ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р.Справа № 922/834/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Байбака О.І.

при секретарі судового засідання Косенко К.Д.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Буд", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ДС Трейдінг", м. Харків
про стягнення 212818,57 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2 (ордер на надання правової допомоги № 106645 від 14.12.2017);

відповідача ОСОБА_3 (довіреність б/н від 14.05.2018).

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_1 Буд", м. Київ (далі за текстом - позивач) звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Компанія ДС Трейдінг", м. Харків (далі за текстом - відповідач) 212818,57 грн.

Позов обґрунтовано з посиланням на те, що позивач на виконання домовленостей про поставку відповідачем товару та надання певних послуг, сплатив на користь останнього грошові кошти, проте, відповідач взятих на себе зобовязань не виконав, утримує ці кошти без належних правових підстав, та як наслідок, зобовязаний їх повернути позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 04.04.2018 зазначену позовну заяву прийнято до провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02.05.2018.

В процесі розгляду справи на стадії підготовчого провадження відповідач надав відзив на позовну заяву (вх. № 9283 від 10.04.2018), в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимогах у повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог відповідач посилається на те, що в процесі проведення позивачем підрядних робіт на певних обєктах, виконроб підприємства позивача ОСОБА_4 замовив у відповідача оренду певного обладнання та поставку певного товару. На підставі зазначених замовлень, відповідач виготовив та належним чином оформив та передав позивачу для належного оформлення: договір поставки товару, договір надання послуг (розробка ґрунту у відвал (екскаватор-навантажувач Volvo BL61B, державний номер НОМЕР_1), договір оренди обладнання від 03.10.2016 та сформовані й передані позивачу для оплати рахунки на оплату. Відповідач зазначає, що деякі документи повертались на його адресу належним чином оформленими з боку позивача поштою або через виконроба підприємства позивача ОСОБА_5 Відповідач вказує, що позивач зі свого поточного рахунку перерахував на поточний рахунок відповідача кошти згідно виставлених рахунків № 86 від 20.10.2016, № 91-93 від 31.10.2016 та № 115 від 19.12.2016 на загальну суму 212818,57 грн. за замовлені послуги, а саме, розробку ґрунту у відвал, оренду бункера, оренду стойки, оренду дизельного генератору та перильну огорожу оцинковану. В подальшому, як вказує відповідач, він належним чином виконав взяті на себе зобовязання, надавши відповідачу послуги з розробки ґрунту у відвал, та надавши останньому в оренду бункер, стойки, дизельний генератор та поствивши перильну огорожу оцинковану, про що сторонами складено відповідні документи за підписами уповноважених представників сторін. Таким чином, відповідач вважає, що грошові кошти в сумі 212818,57 грн. він отримав від позивача не без належних правових підстав, а в якості оплати за надані послуги.

Позивач надав суду відповідь на відзив (вх. № 10767 від 25.04.2018), в якій наполягає на задоволенні позову, та зазначає, що він ніколи не отримував від відповідача будь-яких договорів, не підписував їх, а документи (акти, накладні), якими відповідач обґрунтовує факт надання позивачу послуг, з боку позивача підписано або виконробом ОСОБА_5, який не був уповноваженим на вчинення відповідних дій, або невідомими, та не уповноваженими особами. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження факту укладання договорів у загальний або у спрощений спосіб, а також надання позивачу послуг, визначених в наданих ним актах, накладних, в звязку з чим, зобовязаний повернути позивачу отримані грошові кошти.

Відповідач надав суду заперечення (вх. № 11456 від 02.05.2018), в яких доповнює правову позицію у спорі по даній справі, викладену у відзиві на позовну заяву, та наполягає на тому, що грошові кошти в сумі 212818,57 грн. він отримав від позивача не без належних правових підстав, а в якості оплати за послуги, надані позивачу за замовленням останнього.

Позивач надіслав на адресу суду пояснення щодо заперечень відповідача на відзив (вх. № 14549 від 18.05.2018), в яких наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також заперечує проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позов.

Ухвалою господарського суду від 02.05.2018 закрито підготовче провадження, та призначено розгляд справи по суті на 21.05.2018.

На судове засідання 21.05.2018 прибули представники позивача та відповідача.

