду підготовчого провадження продовжено та відкладено підготовче засідання на 20.03.2018 року.

У підготовчому засіданні 20.03.2018 року суд, у порядку статті 182 ГПК України, встановив порядок розгляду справи по суті та призначив його до розгляду на 03.04.2018 року.

У судових засіданнях під час розгляду справи по суті, в порядку статті 216 ГПК України, оголошувалися перерви на 13.04.2018 року, на 20.04.2018 року та розгляд справи відкладався на 02.05.2018 року.

02.05.2018 року суд у судовому засіданні оголосив вступну та резолютивну частини рішення у справі.

З урахуванням наведеного, судом проведено розгляд справи з дотриманням строків визначених статтями 177,195 ГПК України.

Представник відповідача у судовому засіданні 30.01.2018 року повідомив суд, що згідно Протоколу позачергових Загальних зборів акціонерів №2 ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" () було змінено тип Товариства з Публічного акціонерного товариства Птахофабрика Тернопільська, вул. Галицька, 180, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722 на Приватне акціонерне товариство Птахофабрика Тернопільська, а також внесено відповідні зміни у Статут товариства, про що зроблено запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців згідно долученої до матеріалів справи Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по Приватному акціонерному товариству "Птахофабрика Тернопільська" від 22.11.2017 року.

При цьому, представник відповідача зазначив, що зміна найменування товариства проведена у відповідності до вимог Закону України від 17.09.2008 року "Про акціонерні товариства" та не є перетворенням, а юридична особа залишилась та ж сама.

Прокурор подав суду, клопотання від 14.02.2018 року, згідно якого просить суд здійснити заміну первісного відповідача у справі публічне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська" на належного відповідача - приватне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська".

Відповідно до частин 1,2 статті 48 ГПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання, за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Із змісту статті 5 Закону України «Про акціонерні товариства» акціонерні товариства за типом поділяються на публічні акціонерні товариства та приватні акціонерні товариства. Зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Враховуючи наведене, розглянувши та оцінивши матеріали справи, подані учасниками докази з цього питання, суд вважає, що у даному випадку відсутні підстави для застосування правонаступництва, так як, не відбулось припинення діяльності суб'єкта господарювання шляхом реорганізації, перетворення товариства, а має місце лише зміна типу та найменування юридичної особи - відповідача відповідно до вимог Закону України "Про акціонерні товариства".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 177 ГПК України одним із завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.

Враховуючи зазначене, суд розглядає справу за участю відповідача - Приватного акціонерного товариства "Птахофабрика Тернопільська", вул. Галицька, 180, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722 з врахуванням змін у його типі та найменуванні.

Прокурор та уповноважений представник позивача в судове засідання 02.05.2018 року прибули, позовні вимоги підтримали повною мірою з підстав, наведених в позовній заяві №78-7117 вих.17 від 29.12.2017року (вх.№8 від 03.01.2018) та з врахуванням раніше поданих відповідей на відзив №87 від 29.01.2018 року (вх.№4833 від 31.01.2018 року) та №116 від 05.02.2018 року (вх.№5501 від 12.02.2018 року), а також відповіді прокуратури на відзив №78-1036 вих-18 від 14.02.2018 року.

Так, підставою звернення до суду із вказаним позовом став факт неналежного здійснення Великогаївською сільською радою захисту інтересів с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області у сфері пайової участі забудовників у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Великі Гаї, що проявляється у невжитті всіх можливих та необхідних заходів для виконання відповідачем вимог чинного законодавства в частині укладення згаданого договору.

На неодноразові пропозиції щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури із надсиланням примірників такого договору, відповідач такої пропозиції не приймав, договору не підписав, визначену позивачем суму пайового внеску у створення та розвиток інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області у розмірі 33 779 грн 10 коп., не сплатив.

Позивач і прокурор вважають, що до 26.05.2015року ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» не виконало покладеного на нього Законом N 3038-VI обов'язку щодо укладення договору про пайову участь і не зверталося до позивача з приводу укладення такого договору.

Таким чином, на думку прокурора та позивача відповідач - ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» не виконала вимоги чинного законодавства та не прийняла пропозицію Великогаївської сільської ради щодо укладення договору про пайову участь (внесок) замовника у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4, що і слугувало підставою звернення прокурором із позовною заявою до господарського суду, оскільки, на переконання прокурора та позивача, дана бездіяльність тягне за собою недоотримання місцевим бюджетом коштів, що у свою чергу призводить до неможливості належного виконання органом місцевого самоврядування своїх функцій у бюджетній сфері та негативно впливає на фінансування створення і розвитку інженерно-транспортної інфраструктури с.Великі Гаї.

Представник відповідача у судове засідання 02.05.2018 року прибув. У призначених судових засіданнях позовні вимоги заперечує та просить суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву Вих.№27 від 23.01.2018 року (Вх.№4359 від 23.01.2018 року) та інших запереченнях поданих пізніше від тих, що озвучені представником безпосередньо у судових засіданнях.

Зокрема, у своїх запереченнях відповідач зазначає, що надіслані Великогаївською сільською радою примірники договорів, в порушення статті 641 ЦК України, статті 181 ГК України, не містили підписів та печаток, а відтак їх не можна було вважати офертою.

Крім того, з Декларації про готовність обєкта до експлуатації, зареєстрованої Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області 26.05.2015 року № ТП 10 вбачається, що відповідачем проведена реконструкція вже існуючого приміщення, яка не була повязана із забудовою нових земельних ділянок, що дає підстави стверджувати, що відповідач не є замовником будівництва в розумінні імперативних норм Закону і у нього відсутній обовязок укладати договір про пайову участь та сплачувати пайові внески.

Окрім зазначеного, відповідач звертає увагу суду на те, що згідно містобудівних умов та обмежень №38-3-15/14 від 14.07.2014 року, декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.12.2014 року, договору оренди земельної ділянки від 19.02.2010 року територія ПАТ "Птахофабрика Тернопільська", на якій знаходилися обєкти нерухомого майна (будинки колишнього зернового складу та комбікормового цеху), які підлягали реконструкції, знаходилася поза межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради та розпорядником землі була Тернопільська районна державна адміністрація, а не Великогаївська сільська рада. Тобто, Відповідач не мав наміру забудови земельної ділянки у такому населеному пункті як село ОСОБА_4. Межі населеного пункту були змінені 27.03.2015 року.

Представник відповідача у судових засіданнях та згідно додатково поданих письмових заперечень, наводить і інші міркування, чому прокурору та позивачу у позові слід відмовити повністю.

