ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2018 м.Дніпро Справа № 904/9991/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Орєшкіної Е.В. (доповідач),

суддів Березкіної О.В., Дарміна М.О.,

секретар судового засідання: Абадей М.О.,

представники сторін в судове засідання не з’явились;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 у справі №904/9991/17 (суддя Бєлік В.Г., повний текст рішення складений 26.02.2018)

за позовом: Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до відповідача: Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Діамант 2011", м.Дніпро

про стягнення 5 726 грн. 43 коп.,

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2017 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі – ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Діамант 2011" (надалі – ОСББ "Діамант 2011") на свою користь 4 990 грн. 39 коп. пені, 310 грн. 20 коп. 3% річних, 425 грн. 84 коп. інфляційних втрат та 1 600 грн. витрат, понесених по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на порушення відповідачем прийнятих на себе зобов’язань щодо вчасної оплати поставленого йому в 2015 році позивачем природного газу за умовами укладеного між сторонами договору купівлі-продажу №1363/15-ТЕ-4 від 29.12.2014.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2017 у справі №904/9991/17 (суддя Бєлік В.І.) в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи ПАТ НАК "Нафтогаз України" у задоволенні позовних вимог, Господарський суд Дніпропетровської області дійшов висновку, що за приписами ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті носії" на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з’ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить Дніпропетровський апеляційний господарський суд його скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову.

Апелянт зазначає, що місцевий господарський суд неправомірно застосував до спірних відносин положення ч.3 ст.7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"; вказує, що виходячи з аналізу положень ст.1-3 Закону, учасниками процедури врегулювання заборгованості, яка включає у себе і списання заборгованості, є теплопостачальні та теплогенеруючі підприємства, включені до реєстру, та оскільки матеріали справи не містять докази включення відповідача до відповідного реєстру, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у задоволенні позовних вимог – незаконною.

Сторони на виклик суду не з’явились, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертались, про час і місце проведення судового засідання повідомленні належним чином, з огляду на що колегія суддів вважає можливим переглянути справу в апеляційному порядку за їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ст. 626 Цивільного кодексу України)

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та ОСББ "Діамант 2011" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1363/15-ТЕ-4 від 29.12.2014 (надалі – договір), за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, в свою чергу, зобов'язався прийняти його та сплатити.

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).

Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4 договору).

Згідно п. 5.2 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу становить 1 091 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб. м. природного газу - 1 091 грн., крім того ПДВ – 20% - 218 грн. 20 коп., всього з ПДВ – 1 309 грн. 20 коп.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу – 1 091 грн., крім того ПДВ - 20% - 218 грн. 20 коп., всього з ПДВ - 1 309 грн. 20 коп.

Додатковою угодою №1 від 17.03.2015 до договору сторони з 01.04.2015 виклали пункт 5.2. договору в наступній редакції: «Ціна за за 1000 куб.м. природного газу становить 2 495 грн. 25 коп. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за врегульованим тарифом та без урахування податку на додану і вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу – 2 495 грн. 25 коп., крім того ПДВ – 20%- 499 грн. 05 коп., всього з ПДВ 2 994 грн. 30 коп.»

Додатковою угодою №3 від 31.07.2015 до договору пункт 5.2 договору викладений сторонами в наступній редакції: «Ціна за за 1000 куб.м. природного газу становить 2 994 грн. 30 коп., в тому числі:

-          тариф на транспортування природного газу магістральними трубопроводами - 281 грн., крім того ПДВ – 20% - 56 грн. 20 коп., всього з ПДВ 337 грн. 20 коп.,

-          тариф на транспортування природного газу розподільними трубопроводами - 382 грн. 50 коп. (в т.ч. вартість газу на виробничо-технологічні витрати та власні потреби, що враховано в структурі тарифу з транспортування природного газу розподільними трубопроводами, встановленого постановою НКРЕКП), крім того ПДВ – 20% - 76 грн. 50 коп., всього з ПДВ – 459 грн.,

-          збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ (2%) – 35 грн. 92 коп., крім того ПДВ – 20% - 7 грн. 18 коп., всього з ПДВ – 43 грн. 10 коп.;

-          ціна за 1000 куб.м. природного газу, як товару, становить 1 795 грн. 83 коп., крім того ПДВ – 20% - 359 грн. 17 коп., всього з ПДВ -2 155 грн.

До сплати за 1 000 куб. м. природного газу – 2 495 грн. 25 коп., крім того ПДВ – 20% - 499 грн. 05 коп., всього з ПДВ – 2 994 грн. 30 коп.».

Додатковою угодою №4 від 15.10.2015 до договору сторони виклали з 01.10.2015 п. 5.2 договору у наступній редакції: «Ціна за 1000 куб.м. природного газу становить 1 770 грн. 74 коп. без урахування податку на додану і вартість, збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу, крім того:

-          збір у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ – 2%;

-          податок на додану вартість за ставкою – 20%».

Крім того, тариф на транспортування природного газу магістральними та розподільчими трубопроводами – 689 грн. 10 коп., крім того ПДВ – 20% - 137 грн. 82 коп., всього з ПДВ – 826 грн. 92 коп.

До сплати за 1000 куб. м. природного газу – 2 495 грн. 25 коп., крім того ПДВ - 20% - 499 грн. 05 коп., всього з ПДВ – 2 994 грн. 30 коп.».

На виконання умов договору позивач у період: січень - грудень 2015 року поставив, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 138 035 грн. 12 коп., відповідно до актів приймання-передачі природного газу, підписаних сторонами та скріплених їх печатками (а.с. 26-37).

Пунктом 6.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач зобов'язання з оплати за переданий газ виконав неналежним чином, здійснивши розрахунки з порушенням строків, передбачених договором.

Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно п.7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1. цього договору він зобов’язується платити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Позивачем нарахована пеня за несвоєчасне виконання договірних зобов'язань за загальний період з 17.02.2015 по 16.03.2016 у розмірі 4 990 грн. 39 коп.

За порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання позивачем нараховано три відсотки річних за загальний період з 17.02.2015 по 16.03.2016 у розмірі 310 грн. 20 коп. та інфляційні втрати за загальний період: березень 2015 – квітень 2015 у сумі 425 грн. 84 коп.

30.11.2016 набрав чинності Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно ст. 2 Закону його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 №93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.

Водночас, частиною 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Частина 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії. Виконання цієї норми закону не потребує від відповідача вчинення будь-яких дій. Право на списання неустойки, інфляційних нарахувань та процентів річних поставлено у залежність лише до умови погашення основної заборгованості за отриманий природний газ у строк до набрання чинності цим Законом.

На момент набрання чинності Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», заборгованість відповідача перед позивачем за спожитий природний газ була відсутня, тобто місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача нарахованих сум пені, 3% річних та інфляційних втрат.

За таких обставин рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення місцевого господарського суду покладаються на позивача.

Керуючись ст. 123, ст. 129, п.1 ч.1 ст. 275, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 15.02.2018 у справі №904/9991/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду з підстав, встановлених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Е.В. Орєшкіна

Суддя О.В. Березкіна

Суддя М.О. Дармін

(Повний текст постанови складено 22.05.2018).