Представник позивача наполягає на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані суду докази та доводи, суд встановив:

Як зазначають сторони у даній справі, між ними існувала домовленість про надання відповідачем на користь позивача ряду послуг та поставки товару, зокрема:

1) послуг з розробки ґрунту у відвал на суму 24840,00 грн.;

2) послуг з оренди бункеру приймання бетонної суміші на суму 15000,00 грн.;

3) послуг з оренди стойки Рerri Н=3.0 мост на суму 60000,00 грн.;

4) послуг з оренди дизельного генератору 100 кВт на суму 36000,00 грн.;

5) поставки перильної огорожі оцинкованої на суму 76978,57 грн.

Як зазначає відповідач, зокрема у відзиві на позов, замовлення позивачем зазначених послуг та поставки товару мала місце в звязку з необхідністю виконання позивачем робіт на обєктах: «Капітальний та поточний ремонт мосту р. Кобенячок ПК 48 + 190» та «Капітальний ремонт мосту через р. Оленівка на автомобільній дорозі державного значення М-22 Полтава Олександрія км 58 + 714».

Як свідчать матеріали справи, наказом директора підприємства позивача № 11-К від 03.11.2016 прийнято на посаду виконроба ОСОБА_5, згідно з штатним розписом та призначили його відповідальним за будівництво та реконструкцію обєктів, замовником яких є служба автомобільних доріг в Полтавській області.

Відповідач зазначає, що замовлення вищезазначених робіт та поставки товару позивач здійснював саме через зазначеного вище виконроба ОСОБА_5 Відповідач вказує, що на підставі отриманих замовлень він виготовив та належним чином оформив та передав позивачу для належного оформлення (підписання): договір поставки товару, договір надання послуг (розробка ґрунту у відвал (екскаватор-навантажувач Volvo BL61B, державний номер НОМЕР_1), договір оренди обладнання від 03.10.2016 та сформовані й передані позивачу для оплати рахунки на оплату № 86 від 20.10.2016 на суму 24840 грн., № 91 від 31.10.2016 на суму 15000 грн., № 92 від 31.10.2016 на суму 60000 грн., № 93 від 31.10.2016 на суму 36000 грн., та № 115 від 19.12.2016 на суму 76978,57 грн. Суд зазначає, що кожен із згаданих рахунків містять посилання на підстави, з яких даний рахунок підлягає оплаті

Суд констатує, що наданий відповідачем договір поставки товару та договір оренди обладнання (а.с. 57-58), які, як зазначає відповідач, він передав на підпис позивачу, підписані лише директором підприємства відповідача, та не містять підпису уповноваженого представника позивача.

Разом з тим, як свідчить залучена до матеріалів справи банківська виписка АТ «ОСОБА_6 Аваль» позивач отримавши від відповідача рахунки № 86 від 20.10.2016 на суму 24840 грн., № 91 від 31.10.2016 на суму 15000 грн., № 92 від 31.10.2016 на суму 60000 грн., № 93 від 31.10.2016 на суму 36000 грн., та № 115 від 19.12.2016 на суму 76978,57 грн. здійснив їх оплату, сплативши на користь відповідача грошові кошти в загальній сумі 212818,57 грн. Підставою для сплати в платіжних документах зазначено: розробка ґрунту у відвал, оренда бункера, оренда стойки, оренда дизельного генератору, оплата перильної огорожі оцинкованої.

Відповідач з посиланням на підписані представниками сторін у справі акти приймання-передачі обладнання від 10.10.2016, та від 27.12.2016 (а. с. 59-60) , а також акти надання послуг № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016 (а.с. 70-72) вказує, що він надав позивачу послуги з надання в оренду наступного обладнання:

1) бункеру приймання бетонної суміші на суму 15000,00 грн.;

3) стойки Рerri Н=3.0 мост на суму 60000,00 грн.;

4) дизельного генератору 100 кВт на суму 36000,00 грн.;

Крім того, відповідач з посиланням на підписаний представниками сторін у справі акт надання послуг № 107 від 30.11.2016 вказує, що він надав позивачу послуги з розробки ґрунту у відвал на суму 24840 грн.

Також відповідач з посиланням на підписану представниками сторін видаткову накладну № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016 вказує, що він поставив позивачу перильну огорожу оцинковану на суму 76978,57 грн.