Розглянувши та дослідивши матеріали справи, подані сторонами докази, заслухавши думку прокурора, пояснення і доводи представника позивача та заперечення представника відповідача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, судом встановлено наступне.

18.12.2014 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області за №ТП 41 було зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт "Реконструкція будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів" за адресою: Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с. Великі Гаї, вул. немає, 00 (замовник Публічне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська").

08.05.2015 ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» було укладено із сільською радою договір оренди землі від 08 травня 2015 року щодо оренди земельної ділянки (витяг з Держреєстр/речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права серії ЕЕХ №065439. інд. номер 37596562 від 15.05.2015 року) площею 17,1817 га для іншого сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту в с. Великі Гаї Тернопільського району.

26.05.2015 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області за № ТП 10 зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації «Реконструкція будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів», яку подало ПАТ «Птахофабрика Тернопільська».

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від за № ТП 10 становить 562 985,00 грн.

З урахуванням норм Закону та Порядку, затвердженого органом місцевого самоврядування, Великогаївською сільською радою обраховано Відповідачу - ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» як плату до місцевого бюджету в якості пайового внеску у створенні та розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області по вищенаведеному обєкту 33 779,10 гривень (562985,00 грн./100% * 6 % = 33779,10 гривень).

09.07.2015 року за номером №308 Великогаївською сільською радою вперше надіслано на адресу голови правління ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» примірники договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області.

02.10.2015 року сільський голова ОСОБА_5 листом №401 просив Голову ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» укласти із Великогаївською сільською радою договори про пайову участь у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 та оплатити кошти на розвиток інфраструктури села.

ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» надіслала на адресу Великогаївської сільської ради дві заяви №341 від 08.12.2015 та №44 від 17.02.2016 з проханням зменшити суму пайового внеску.

Рішенням Великогаївської сільської ради №490 від 10.12.2015 та рішенням Великогаївської сільської ради №64 від 19.02.2016 відмовлено ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» у зменшенні базового рівня розміру пайової участі (6%) у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 до рівня 1-3 %, оскільки таке зменшення, на думку ради, не передбачене Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району та вимогам законодавства.

Листом №509 від 28.12.2015 року сільський голова пропонував голові правління ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» укласти договори про пайову участь, а щодо зменшення для ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» базового рівня розміру пайової участі у інфраструктури села ОСОБА_4 до рівня 1 - 3 % (на прохання ПАТ «Птахофабрика Тернопільська») повідомляв, що рішенням Великогаївської сільської ради №490 від 10 грудня 2015 року було відмовлено товариству у зменшенні базового рівня розміру пайової участі (6%) у створенні та інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 до рівня 1-3%, оскільки таке зменшення не передбачене Порядком залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району, затвердженого рішенням Великогаївської сільської ради №224 від 12.04.2013 року та суперечить положенням Законів «Про захист економічної конкуренції», «Про захист від недобросовісної конкуренції» і є порушенням чинного антимонопольного законодавства України; крім того, пайова участь є вагомою частиною надходжень до Великогаївського сільського бюджету, а тому її зменшення може призвести до дефіциту сільського бюджету.

Листом №78-581вих17 від 02.02.2017року Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до Голови Великогаївської сільської ради ОСОБА_5 із проханням надати інформацію про наступне :

- Чи укладався із ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" договір про пайову участь (внесок) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Великі Гаї, Тернопільського району, якщо так, то надіслати копію, якщо ні, вказати причини;

- Чи сплачені ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" кошти на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, якщо так, в якому розмірі, якщо ні, вказати суму заборгованості.

Також, у зазначеному листі Заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури просив повідомити чи направлялись на адресу ПАТ "Птахофабрика Тернопільська" листи про необхідність укладення такого договору та результату розгляду таких листів.

У листі - відповіді №110 від 09.02.2017 року, сільський голова Великогаївської сільської ради повідомив прокуратуру про те, що між «Птахофабрика Тернопільська» та Великогаївською сільською радою договорів про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4, в т. ч. за будівництво складу готової продукції та здійснення реконструкції будинків колишніх зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів, які прийняті в експлуатацію, не укладалося й, відповідно, коштів пайової участі (внеску) від ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 не сплачувалося. Крім того, на адресу ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» сільською радою неодноразово направлялися листи щодо необхідності сплати пайової участі (внеску) на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4, однак керівництво ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» не вжило заходів щодо укладення вищевказаних договорів. При цьому долучено копію супровідного листа, адресованого Голові правління ПАТ «Птахофабрика Тернопільська», яким надсилались на підпис договори про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району, Тернопільської області у кількості двох штук по двох обєктах, по два примірники кожного. Лист отримано 10.07.2015 року.

06.02.2017 року листом №78-679вих17 заступник керівника Тернопільської місцевої прокуратури звернувся до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Тернопільській області із вимогою про надання інформації щодо зареєстрованих за вказаною адресою декларацій про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, декларацій про готовність обєкта побудованого складу готової продукції та реконструйованих будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів, до експлуатації.

У своєму листі відповіді №40-1019-19/358-17 Інспекція, розглянувши запит, повідомила, що згідно Єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, зареєстрованих : декларації про початок виконання підготовчих і будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність обєкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких сертифікатів зареєстровано наступні дозвільні документи :

- Декларація про початок виконання будівельних робіт від 18.12.2014 року №ТП 41 "Реконструкція будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів" за адресою : Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с.Великі Гаї, вул. немає, 00 (замовник Публічне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська");

- Декларація про готовність обєкта до експлуатації від 26.05.2015 року №ТП 10 "Реконструкція будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів" Тернопільська обл., Тернопільський р-н, с.Великі Гаї, вул. немає, 00 (замовник Публічне акціонерне товариство "Птахофабрика Тернопільська").

27.02.2017 року Великогаївською сільською радою було повторно направлено голові правління (генеральному директору) ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» ОСОБА_6 лист №172 від 27.02.2017 року із доданими на підпис примірниками договорів про пайову участь. Із змісту листа надсилалось:

- 2 примірники договорів про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні та розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області щодо обєкту: реконструкція будинків колишніх зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» в с. Великі Гаї Тернопільського району та

- 2 примірники договорів про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області щодо обєкту: будівництво складу готової продукції по вул. Галицька, 180 в с. Великі Гаї Тернопільського району.

Вказані документи 27.02.2017 року було відправлено поштою рекомендованим листом із повідомленням про вручення. Відповідно до даного повідомлення про вручення згаданий лист був отриманий адресатом 03.03.2017 року.

