РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

30.05.2018Справа № 910/3655/18

Господарський суд міста Києва в складі:

головуючого судді Привалова А.І.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу № 910/3655/18

за позовом публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія

"Нафтогаз України"

до публічного акціонерного товариства "Київгаз"

про стягнення 2 376,18 грн.

Без виклику учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз Україїни" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Київгаз" про стягнення 2376,18 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору № 17-012-В постачання природного газу від 24.02.2017р. неналежним чином виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати отриманого природного газу, у зв'язку з чим позивачем нараховані пеня в сумі 2149,65 грн. та 3% річних - 226,53 грн.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.03.2018р. відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін. При цьому, суд зобов'язав відповідача подати відзив на позовну заяву з доданням доказів, що підтверджують викладені в ньому обставини в строк до 02.05.2018р.

25.04.2018р. через загальний відділ господарського суду від відповідача надійшов відзиви на позовну заяву. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначив, що послуги не надано вантажно-митних декларацій за січень-травень 2017 року на підтвердження ввезення позивачем на митну територію України імпортованого газу. А також зазначає, що для встановлення факту прострочення ним виконання грошового зобов'язань за договором визначальним є момент підписання позивачем актів приймання-передачі природного газу та їх повернення відповідачу, та наголошує на тому, що такі акти позивачем йому не повертались.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2017р. публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (постачальник) та публічне акціонерне товариство "Київгаз" (споживач) уклали договір на постачання природного газу № 17-012-В (далі - договір), за умовами якого постачальник зобов'язується передати у власність покупцю у 2017 році природний газ, а споживач зобов'язався прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

У п. 2.1. договору сторони погодили, що постачальник передає покупцеві в період з 01.02.2017р. по 28.02.2017р. газ обсягом до 65,0 тис. куб. м.

Перегляд та коригування планових обсягів природного газу, що планується передати за цим договором відповідно до п. 2.1., може змінюватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного місяця постачання газу (п. 2.1.1. договору).

Відповідно до п. 3.3. договору приймання-передача газу, переданого постачальником споживачу у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу.

Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, споживач зобов'язується надати постачальнику підписані та скріплені печаткою споживача два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються обсяги використаного за цим договором газу, його фактична ціна та вартість. Постачальник не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути споживачу один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі непідписання постачальником акту приймання-передачі газу, постачальник письмово повідомляє споживача про причини не підписання акта.

У разі, якщо споживач до 15 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, не надає постачальнику акти приймання-передачі природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку споживача вважаються односторонньою відмовою споживача від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому споживач не має право заперечувати проти непоставки постачальником природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період.

За умовами п. 5.1. договору ціна на природний газ на дату укладання договору визначається відповідно до п.5.2 цього договору. В подальшому ціна на газ визначається шляхом підписання сторонами відповідних додаткових угод до цього договору на підставі ціни, що розміщується на офіційному веб-сайті постачальника. У разі зміни ціни постачальником, така ціна є обов'язковою для сторін даного договору. споживач підписанням цього договору підтверджує, що погоджується з даним порядком визначення та зміни ціни.

Згідно п. 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу з 01 лютого 2017 року становить 8 451,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) -1 690,20 грн.

До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 10141,20 (десять тисяч сто сорок одна гривня, 20 коп.) гривень.

У п. 6.1. договору сторони погодили, що оплата планових обсягів газу здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Оплата за газ здійснюється споживачем на поточний рахунок постачальника. Датою оплати вважається дата зарахування коштів на поточний рахунок постачальника

Відповідно до п. 6.2. договору в платіжних дорученнях споживач повинен обов'язково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу.

За наявності заборгованості у споживача за цим договором постачальник має право зарахувати кошти, що надійшли від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості.

Кошти, які надійшли від споживача, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором.

У разі невиконання споживачем умов пунктів 6.1 та 6.6 цього договору він зобов'язується сплатити постачальнику крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 8.2. договору).

Відповідно до п. 12.1 договору він набирає чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє у частині поставки газу - до 31.05.2017р. (в редакції додаткової угоди №3 від 30.04.2017р.), у частині розрахунків - до їх повного виконання

Додатковою угодою №1 від 28.02.2017р. сторони погодили, що постачальник додатково передає споживачу з 01 березня 2017 року по 31 березня 2017 року (включно) газ обсягом до 50,0 тис. куб. м. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 березня 2017 року становить 7 866,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 573,20 гри. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 9 439,20 гривень.»

Додатковою угодою №2 від 31.03.2017р. сторони погодили, що Постачальник додатково передає Споживачу з 01 квітня 2017 року по 30 квітня 2017 року (включно) газ обсягом до 15,0 тис. куб. м. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 квітня 2017 року становить 7 097,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 419,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8 516,40 гривень.

Додатковою угодою №3 від 30.04.2017р. сторони погодили, що постачальник додатково передає споживачу з 01 травня 2017 року по 31 травня 2017 року (включно) газ обсягом до 4.0 тис. куб. м. Ціна за 1000 куб. м газу за цим договором з 01 травня 2017 року становить 6 902,00 гривень, крім того податок на додану вартість (20%) - 1 380,40 грн. До сплати за 1000 куб. м природного газу з ПДВ - 8 282,40 гривень.

