ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

31 травня 2018 року                                                              Справа № 913/150/18

Провадження №18/913/150/18

За позовом публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк Луганської області

про стягнення 2278,40 грн.

Суддя Корнієнко В.В.

Без виклику представників сторін

Суть спору: позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2111,19 грн та трьох процентів річних в сумі 167,21 грн за прострочення плати за природний газ, поставлений відповідачу у січені-вересні 2016 року за договором купівлі-продажу природного газу від 12.01.2016 № 16-149-РО.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 25.04.2018 № 01-02-43/803 проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість.

Відповідач у відзиві також просив суд максимально зменшити суму пені в зв’язку із скрутним фінансовим становищем.

Відповідно до ст. 252 ГПК справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Згідно договору купівлі-продажу природного газу від 12.01.2016 № 16-149-РО (з додатковими угодами №№ 1, 2, 3), укладеному між сторонами за позовом, позивач в період січень - вересень 2016 року поставив відповідачу природний газ на суму 80448,68 грн, що підтверджується належним чином оформленими актами приймання-передачі природного газу за період січень – вересень 2016 р., які підписані повноважними представниками сторін за договором, скріплено печатками підприємств, та визнано відповідачем.

Відповідно до п. 6.1. договору відповідач зобов’язався остаточно розраховуватися з позивачем за газ до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Позивач у позовній заяві вказав, що у порушення умов договору відповідач несвоєчасно розраховувався з ним за поставлений газ (вартість газу відповідачем сплачена, однак, несвоєчасно).

Пунктом 7.2. договору встановлена відповідальність відповідача за несвоєчасну оплату газу у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.

На підставі вказаних доводів та ст. 625 ЦК України позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача пені в сумі 2111,19 грн та трьох процентів річних в сумі 167,21 грн за прострочення плати за природний газ, поставлений відповідачу у січені-вересні 2016 року за договором купівлі-продажу природного газу від 12.01.2016 № 16-149-РО.

Відповідач відзивом на позовну заяву від 25.04.2018 № 01-02-43/803 проти позову заперечує, посилаючись на його необґрунтованість, так як позивачем не дотримано вимог п. 9.1. договору – не дотримано досудового порядку врегулювання спору.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що на підставі договору купівлі-продажу природного газу від 12.01.2016 № 16-149-РО (з додатковими угодами №№ 1, 2, 3) позивач у січені - вересні 2016 р. поставив відповідачу природний газ на суму 80448,68 грн. (копія договору, додаткових угод, актів приймання-передачі природного газу у січні-вересні 2016 р. залучені до матеріалів справи).

Відповідно до п. 6.1. договору відповідач зобов’язався остаточно розраховуватися з позивачем за газ до 25-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Із розрахунку та бухгалтерської довідки позивача, які додані до позовної заяви і не спростовані відповідачем, витікає, що відповідач у порушення умов договору несвоєчасно розраховувався з позивачем за природний газ.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідач допустив прострочення розрахунків з позивачем, в зв’язку з чим, на вимогу позивача на підставі п. 7.2. договору та ст. 625 Цивільного кодексу України відповідач несе відповідальність у вигляді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення, та зобов’язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми.

Згідно обґрунтованому, перевіреному судом розрахунку позивача пеня за 78 днів прострочення (та іншу – меншу кількість днів прострочення за різні періоди) складає 2111,19 грн., три проценти річних за цей же період складають 167,21 грн.

Доводи відповідача, якими він заперечує проти позову, про те, що позивачем не дотримано досудового порядку врегулювання спору, не приймаються судом до уваги, так як право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист (рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів)).

Вимоги про стягнення вказаних трьох процентів річних є законними та обґрунтованими і тому, підлягають задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд максимально зменшити розмір пені в зв’язку із скрутним фінансовим становищем, що сталося в зв’язку з проведенням антитерористичної операції (АТО) на території Донецької та Луганської областей.

В обґрунтування свого клопотання відповідач вказав наступне.

Починаючи з квітня 2014 року здійснення господарської діяльності у Луганської області стало неможливим у зв'язку з загальновідомим фактом: проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

Відповідно до інформації, що розміщується на офіційному сайті Ради безпеки та оборони України та повідомляється офіційними ЗМІ, станом на дату надання цього позову, значна територія Луганської області контролюються терористами.

Внаслідок дії негативних факторів та обставин, на які ПАТ «Луганськгаз» не може вплинути, має місце неспроможність підприємства здійснювати господарську діяльність та отримувати прибуток з квітня 2014 року, виконувати поточні (договірні) та інші вже існуючі зобов'язання.

Всі негативні фактори і обставини, що виникли на території Луганської області, за окреслений період - проведення антитерористичної операції, створення самопроголошеної так званої «Луганської народної республіки», захоплення будівель, офіційних державних органів і установ, адміністративних і виробничих комплексів підприємств, припинення роботи державних реєстрів, припинення транспортного сполучення, припинення банківськими та небанківськими установами здійснення фінансових операцій у населених пунктах, які не контролюються українською владою, зупинення приймання та пересилання поштових відправлень, та ряд інших.

Такі обставини унеможливлюють отримання плати від споживачів за надані послуги, що впливає на роботу Товариства та спроможність розрахунків по зобов'язанням з контрагентами.

Через дію незаконних озброєних воєнізованих формувань та угрупувань на території, не підконтрольній владі України у межах Луганської області Товариство фактично позбавлено права володіння та користування майном, яке перебуває у власності та господарському віданні ПАТ «Луганськгаз» і його відокремлених структурних підрозділів, зокрема: адміністративна будівля за адресою по вул. Шевченка, 102, м. Луганськ, 91055, Луганська дільниця Товариства по вул. Совєтській, 82, м. Луганськ, Алчевське МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз», Антрацитівське МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз», Краснодонське МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз», Краснолуцьке МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз», Стахановське МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз», Свердловське МРУЕГГ - філія ПАТ «Луганськгаз».

Крім зазначених будівель ПАТ «Луганськгаз» фактично втратило все майно, що перебувало на тимчасово окупованій території Луганської області, на час її захоплення та було позбавлене можливості здійснювати виробничо-господарську діяльність на відповідних територіях.

Загальна сума втрачених основних засобів (за залишковою вартістю) складає 248.063.400,00 грн.

Відповідно до Звіту про фінансові результати (Звіт про сукупний дохід) за 2017 рік збиток підприємства ПАТ «Луганськгаз» за 2017 рік склав 115599 тис. грн.

Згідно ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд приймає до уваги, вищевказані доводи відповідача, а також те, що основна заборгованість ним погашена до пред’явлення позову, і вважає можливим зменшити розмір пені на 50 відсотків – до суми 1055,60 грн (2111,19 : 2 = 1055,595).

За таких обставин, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає пеня в сумі 1055,60 грн.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 ГПК України витрати позивача на судовий збір в сумі 1762 грн. підлягають відшкодуванню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 2, 86, 123, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Луганськгаз», м. Сєвєродонецьк Луганської області, вул. Гагаріна, 87, ідентифікаційний код 05451150, на користь публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6, ідентифікаційний код 20077720, пеню в сумі 1055,60 грн., три проценти річних в сумі 167,21 грн., витрати на судовий збір в сумі 1762 грн.; наказ видати.

3. В решті позову (про стягнення пені в сумі 1055,60 грн.) відмовити.

Повне рішення складено 31 травня 2018 р. і може бути оскаржене протягом 20 днів з цієї дати шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Суддя                                                                                                      В.В. Корнієнко