Однак, як стверджує прокурор та позивач, незважаючи на це Великогаївською сільською радою досі не отримано від ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» відповіді на даний лист та досі не отримано примірників підписаних вищевказаних договорів про пайову участь.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши думку прокурора, доводи позивача та заперечення на них відповідача, об'єктивно зясувавши обставини справи, дослідивши і оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, у їх сукупності, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини між сторонами, суд вважає, що у позові слід відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Зі змісту частини 3 статті 4 ГПК України до господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно частин 3,4 статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 53 ГПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Із змісту рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі про представництво інтересів в арбітражному судочинстві обираючи форму представництва прокурор визначає, в чому полягає порушення або загроза порушення інтересів держави чи громадянина, обґрунтовує необхідність їх захисту. Інтереси держави можуть збігатися, так і не збігатися з інтересами державних органів. Поняття «інтереси держави» є оціночним і у кожному конкретному випадку прокурор самостійно визначає, в чому саме відбулося або має відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту.

Статтею 3 Європейської хартії місцевого самоврядування, ратифікованої законом України «Про ратифікацію Європейської хартії місцевого самоврядування» від 15.07.1997 року, регламентовано, що місцеве самоврядування означає право і спроможність органів місцевого самоврядування в межах закону здійснювати регулювання і управління суттєвою часткою суспільних справ, які належать до їхньої компетенції, в інтересах місцевого населення.

Відповідно до статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території, зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як стверджує прокурор підставою для вжиття Тернопільською місцевою прокуратурою заходів представницького характеру є факт неналежного здійснення Великогаївською сільською радою захисту інтересів с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області у сфері пайової участі забудовників у створенні та розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури с. Великі Гаї, що проявляється у невжитті всіх можливих та необхідних заходів для виконання відповідачем вимог чинного законодавства в частині укладення спірного договору. Дана бездіяльність тягне за собою недоотримання місцевим бюджетом коштів, що у свою чергу призводить до неможливості належного виконання органом місцевого самоврядування своїх функцій у бюджетній сфері та негативно впливає на фінансування створення і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури с. Великі Гаї.

Статтями 16, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також обєкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.

Відповідно до пункту 5 статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать повноваження щодо залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Згідно до пункту 4-1 статті 71 Бюджетного кодексу України кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, отримані відповідно до Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" включаються до доходів розвитку місцевих бюджетів.

А тому прокурор вважає, що кошти, отримані від замовників будівництва за договорами про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, є доходами бюджету села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області. Відтак, невиконання замовниками будівництва умов договору пайової участі щодо сплати коштів завдає матеріальної шкоди інтересам держави, оскільки перешкоджає своєчасному та повному виконанню дохідної частини бюджету, негативно впливає на стан фінансування видатків бюджету.

Прокурор стверджує, що відповідач в добровільному порядку договору не уклав та суму пайового внеску не сплатив, а тому несвоєчасна та неповна сплата пайового внеску до цільового фонду сільського бюджету порушує економічні інтереси держави, оскільки не дає змоги належним чином фінансувати соціально - економічні програми села.

Водночас, на думку прокурора, позивач - Великогаївська сільська рада Тернопільського району Тернопільської області, як уповноважений орган у сфері залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об'єктів соціальної і виробничої інфраструктури, не в повній мірі здійснює захист порушених прав територіальної громади, оскільки ними не здійснено всіх необхідних дій щодо їх судового захисту.

Зокрема, у 2015 році публічним акціонерним товариством «Птахофабрика Тернопільська» проведено реконструкцію будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів, про що стало відомо Великогаївській сільській раді.

09.07.2015 Великогаївською сільською радою вперше надіслано на адресу голови правління ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» примірники договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, однак примірник договору з підписом на адресу Великогаївської сільської ради не повернувся та сума пайового внеску ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» не сплачена, заходів представницького характеру Великогаївською сільською радою не вжито.

Окрім цього, протягом 2015-2016 років Великогаївською сільською радою продовжувалась переписка із відповідачем та надіслання йому примірника договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області з метою його підписання та виконання умов договору у частині сплати пайового внеску, однак вимоги Великогаївської сільської ради залишені без задоволення, а дій щодо захисту порушених прав територіальної громади у судовому порядку Великогаївською сільською радою не вжито.

У 2017 році, за втручання Тернопільської місцевої прокуратури, Великогаївською сільською радою надіслано на адресу голови правління ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» рекомендованим повідомленням про вручення примірники договору про пайову участь у створенні та розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с.Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, однак вимоги Великогаївської сільської ради залишені без задоволення, та заходи представницького характеру Великогаївською сільською радою не зважаючи на те, що у 2018 році закінчиться трьохрічний строк позовної давності, ними не вживались.

На неодноразові запити Тернопільської місцевої прокуратури з приводу укладення договору та сплати пайового внеску, жодним чином не зазначено про відсутність коштів для сплати судового збору чи інших причин, через які рада не може самостійно звернутись до суду, що свідчить про те, що такі кошти були наявні у Великогаївської сільської ради, однак

рада бездіяла щодо судового захисту з даного питання.

А тому, прокурор вважає, що у прокурора є обґрунтовані підстави для предявлення

позову в інтересах держави в особі Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, внаслідок бездіяльності останньої, оскільки прокурор має на меті своєчасне перерахування відповідачем коштів до цільового фонду соціально-економічного розвитку населеного пункту.

На виконання вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" Тернопільською місцевою прокуратурою попередньо повідомлено Великогаївську сільську раду листом за № 78-7116 вих/17 від 29.12.2017 року про представництво інтересів Великогаївської сільської ради.

Сторонами зазначеного вище прокурором не спростовано.

Враховуючи зазначене, розглянувши та оцінивши обґрунтування позовних вимог прокурора щодо порушення інтересів держави, суд вважає, що прокурор звернувся з даним позовом до суду в межах своїх повноважень та відповідно до правил встановлених ГПК України.

Як вбачається із матеріалів справи між сторонами виникли спірні правовідносини щодо укладення договору про пайову участь (внесок) замовника (юридичною, фізичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту села ОСОБА_4.

Вказані правовідносини врегульовано Законом України від 17 лютого 2011 року № 3038 - VI «Про регулювання містобудівної діяльності» із змінами і доповненнями (надалі по тексту Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» або Закон № 3038-VІ).

Відповідно до статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування відповідно до цього Закону.

Замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

До пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не залучаються замовники у разі будівництва: 1) обєктів будь-якого призначення на замовлення державних органів або органів місцевого самоврядування за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів; 2) будівель навчальних закладів, закладів культури, фізичної культури і спорту, медичного і оздоровчого призначення; 3) будинків житлового фонду соціального призначення та доступного житла; 4) індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів, господарських споруд, розташованих на відповідних земельних ділянках; 5) обєктів комплексної забудови територій, що здійснюється за результатами інвестиційних конкурсів або аукціонів; 6) обєктів будівництва за умови спорудження на цій земельній ділянці обєктів соціальної інфраструктури; 7) обєктів, що споруджуються замість тих, що пошкоджені або зруйновані внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного або природного характеру; 8) обєктів, передбачених Державною цільовою програмою підготовки та проведення в Україні фінальної частини чемпіонату Європи 2012 року з футболу, за рахунок коштів інвесторів; 9) обєктів інженерної, транспортної інфраструктури, обєктів енергетики, звязку та дорожнього господарства (крім обєктів дорожнього сервісу); 10) обєктів у межах індустріальних парків на замовлення ініціаторів створення індустріальних парків, керуючих компаній індустріальних парків, учасників індустріальних парків.

Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати на придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

У разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності.

Встановлений органом місцевого самоврядування для замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту не може перевищувати граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Граничний розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту з урахуванням інших передбачених законом відрахувань не може перевищувати: 1) 10 відсотків загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд; 2) 4 відсотки загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для житлових будинків.

Органам місцевого самоврядування забороняється вимагати від замовника будівництва надання будь-яких послуг, у тому числі здійснення будівництва обєктів та передачі матеріальних або нематеріальних активів (зокрема житлових та нежитлових приміщень, у тому числі шляхом їх викупу), крім пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, передбаченої цією статтею, а також крім випадків, визначених частиною пятою статті 30 цього Закону.

Розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається протягом десяти робочих днів з дня реєстрації органом місцевого самоврядування звернення замовника про укладення договору про пайову участь та доданих до нього документів, що підтверджують вартість будівництва обєкта, з техніко-економічними показниками.

У разі зміни замовника розмір пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту зменшується на суму коштів, сплачених попереднім замовником відповідно до укладеного ним договору про пайову участь.

Договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Істотними умовами договору є: 1) розмір пайової участі; 2) строк (графік) сплати пайової участі; 3) відповідальність сторін.

Невідємною частиною договору є розрахунок величини пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту.

Кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту сплачуються в повному обсязі до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію єдиним платежем або частинами за графіком, що визначається договором.

Кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Інформація щодо договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту та його виконання зазначається у декларації про готовність обєкта до експлуатації або в акті готовності обєкта до експлуатації.

12.04.2013 Великогаївською сільською радою прийнято рішення № 224 «Про пайову участь замовників у розвитку інфраструктури», яким затверджено Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області (надалі по тексту - Порядок).

Порядок містить положення щодо обов'язковості залучення замовників до пайової участі у розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, а також затверджено форму типового договору про пайову участь (внесок) замовника (юридичною, фізичною особою) у створенні розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури.

Відповідно до пункту 1.4. Порядку пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні ним коштів до цільового фонду соціально - економічного розвитку населеного пункту, положення про який затверджується відповідною місцевою радою.

Пунктом 1.5. Порядку передбачено, що використання пайових внесків відбувається виключно для забезпечення створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури даного населеного пункту.

Згідно пункту 2.1. Порядку величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному між замовником та Великогаївською сільською радою, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта будівництва, визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами. При цьому не враховуються витрати з придбання та виділення земельної ділянки, звільнення будівельного майданчика від будівель, споруд та інженерних мереж, влаштування внутрішніх і позамайданчикових інженерних мереж і споруд та транспортних комунікацій.

Згідно пункту 2.2. Порядку розмір пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4 з урахуванням інших передбачених законом відрахувань, становить 6% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для нежитлових будівель та споруд; 2% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта - для житлових будинків.

Відповідно до абзацу 2 пункту 3.6. Порядку невідємною частиною Договору є розрахунок величини пайового внеску Замовника у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Згідно п. 5.1. Порядку Кошти, які надійшли від Замовників на розвиток інфраструктури, використовуються виключно на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

26.05.2015 Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області за №ТП 10 було зареєстровано декларацію про готовність обєкта до експлуатації «Реконструкція будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів», яку подало ПАТ «Птахофабрика Тернопільська».

Кошторисна вартість будівництва за затвердженою проектною документацією згідно декларації про готовність обєкта до експлуатації від за № ТП 10 становить 562 985,00 гривень.

З урахуванням норм Закону та Порядку, затвердженого органом місцевого самоврядування, прокурор і позивач вважають, що відповідач зобовязаний сплатити до місцевого бюджету в якості пайового внеску у створенні та розвитку інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області по вищенаведеному обєкту 33 779,10 гривень (562985,00 грн./100% * 6 % = 33779,10 грн.).

Згідно зі статті 648 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим, органу місцевого самоврядування, обовязкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту.

За загальним правилом, виходячи із принципу свободи договорів, сторона (сторони) не може бути примушена до укладення договору. Водночас у випадку коли договір укладається на підставі правого акту органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим, органу місцевого самоврядування де його сторонами є господарюючі субєкти, такі договори розглядаються як господарські.

Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) майново-господарськими визначаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі статтею 173 ГК України господарським зобов'язанням визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько - господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо).

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Загальні умови укладання договорів, що породжують господарські зобов'язання, визначені у статті 179 ГК України, якою унормовано, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і не господарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до частини 3 названої статті укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.

Статтею 181 ГК України визначено загальний порядок укладання господарських договорів. За приписами статті 187 цього ж Кодексу спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Згідно з статтею 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.

Згідно з частиною 2 статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 статті 641 ЦК України закріплено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору.

Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

Частиною 9 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачено, що договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію.

Аналогічні положення містяться і у п. 3.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4.

Аналіз положень частин 2, 3, 9 статті 40 Закону № 3038-VІ дає підстави для висновку, що обовязок ініціювати укладення договору про пайову участь покладено саме на замовника будівництва, оскільки цей обовязок повязаний зі зверненням замовника до органу місцевого самоврядування.

Визначений частиною 9 статті 40 Закону № 3038-VI і пунктом 3.1 Порядку строк (15 робочих днів, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію) встановлено для укладення договору про пайову участь після добровільного виконання стороною цього обовязку і звернення замовника будівництва до органу місцевого самоврядування з метою укладення такого договору.

Ухилення замовника будівництва від укладення договору про пайову участь до прийняття обєкта нерухомого майна в експлуатацію є порушенням зобовязання, прямо передбаченого чинним законодавством.