Позивачем була здійснена поставка природного газу:

- у лютому 2017 року на суму 547 209,01 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2017р.;

- у березні 2017 року на суму 441 122,14 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.03.2017р.;

- у квітні 2017 року на суму 73 353,11 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.04.2017р.;

- у травні 2017 року в на суму 36 144,40 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.05.2017р.;

За твердженнями позивача, відповідач здійснив оплату за спожитий природний газ з порушенням строків, визначених умовами договору, а тому, керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 8.2 договору, просить стягнути з нього 226,53 грн. 3 % річних та 2 149,65 грн. пені, з яких:

- за прострочення платежу з оплати природного газу, поставленого у лютому 2017 року нараховано 1 327,48 грн. пені та 142,23 грн. 3 % річних;

- за прострочення платежу з оплати природного газу, поставленого у березні 2017 року нараховано 822,17 грн. пені та 84,30 грн. 3 % річних;

Відповідач заперечує посилання позивача, стверджуючи, що для встановлення факту його прострочення у виконанні грошових зобов'язань за договором визначальним є момент підписання позивачем актів приймання-передачі природного газу та їх повернення відповідачу і наголошує на тому, що такі акти позивачем йому не повертались. А також зазначає, що позивачем не надано вантажно-митних декларацій за січень-травень 2017 року, що підтверджує ввезення позивачем на митну територію України імпортованого газу.

Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Частиною 1 статті 655 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов'язання за договором виконав, здійснив поставку газу, який прийнятий відповідачем на суму 1 099 828,66 грн., що підтверджується підписаними представниками сторін та скріпленими печатками підприємств актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2017р. на суму 547 209,01 грн., від 31.03.2017р. на суму 441 122,14 грн., від 30.04.2017р. на суму 75 353,11 грн., від 31.05.2017р. на суму 36 144,40 грн.

Підписання вказаних актів свідчить про прийняття газу ПАТ "Київгаз" без заперечень та зауважень, як такого, що відповідає умовам договору, а тому посилання відповідача на відсутність в матеріалах справи митних декларацій за січень-травень 2017 року є необґрунтованим.

Відповідно до ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 253 Цивільного кодексу України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Враховуючи викладене, виходячи з умов договору на постачання природного газу № 17-012-В від 24.02.2017р., строк виконання відповідач зобов'язання з оплати поставленого товару за актом від 28.02.2017р. мав здійснити до 14.03.2017р. включно, за актом від 31.03.2017р. - до 14.04.2017р. включно, за актом від 30.04.2017р. - до 14.05.2017р. включно, за актом від 31.05.2017р. - до 14.06.2017р. включно.

Статтею 599 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначає що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач порушив обов'язок своєчасного перерахування грошових коштів у рахунок оплати отриманого газу, здійснивши оплату за актом від 28.02.2017р. - 22.03.2017р. в сумі 247 209,01 грн., за актом від 31.03.2017р. - 20.04.2017р. в сумі 76 647,60 грн., 21.04.2017р. в сумі 128 494,54 грн.

Судом також встановлено, що позивач в порядку п. 6.2. договору здійснював зарахування коштів, що надходили від споживача, як погашення заборгованості за газ, поставлений в минулі періоди.

При цьому суд не приймає заперечення відповідача, викладені у відзиві, з огляду на наступне.

Так, п. 6.1. договору та його інші положення не ставлять обов'язок відповідача щомісячно здійснювати остаточний розрахунок за отриманий газ до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, в залежність від дати оформлення відповідного акта приймання-передачі природного газу. Тобто, прострочення грошового зобов'язання відповідача за договором не пов'язане з моментом повернення відповідного акту позивачем.

А тому момент повернення відповідного акту позивачем ніяк не впливає на момент виникнення прострочення за грошовим зобов'язанням відповідача.

З огляду на викладене, наявність або відсутність обставини прострочення підписання позивачем актів та їх несвоєчасне повернення відповідачу не позбавляє його обов'язку оплати отриманий природний газ за кожний місяць.

Пунктом 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно п. 1 ст. 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до п. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 2 статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом враховано викладене у пункті 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року N 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", а саме те, що з огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок пені у розмірі 2 149,65 грн., судом встановлено, що він є арифметично вірним, тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Перевіривши за допомогою інформаційно-пошукової системи "Ліга" розрахунок 3% річних у розмірі 226,53 грн., судом встановлено, що він є арифметично вірним, тому вимоги у цій частині суд задовольняє повністю.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, факт порушення відповідачем зобов'язань за договором на постачання природного газу № 17-012-В від 24.02.2017р. щодо строків оплати належним чином доведений, документально підтверджений і в той же час відповідачем не спростований. Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Судові витрати позивача по сплаті судового збору, відповідно до положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства "Київгаз" (01103, м. Київ, вул. М. Бойчука, 4-б, ідентифікаційний код 03346331) на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720) пеню в сумі 2 149 грн. 65 коп., 3% річних в сумі 226 грн. 53 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд.

Повний текст рішення складено та підписано: 30.05.2018р.

СуддяА.І. Привалов