ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2018 року Справа № 912/47/18 м. Дніпро

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Євстигнеєва О.С.- доповідача,

суддів: Кузнецова В.О., Чус О.В.

за участю секретаря судового засідання: Ковзикова В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР - АГРО» (м. Обухів Київської області) на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2018р., ухвалену суддею Макаренко Т.В. в м. Кропивницькому з оголошенням вступної і резолютивної частини ухвали, повний текст якої складено 02.04.2018р., у справі №904/47/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР - АГРО» (м. Обухів Київської області)

до: 1. Селянського фермерського господарства Габорця Володимира Андрійовича (м. Бобринець Кіровоградської області)

2. ОСОБА_1 (м. Бобринець Кіровоградської області)

про: стягнення 4789567,21 грн. за договором поставки

ВСТАНОВИВ:

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР - АГРО» (м. Обухів Київської області) до селянського фермерського господарства Габорця Володимира Андрійовича (м. Бобринець Кіровоградської області) і ОСОБА_1 (м. Бобринець Кіровоградської області) як фізичної особи складалися зі стягнення 4789567,21 грн. за договором поставки.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2018р. було закрито провадження у справі №912/47/18 і роз'яснено позивачу, що спір за участю фізичної особи підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР - АГРО» (м. Обухів Київської області), подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Скаржник зазначає, що суд неправильно застосував норми процесуального законодавства, оскільки Господарський процесуальний кодекс в новій редакції передбачає розгляд справ через предметну юрисдикцію, а не через суб'єктний склад учасників процесу. Оскільки основне зобов'язання укладено юридичними особами, то за додатковими зобов'язаннями сторонами у господарському процесі можуть бути і фізичні особи. Цей висновок, на думку заявника, витікає із системного аналізу ст.20 ГПК України, у тому числі і в порівнянні її з відповідними редакціями кодексу, який діяв до 15.12.2017 року. Крім того, позивач посилається на ч.1 ст.45 ГПК України у її співвідношенні з ч.2 ст.4 ГПК і робить відповідний висновок про можливість участі фізичної особи у якості відповідача у даних категоріях справ.

Відповідач-1 - селянське фермерське господарство Габорця Володимира Андрійовича (м. Бобринець Кіровоградської області) - у відзиві на апеляційну скаргу зазначив, що ухвала суду повністю відповідає вимогам процесуального права і скасуванню не підлягає з підстав, зазначених у даній ухвалі. При цьому, відповідач-1 посилається на ст.20 ГПК України і надає роз'яснення її застосування, яке на його думку правильно врахував суд при вирішенні питання щодо закриття провадження у справі.

Представник відповідачів у судовому засіданні наполягав на тому, що судове рішення повністю відповідає вимогам процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги є намаганням оцінювати норми процесуального законодавства на власний розсуд.

17.05.2018 року від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача-1, у якій позивач підтвердив свої доводи, викладені в апеляційній скарзі і додав копії постанов Великої Палати Верховного суду від 13.03.2018 року у справі №415/2542/15-ц і від 25.04.2018 року у справі №638/13998/14-ц. Крім того, позивач просив розглянути справу без участі його представника.

05.05.2018 року від позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, у задоволенні якого ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.05.2018 року було відмовлено у зв'язку з неможливістю проведення такого судового засідання та порушенням процесуальних норм позивачем при заявлені даного клопотання.

В судове засідання представник позивача не явився хоча про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Беручи до уваги, що ухвалою суду від 26.02.2018р. учасники судового процесу були повідомленні про наслідки їх неявки у судове засідання, матеріали справи є достатніми для перегляду рішення суду, позивач повідомив суд про неможливість явки його представника і просив розглянути справу без його участі, справа переглядалася без участі представника позивача за наявними у справі матеріалами.

У судовому засіданні була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду.

Вислухавши представника відповідачів, переглянувши матеріали справи, Дніпропетровський апеляційний господарський суд встановив, що 29.03.2018 року господарським судом Кіровоградської області була прийнята ухвала, якою було закрито провадження у справі №912/47/18 з тих підстав, що відповідачем-2 є фізична особа, яка не може бути відповідачем у справі в господарському процесі в силу ст.20 ГПК України, а вимоги позивача не дозволяють закрити провадження у справі частково тільки у відношенні відповідача-2, так як за їх змістом вони містять солідарний обов'язок для обох відповідачів.

Як вбачається із матеріалів справи ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 10.01.2018 року було відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 01.02.18 о 10:00 год.

Ухвалою від 01.02.18 підготовче засідання у даній справі відкладено до 20.02.18 о 16:00 год. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, ОСОБА_1 як фізичну особу.

19.02.18 позивачем було подано до місцевого господарського суду клопотання про залучення до участі у справі ОСОБА_1 у якості співвідповідача. У зазначеному клопотанні позивач також просив: стягнути в солідарному порядку з відповідачів - Селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича та фізичної особи ОСОБА_1 заборгованість та штрафні санкції в сумі 4 789 567,21 грн., а саме: 3 582 571,45 грн. основного боргу, 32 412,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 183 579,54 грн. пені, 239 443,18 грн. 36% річних, 35046,09 грн. індексу інфляції та 716 514,29 грн. штрафу, а також сплачений судовий збір.