Невиконання такого зобовязання не звільняє замовника будівництва від обовязку укласти договір про пайову участь, у тому числі й після прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

За таких обставин у справі, яка розглядається, висновок відповідача про те, що невиконання замовником будівництва обов'язку укласти договір про пайову участь до прийняття в експлуатацію об'єкта будівництва звільняє його від такого обов'язку є, на думку суду, помилковим.

Таким чином, суд приходить до висновку, що укладення договору про пайову участь є обов'язком відповідача.

Строк, визначений законом для укладення договору пайової участі протягом 15 днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, встановлено саме для добровільного виконання стороною такого обов'язку, невиконання такого зобов'язання не звільняє замовника від укладення договору, адже невиконання замовником обов'язку, передбаченого законом, не може надавати йому переваг перед замовником, який виконав обов'язок.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ВСУ від 01.02.2017року справа № 922/753/16, від 30.11.2016року справа № 922/6409/15, від 16.11.2016року справа № 922/5937, від 25 травня 2017 року справа № 922/387/16).

Враховуючи зазначене, суд оцінює критично та вважає помилковим висновок відповідача, про те, що вказаний строк є присікальним і після його завершення у відповідача зникає обовязок укладати договір пайової участі та сплати відповідного внеску.

Також, суд не погоджується із запереченням відповідача щодо відсутності у нього підстав для укладення договору та сплати пайового внеску в силу того, що ним не проводилось будівництво на земельній ділянці, а здійснено лише реконструкцію уже існуючих будівель з огляду на таке.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про архітектурну діяльність» від 20 травня 1999 року № 687-XIV під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

За змістом статті 1 Закону № 3038-VI замовник фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до частин 2, 3 статті 40 Закону № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною 4 цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" забудова територій (частина земної поверхні) - це діяльність юридичних осіб, яка передбачає, зокрема, реконструкцію існуючої забудови та територій, будівництво об'єктів.

Тобто, реконструкція існуючої забудови та територій, на ряду з новим будівництвом об'єктів, визначається вказаним законодавчим положенням окремим видом забудови територій.

Отже, виходячи з тлумачення вказаних норм, Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" передбачений обов'язок замовника, який має намір щодо реконструкції існуючої забудови та територій укласти договір про участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури.

Відповідно до пунктів 4, 13 статті 1 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" "замовник" - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву, а територія це частина земної поверхні з повітряним простором та розташованими під нею надрами у визначених межах (кордонах), що має певне географічне положення, природні та створені в результаті діяльності людей умови і ресурси.

Згідно зі статтею 4 Закону України "Про архітектурну діяльність" від 20 травня 1999 року N 687-XIV під будівництвом слід розуміти нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

За змістом статті 1 Закону N 3038-VI замовником є фізична або юридична особа, що має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала у встановленому законодавством порядку відповідну заяву.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність", будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

Згідно зі статті 375 Цивільного кодексу України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Порядок забудови території визначено статтею 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", відповідно до якої, забудова територій здійснюється шляхом розміщення об'єктів будівництва.

Проектування та будівництво об'єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку: отримання замовником або проектувальником вихідних даних; розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт; прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів; реєстрація права власності на об'єкт містобудування.

Згідно п. 1.2. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4 забудова земельної ділянки (будівництво обєкта) розміщення та здійснення будівництва нових обєктів, реконструкція, капітальний ремонт, впорядкування існуючих обєктів будівництва, розширення та технічне переоснащення підприємств.

За таких обставин, на думку суду у справі, яка розглядається, висновок відповідача про те, що реконструкція наявної будівлі без забудови нової земельної ділянки звільняє відповідача від необхідності укладення із сільською радою договору про пайову участь, а також від перерахування коштів пайової участі, є помилковим.

Аналогічна правова позиція викладена у Постановах ВСУ від 9 серпня 2017 року справа № 908/6324/15, від 22 березня 2017року справа № 908/312/16 (№ 3-1553гс16), від 01.02.2017року справа № 922/753/16, від 25 травня 2017 року справа № 922/387/16).

Суд, також, критично розглядає заперечення відповідача про відсутність підстав для укладення договору, зважаючи на те, що позивач - Великогаївська сільська рада надсилала відповідачу примірники договорів без підпису та печатки. Тому, ці листи, на думку відповідача, не можна вважати належною офертою.

Так, відповідно до статті 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі, якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.

За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

У разі досягнення сторонами згоди щодо всіх або окремих умов, зазначених у протоколі розбіжностей, така згода повинна бути підтверджена у письмовій формі (протоколом узгодження розбіжностей, листами, телеграмами, телетайпограмами тощо).

Якщо сторона, яка одержала протокол розбіжностей щодо умов договору, заснованого на державному замовленні або такого, укладення якого є обов'язковим для сторін на підставі закону, або сторона - виконавець за договором, що в установленому порядку визнаний монополістом на певному ринку товарів (робіт, послуг), яка одержала протокол розбіжностей, не передасть у зазначений двадцятиденний строк до суду розбіжності, що залишилися неврегульованими, то пропозиції другої сторони вважаються прийнятими.

У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

При цьому позивач та прокурор стверджують, що позивач Великогаївська сільська рада в 27.02.2017 року надсилали голові правління (генеральному директору) ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» ОСОБА_6 лист №172 від 27.02.2017 року із доданими на підпис примірниками договорів про пайову участь. У вказаному листі міститься відмітка, що примірники договорів підписані зі сторони сільської ради.

Поряд з цим, відповідач долучив до матеріалів справи не підписаний примірник договору зі сторони позивача, який, як він стверджує, отримав із листом 27.02.2017 року. Також, долучив як докази отримання ним не підписаного договору Акт комісії від 06.03.2017 року про розкривання поштового відправлення та копію сторінок журналу вхідної кореспонденції за 06.03.2017 року.

Проте, суд звертає увагу сторін на те, що за приписами частин 1-3 статті 181 ГК України сторона, яка пропонує укласти договір надсилає його проект і не передбачено обовязку, що такий проект договору обовязково повинен бути підписаним цією стороною.

У свою чергу, за приписами частини 4 статті 181 ГК України саме сторона, яка отримала проект договору за наявності заперечень щодо окремих умов договору складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Крім того, як уже зазначалось судом вище, обовязок звернутись щодо укладення відповідного договору покладено саме на особу, яка здійснила реконструкцію, тому відсутність належним чином оформленого звернення про укладення договору зі сторони органу місцевого самоврядування не може бути підставою для звільнення особи, що здійснила реконструкцію від обовязку щодо укладення договору про пайову участь.

Слід також сказати, що надсилання органом місцевого самоврядування пропозиції про укладення вказаного договору не є обовязком позивача, а тому останній не позбавлений права звернутись до суду з позовом про укладення цього договору.

Аналогічні висновки викладено і у постанові ВГСУ від 23 листопада 2016 року справа № 909/210/16.

Суд, також, не може погодитись з твердженням відповідача про те, що у нього відсутній обовязок щодо сплати пайового внеску в силу того, що в містобудівних умовах і обмеженнях забудови земельної ділянки, що були надані відповідачу перед будівництвом вищезазначеного обєкту реконструкції не зазначено жодних відомостей щодо обовязку відповідача та або строків укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Адже, такий обовязок забудовника, чи того хто здійснює реконструкцію обєкта виникає в силу вимог Закону.

Оцінюючи заперечення відповідача, щодо визначення у відповідача моменту виникнення наміру щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, суд має за необхідне зазначити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема Декларації про готовність обєкта до експлуатації, відповідачем проведена реконструкція вже існуючого приміщення, яка не була повязана із забудовою нових земельних ділянок. Вказане не заперечується прокурором та представниками сторін у справі.

Як стверджує відповідач товариство не мало наміру проведення реконструкції на земельній ділянці у такому населеному пункті як село ОСОБА_4.

Зокрема відповідач посилається на те, що згідно містобудівних умов та обмежень №38-3-15/14 від 14.07.2014 року, декларації про початок виконання будівельних робіт від 18.12.2014 року, договору оренди земельної ділянки від 19.02.2010 року територія ПАТ "Птахофабрика Тернопільська", на якій знаходилися обєкти нерухомого майна (будинки колишнього зернового складу та комбікормового цеху), які підлягали реконструкції, знаходилися поза межами населеного пункту на території Великогаївської сільської ради та розпорядником землі була Тернопільська районна державна адміністрація, а не Великогаївська сільська рада.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Генеральний план населеного пункту є основним видом містобудівної документації на місцевому рівні, призначеної для обґрунтування довгострокової стратегії планування та забудови території населеного пункту.

Відповідно до генерального плану с. В. Гаї, що діяв на момент виникнення у замовника наміру щодо забудови земельної ділянки, одержання ним містобудівних умов та обмежень, реєстрації декларації про початок робіт межі земельної ділянки де знаходиться об'єкт реконструкції знаходилися за межами населеного пункту.

Зазначені межі були змінені Рішенням 24 сесії Тернопільської районної ради № 461 від 27.03.2015 року.

Згідно п.6 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», орган державного архітектурно-будівельного контролю повертає декларацію про готовність обєкта до експлуатації замовникові, якщо декларація подана чи оформлена з порушенням установлених вимог, з обґрунтуванням причини у строк, передбачений для її реєстрації.

Згідно п. 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Таким чином, як стверджує відповідач в судових засіданнях, на момент виникнення наміру здійснити реконструкцію, територія відповідача знаходилася за межами населеного пункту, і відповідно у нього не існувало зобовязання взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту села ОСОБА_4. Зокрема, і Порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту, а саме села ОСОБА_4 передбачає прийняття участі у розвитку інфраструктури замовників, які мають намір здійснити забудову земельної ділянки (будівництво обєкта будівництва) у селі ОСОБА_4, а не за межами населеного пункту.

Проте, суд не погоджується із такими доводами відповідача з огляду на таке.

Частинами 2,3 статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури.

Як вбачається із матеріалів справи, 26 травня 2015 року Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області було затверджено Декларацію про готовність обєкта до експлуатації щодо реконструкції будинків колишніх зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» в с. Великі Гаї Тернопільського району. Таким чином 26.05.2015 року було прийнято в експлуатацію описаний обєкт.

Рішенням Тернопільської районної ради №461 від 27 березня 2015 року «Про зміну межі населеного пункту с. Великі Гаї на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області» затверджено проект землеустрою щодо зміни межі населеного пункту с. Великі Гаї на території Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області; відповідно до розробленого проекту землеустрою щодо зміни меж населеного пункту вирішено змінити межі населеного пункту с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, додатково включивши земельні ділянки площею 737,55 га та встановити межі населеного пункту с. Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області площею 1496,00 га.

З метою прийняття в експлуатацію реконструйованого обєкту та належного заповнення декларації про готовність його до експлуатації, відповідачем було укладено із сільською радою договір оренди землі від 08 травня 2015 року щодо оренди земельної ділянки (витяг з Держреєстр/ речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права серії ЕЕХ №065439. інд. номер 37596562 від 15.05.2015 року) площею 17,1817 га для іншого сільськогосподарського призначення в межах населеного пункту в с. Великі Гаї Тернопільського району, на якій розташований обєкт, прийнятий в експлуатацію Посилання на даний договір оренди землі міститься і в п. 11-1 Декларації про готовність обєкта до експлуатації щодо реконструкції будинків колишніх зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів ПАТ «Птахофабрика Тернопільська» в с. Великі Гаї Тернопільського району.

Згідно з ч. 9 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», договір про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається не пізніше ніж через 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника про його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

Отже, уже з 27.03.2015року по 26.05.2015року момент прийняття реконструйованого обєкту в експлуатацію вказаний обєкт знаходився у межах села ОСОБА_4, про що було відомо відповідачу.

При цьому відповідач з 27.03.2015 року не відмовився від завершення реконструкції.

Більш того відповідач 08.05.2015 року уклав новий договір оренди земельної ділянки в межах якої завершив і зареєстрував у Декларації реконструкцію будинків.

Суд має за необхідне зазначити, що сам зміст та мета Пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у тому, що для забудови чи реконструкції земельної ділянки у межах населеного пункту, для обслуговування цих будівель, необхідно забезпечити створення нової чи розвиток - покращення існуючої інфраструктури населеного пункту з урахуванням нових збудованих чи старих, але реконструйованих будівель.

Вказана інфраструктура включає в себе створення і розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Із змісту статті 1 Закону інженерно-транспортна інфраструктура - комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій.

Згідно з п. 1.2. Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4 інженерно транспортна та соціальна інфраструктура населеного пункту комплекс інженерних, транспортних споруд і комунікацій, а також обєктів соціального та культурного обслуговування населення, призначених для забезпечення стійкого розвитку та функціонування населеного пункту.

При цьому, слід відмітити, що постійна нова забудова (реконструкція існуючих будівель) населеного пункту без створення чи розвитку (вдосконалення існуючої) інфраструктури населеного пункту унеможливить належне існування і розвиток як самого населеного пункту так і ефективне функціонування субєктів господарювання, які здійснюють забудову (реконструкцію) та їх будівель у межах цього населеного пункту.