Ухвалою від 20.02.18 залучено до участі у справі ОСОБА_1 у якості співвідповідача по справі.

13.03.18 представником позивача подано уточнену позовну заяву, відповідно до якої останній просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів - селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича та фізичної особи ОСОБА_1 заборгованість та штрафні санкції в сумі 4 789 567,21 грн., а саме: 3 582 571,45 грн. основного боргу, 32 412,66 грн. відсотків за користування товарним кредитом, 183 579,54 грн. пені, 239 443,18 грн. 36% річних, 35046,09 грн. індексу інфляції та 716 514,29 грн. штрафу, а також сплачений судовий збір.

ГПК України у редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року, передбачає, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають, зокрема, при виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці (пункт 1 частини першої статті 20).

Тобто, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду: спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи. Така юрисдикція визначається, враховуючи суб'єктний склад основного зобов'язання.

Суд першої інстанції встановив, що позов до відповідачів з вимогами про стягнення заборгованості за договором поставки був поданий до Селянського (фермерського) господарства Габорця Володимира Андрійовича, як особи, що відповідає за основним зобов'язанням і ОСОБА_1 (фізичної особи) як поручителя відповідно до договору поруки №П/134/17-КД від 28.03.2017 року.

Приймаючи оспорювану ухвалу про закриття провадження у справі місцевий господарський суд виходив із ст.20 ч.1 п.1 ГПК України і ст.21 цього ж кодексу. Але при прийнятті зазначеної ухвали та визначення юрисдикції слід було враховувати також суб'єктивний критерій.

Стаття 554 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Норми права, що регулюють інститут поруки, не передбачають солідарної відповідальності поручителів між собою за різними договорами поруки, якщо цими договорами не передбачено іншого.

Відповідальність поручителя (фізичної особи) перед позивачем є солідарною разом з селянським (фермерським) господарством Габорця Володимира Андрійовича як боржником за основним зобов'язанням. Вказане випливає з розділу 1 договору поруки №П/134/17-КД від 28.03.2017 року, укладеного відповідачем-2 з позивачем.

Відповідно до частини першої статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Відтак, з огляду на солідарний обов'язок перед кредитором боржника за основним зобов'язанням і поручителя кредитор має право вибору звернення з вимогою до них разом чи до будь-кого з них окремо.

У цій справі заявлені однакові позовні вимоги до кожного з відповідачів щодо стягнення заборгованості за одним кредитним договором солідарно з позичальника та поручителя. Позовні вимоги у цій справі є однорідними та нерозривно пов'язаними з обов'язком належного виконання основного зобов'язання за договором поставки. Тому ефективний судовий захист прав та інтересів позивача буде можливим за умови розгляду цього спору в межах однієї справи одним судом. Такий розгляд вплине, зокрема, і на ефективність виконання відповідного рішення суду із забезпеченням прав усіх учасників відповідних правовідносин. Отже, захист прав кредитора у справі за його позовом до боржника і поручителя у межах одного виду судочинства є більш прогнозованим і відповідає принципу правової визначеності, оскільки не допускає роз'єднання вимог кредитора до сторін солідарного зобов'язання залежно від суб'єктного складу останнього. Вказане підтверджує і припис пункту 1 частини першої статті 20 ГПК України у редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Отже, з дати набрання чинності ГПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII господарські суди мають юрисдикцію, зокрема, щодо розгляду спорів стосовно правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, якщо сторонами цього основного зобов'язання є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці. У цьому випадку суб'єктний склад сторін правочинів, укладених для забезпечення виконання основного зобов'язання, не має значення для визначення юрисдикції господарського суду щодо розгляду відповідної справи.

Відтак, з 15 грудня 2017 року у випадку об'єднання позовних вимог щодо виконання договору з вимогами щодо виконання договорів поруки, укладених для забезпечення основного зобов'язання, спір має розглядатися за правилами господарського чи цивільного судочинства залежно від сторін основного зобов'язання.

Сторонами основного зобов'язання у даній справі є юридичні особи, тому даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Аналогічних висновків дійшла і Велика Палата Верховного Суду у пунктах 23, 31-34, 44-48, 56-64 постанови від 13 березня 2018 року у справі № 415/2542/15-ц (провадження № 14-40 цс 18), а також у пунктах 20, 29-33, 40-41 постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 545/1014/15-ц (провадження № 14-54 цс 18) і постанові від 25.04.2018 року по справі №638/13998/14-ц.

За наведених обставин ухвала господарського суду Кіровоградської області по даній справі підлягає скасуванню з направленням відповідно до ч.3 ст.271 ГПК України справи на розгляд суду першої інстанції.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Дніпропетровський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «СПЕКТР - АГРО» (м. Обухів Київської області) задовольнити.

Ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 29.03.2018 року у справі №912/47/18 скасувати.

Справу №912/47/18 направити для розгляду по суті до господарського суду Кіровоградської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів в порядку, встановленому ст. 288 ГПК України.

(постанова виготовлена у повному обсязі 29.05.2018 року)

Головуючий суддя О.С.Євстигнеєв

Судді: В.О.Кузнецов

О.В.Чус