А тому сплата коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури до відповідного місцевого бюджету замовником, який має намір щодо забудови (реконструкції будівель) земельної ділянки у відповідному населеному пункті і визначена законодавцем згідно статті 40 Закону обовязком забудовника. Саме тому за ч. 2 ст. 40 Закону замовник зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що зважаючи на правову природу Пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту та на той факт, що на момент прийняття в експлуатацію описаного реконструйованого обєкту останній знаходився у межах населеного пункту села ОСОБА_4, у відповідача згідно статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4 був наявний обовязок щодо укладення із сільською радою договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту. Вказаний обовязок міг бути добровільно виконаний відповідачем до 26.05.2015 року, проте, виконаний ним не був.

Разом з цим, здійснивши аналіз змісту Договору, що просить укласти прокурор та позивач суд вважає, що зазначений договір суперечить вимогам Закону і Порядку, а тому не може бути визнаний судом укладеним у запропонованій прокурором та позивачем редакції з огляду на таке.

Відповідно до статті 133 Конституції України систему адміністративно-територіального устрою України складають: ОСОБА_7 Крим, області, райони, міста, райони в містах, селища і села. До складу України входять: ОСОБА_7 Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. ОСОБА_8 та Севастополь мають спеціальний статус, який визначається законами України.

Відповідно до ст. 173 Земельного кодексу України, межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Межі району, села, селища, міста, району у місті встановлюються і змінюються за проектами землеустрою щодо встановлення (зміни) меж адміністративно-територіальних одиниць, які розробляються з урахуванням генеральних планів населених пунктів.

За статтею 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Особливості здійснення місцевого самоврядування в містах Києві та Севастополі визначаються окремими законами України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради. Питання організації управління районами в містах належить до компетенції міських рад. Сільські, селищні, міські ради можуть дозволяти за ініціативою жителів створювати будинкові, вуличні, квартальні та інші органи самоорганізації населення і наділяти їх частиною власної компетенції, фінансів, майна.

Із змісту статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр. Адміністративно-територіальна одиниця - область, район, місто, район у місті, селище, село.

Таким чином, населений пункт і відповідно сільська, районна, міська, обласна рада не є тотожними поняттями. А в межах однієї ради як органу місцевого самоврядування може обєднуватись декілька населених пунктів.

Відповідно до статті 187 ГК України спори, що виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов'язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов'язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору. День набрання чинності рішенням суду, яким вирішено питання щодо переддоговірного спору, вважається днем укладення відповідного господарського договору, якщо рішенням суду не визначено інше.

Із змісту статті 649 ЦК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору не на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної ОСОБА_7 Крим, органу місцевого самоврядування, можуть бути вирішені судом у випадках, встановлених за домовленістю сторін або законом.

Отже, порядок укладення господарських договорів за рішенням суду регулюється статтею 187 ГК України та статтею 649 ЦК України, виходячи зі змісту яких і принципу свободи договору, переддоговірні спори поділяються на спори про спонукання до укладення договору, якщо одна зі сторін ухиляється від його укладення, та на спори, коли сторони не врегулювали розбіжності щодо умов такого договору.

У даному випадку, у межах даної справи, прокурор та позивач звернулись до суду з позовними вимогами, предметом та підставами яких є визнання договору укладеним у звязку з ухиленням від його укладення зі сторони відповідача та стягнення коштів пайової участі. Про таке, у тому числі, зазначено і у поданому позові. При цьому у своїх вимогах ні прокурор ні позивач не зазначали про те, що спір між сторонами стосується у тому числі і врегулювання розбіжностей щодо умов такого договору.

Відповідно до ч. 3 статті 180 ГК України при укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Проте, як вбачається із змісту запропонованого до визнання укладеним Договору його предмет та інші умови не відповідають вимогам статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та вимогам Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4.

Зокрема, у п.п. 1.1. п. 1 «Предмет Договору» Договору, що просить затвердити прокурор та позивач зазначено, що предметом Договору є пайовий внесок Замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області при здійсненні реконструкції будинків колишнього зерноскладу та комбікормового цеху під цех приготування та збагачення кормів.

Слід зазначити, що і сама назва Договору містить посилання на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради.

Також, в п.п. 2.1. Договору, вказано, що Замовник перераховує кошти на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

І у п.п. 2.3. Договору зазначено, що сплата коштів Замовником на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області здійснюється у безготівковій формі.

А згідно п.п. 4.3. Договору у випадку несвоєчасного внесення коштів як пайової участі в розвиток інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, Замовник сплачує пеню.

Отже, із змісту запропонованого до укладення Договору передбачена пайова участь відповідача у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, а не населеного пункту села ОСОБА_4.

Проте, із змісту ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» пайова участь передбачена для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Так, частина 2 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" чітко визначає, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

А у ч. 10 ст. 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що кошти, отримані як пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, можуть використовуватися виключно для створення і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури відповідного населеного пункту.

Таке вбачається і з тексту п.п. 1.5, 5.1 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4, яким передбачено пайова участь замовника у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4, як населеного пункту, а не органу місцевого самоврядування Великогаївської сільської ради, як вказано в проекті договору.

Слід зазначити, що і позовні вимоги сформовані прокурором та позивачем передбачають у пунктах 1 та 2 визнання укладеним з дня набрання рішенням суду законної сили договору про пайову участь (внесок) замовника (юридичною, фізичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4 та стягнення з відповідача в користь позивача 33 779,10 грн пайової участі на розвиток села Великі Гаї, Тернопільського району Тернопільської області.

Проте, редакція Договору - його зміст, який у позові просять визнати укладеним прокурор та позивач не узгоджується з іншими вимогами у силу того, що предметом Договору пропонується затвердити - пайовий внесок Замовника на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури Великогаївської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що Рішенням Великогаївської сільської ради №9 від 22 грудня 2015 року (додається), припинено повноваження та юридичні особи Товстолузької сільської ради, Дичківської сільської ради, Грабовецької сільської ради, Баворівської сільської ради, Скоморохівської сільської ради та Козівської сільської ради з моменту набуття повноважень новообраним Великогаївським сільським головою ОСОБА_5 та Великогаївською сільською радою, як правонаступником, утвореною внаслідок добровільного обєднання територіальних громад.

Великогаївську сільську раду визначено правонаступником активів та пасивів, всіх майнових прав та обовязків Товстолузької, Дичківської, Грабовецької, Баворівської, Скоморохівської та Козівської сільських рад; утворено комісії з реорганізації та припинення діяльності та затверджено плани заходів по реорганізації та припиненню діяльності.

Отже, повноваження Великогаївської сільської ради як органу місцевого самоврядування крім села ОСОБА_4 поширилися й на інші населені пункти - села, зокрема: Товстолуг, Застінку, Дичків, Красівку, Грабовець, Білоскірку, Баворів, Заставє, Скоморохи, Смолянку, Прошову, Теофілівку та Козівку.

Таким чином, у випадку задоволення судом позову і укладення Договору про пайову участь у редакції запропонованій прокурором і позивачем кошти, сплачені як пайова участь можуть бути спрямовані на розвиток не тільки села ОСОБА_4 але і зазначених інших населених пунктів.

Проте, за Законом та Порядком пайова участь замовника у даному випадку повинна відбутись у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури села ОСОБА_4, як населеного пункту, а не органу місцевого самоврядування Великогаївської сільської ради, як вказано в проекті договору, та суперечить нормам чинного законодавства.

Тому, суд вважає, що прокурор та позивач подали суду для визнання укладеним, а позивач попередньо надсилав відповідачу проект Договору про пайову участь (внесок) замовника (юридичної, фізичної особи) у створенні і розвитку інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури, який не відповідає за змістом статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4 затвердженого безпосередньо позивачем.

При цьому суд самостійно не може змінити умови вказаного договору так як таке, на думку суду, слід розцінювати як зміну предмету позовних вимог. Адже, як уже зазначалось судом вище, у межах даної справи, прокурор та позивач звернулись до суду з позовними вимогами, предметом та підставами яких є визнання договору укладеним у звязку з ухиленням від його укладення зі сторони відповідача та стягнення коштів пайової участі, та предметом спору не є спір між сторонами щодо врегулювання розбіжностей стосовно умов такого договору.

Слід зазначити, також, що на стадії підготовчого провадження у справі ні прокурором ні позивачем не подавалось заяв, якими б вони просили змінити чи уточнити предмет позовних вимог, зокрема, в частині зміни змісту умов Договору, який вони просять визнати укладеним.

Не може суд у даному випадку застосувати і положення частини 2 статті 5 ГПК України, яка передбачає, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Так як закон у даному випадку передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання судом договору укладеним.

Одночасно суд вважає обґрунтованими заперечення відповідача про те, що відповідно до преамбули та реквізитів Додатку № 1 до Рішення № 224, п.п. 3.3.,3.4.,3.5 Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4, проект договору готує і є його стороною виконавчий комітет Великогаївської сільської ради, а не Великогаївська сільська рада, а Договір підписує голова виконавчого комітету Великогаївської сільської ради, а не голова Великогаївської сільської ради, як це зазначено в тексті Договору запропонованого до укладення позивачем.

Таким чином, як текст, який надіслано відповідачу позивачем так і текст Договору, запропонованого до укладення позивачем не відповідають затвердженим Рішенням № 224 текстам Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, суд вважає, що запропонована до затвердження редакція Договору не може бути укладена, так як, його зміст не відповідає вимогам статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" та Порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури села ОСОБА_4. А тому, суд у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовляє повністю.

Разом з цим, на думку суду, прокурор та позивач не позбавлені права привівши зміст запропонованого договору до вимог Закону та Порядку у випадку відсутності між сторонами згоди на його укладення звернутись в суд повторно з вимогами про спонукання до укладення договору, якщо інша сторона буде ухилятися від його укладення, у тому числі і для врегулювали розбіжностей щодо умов такого договору, якщо такі виникнуть між сторонами.

Щодо позовних вимог про стягнення суми пайового внеску у розмірі 33 779 грн. 10 коп., суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 5 статті 40 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування (відповідно до встановленого органом місцевого самоврядування розміру пайової участі у розвитку інфраструктури), з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва обєкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

Так як судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання договору укладеним та враховуючи, що Договір про участь (внесок) замовника (фізичною особою, юридичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області не укладений, а тому вимога про стягнення суми пайового внеску є безпідставна та така, що не підлягає до задоволення судом.

Згідно із частин 2-3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як визначено статтею 73 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Пунктами 1, 2 статті 86 Господарського процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведене, розглянувши та оцінивши подані прокурором та сторонами вимоги, пояснення і заперечення та докази в їх обґрунтування, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог заступника керівника Тернопільської місцевої прокуратури, бульвар Т. Шевченка, 7, м. Тернопіль, 46000 в інтересах держави в особі Великогаївської сільської ради Тернопільського району, Тернопільської області, вул. Галицька, 47, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722 до відповідача: Приватного акціонерного товариства Птахофабрика Тернопільська, вул. Галицька, 180, с. Великі Гаї, Тернопільський район, Тернопільська область, 47722 про визнання укладеним договору про пайову участь (внесок) замовника (фізичною особою, юридичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області та стягнення суми пайового внеску у розмірі 33 779 грн 10 коп. слід відмовити повністю.

Відповідно до частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Пунктом 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Зокрема, згідно пп. 2.2.1, пп.2.2.2 п. 2.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб .

Предметом судового розгляду у справі є вимога немайнового характеру: визнання укладеним договору про пайову участь (внесок) замовника (фізичною особою, юридичною особою) у створенні розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області за яку належить до сплати 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить станом на 01.01.2017 року 1600,00 грн. та вимога майнового характеру: стягнення суми пайового внеску у розмірі 33 779,10 гривень, за яку належить до сплати 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить станом на 01.01.2017 року 1600,00 грн. Разом сума судового збору становить 3200,00 грн.

Як вбачається із матеріалів справи, прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 3200,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1855 від 28.12.2017 року та № 1857 від 28.12.2017 року.

В силу приписів статті 129 ГПК України, враховуючи відмову у позовних вимогах, судовий збір покладається на прокурора та позивача та поверненню їм не підлягає.

Із змісту частин 1,2, статті 233 ГПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення та постанови приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. У виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно статті 257 ГПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У судовому засіданні 02 травня 2018 року судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі № 921/8/18.

Повне рішення, з урахуванням: - офіційного відрядження судді Гевка В.Л. 03,04,05 травня, 10,11,12,13,14,15,16,17,18 травня та 22 травня 2018 року до Національної школи суддів України, а також вихідних і святкових днів: 06,09,12,13,19,20,26,27,28 травня 2018 року, складено та підписано суддею Гевко В.Л. - 30 травня 2018року (протягом 8 (восьми) робочих днів). А тому саме з 30 травня 2018 року учасниками у справі може бути оскаржено рішення суду у порядку визначеному статтями 254,256-259 ГПК України до Львівського апеляційного господарського суду.

Із змісту пп. 17.5 п. 17 Розділу XI Перехідні Положення ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 7,13,42,86,210,233,236-241 та іншими статтями Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

1. В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 30.05.2018 року.

Суддя В.Л. Гевко