Позивач заперечує факт надання йому відповідачем в оренду бункеру приймання бетонної суміші, стойки Рerri Н=3.0 мост, дизельного генератору 100 кВт, факт надання йому відповідачем послуг з розробки ґрунту у відвал, а також факт постачання йому відповідачем перильної огорожі оцинкованої, зазначає, що відповідні договори на зазначені послуги та постачання товару він з відповідачем не укладав, виконроб ОСОБА_5 не мав повноваження на їх замовлення, та при підписанні вищезазначених документів, а саме, актів приймання-передачі обладнання та інших документів перевищив надані йому повноваження, а акти надання послуг та видаткова накладна з боку позивача підписані не директором підприємства або іншою уповноваженою особою, а невідомою особою без наявності відповідних повноважень.

За таких обставин позивач вважає, що відповідач без належних правових підстав утримує сплачені позивачем грошові кошти згідно з рахунками відповідача № 86 від 20.10.2016, № 91 від 31.10.2016, № 92 від 31.10.2016, № 93 від 31.10.2016, та № 115 від 19.12.2016 в загальній сумі 212818,57 грн., а тому на підставі ст. 1212 ЦК України, зобовязаний їх повернути позивачу.

Обставини щодо стягнення зазначених грошових коштів у судовому порядку стали підставами для звернення позивача до суду з позовом по даній справі.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно з вимогами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст. 92 ЦК України, юридична особа набуває цивільних прав та обовязків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з п. п. 1-3 ст. 180 ГК України, зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Згідно з п. 1 ст. 181 ГК України, господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Згідно з п. 2 ст. 205 ЦК України, правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно зі ст. 208 ЦК України, правочини між юридичними особами слід вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та повинні бути складені під час здійснення цієї операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Системний аналіз зазначеної статті свідчить про те, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Разом з тим, як свідчать матеріали справи, відповідач отримав від позивача та утримує грошові кошти в загальній сумі 212818,57 грн. не без належних правових підстав, як про це зазначає позивач, а на виконання договорів укладених сторонами шляхом складання актів приймання-передачі обладнання від 10.10.2016, та від 27.12.2016 (а. с. 59-60), актів надання послуг № 107 від 30.11.2016, № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016, видаткової накладної № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016.

Суд констатує, що зазначені документи складені у відповідності до вимог ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в них визначено обсяг послуг (визначено товар який передається) що були надані відповідачем позивачу (або визначено товар, який передається) їх обєм та вартість, містять підписи представників сторін, та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача, що відповідає вимогам ст. ст. 180, 181 ГК України.

Рахунки на оплату № 86 від 20.10.2016, № 91 від 31.10.2016, № 92 від 31.10.2016, № 93 від 31.10.2016, та № 115 від 19.12.2016, які були сплачені позивачем, також містять відомості про підстави оплати згідно з ними, вартість наданих послуг або вартість поставленого товару. Ці відомості повністю збігаються з відомостями, зазначеними в актах надання послуг № 107 від 30.11.2016, № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016, видатковій накладній № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що проведена позивачем оплата здійснена саме на виконання умов зазначених вище договорів укладених шляхом складання накладної та актів, які були виконані відповідачем в повному обсязі.

При цьому суд критично ставиться до посилань позивача на те, що послуги відповідачем фактично не надавалися, товар не передавався, а акти приймання-передачі обладнання від 10.10.2016, та від 27.12.2016 (а. с. 59-60), акти надання послуг № 107 від 30.11.2016, № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016, видаткова накладна № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016 підписані або не уповноваженою особою виконробом ОСОБА_5, або взагалі невідомою особою без наявності відповідних повноважень

Розглянувши акти приймання-передачі обладнання від 10.10.2016, та від 27.12.2016 суд констатує, що в графі «орендар» цього акту з боку підприємства позивача даний акт підписано виконробом останнього ОСОБА_5 Однак, факт передачі майна крім цих актів також підтверджується актами надання послуг № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016.

Акти надання послуг № 107 від 30.11.2016, № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016, видаткова накладна № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016 містять підписи представників виконавця (відповідача) та замовника (позивача), без зазначення прізвища особи, яка підписалася від імені замовника (позивача), та скріплені печатками підприємств позивача та відповідача.

Разом з тим, згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ст. 76-78 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач зазначаючи про те, що зазначені вище документи підписані не уповноваженими особами, не надав суду належних та допустимих доказів існування зазначених обставин. Останній не ініціює вирішення цього питання шляхом призначення судової експертизи, не надав суду будь-яких доказів звернення з цього приводу до правоохоронних органів. Крім того, зазначені документи скріплені печаткою підприємства позивача, тоді як останній не надав суду будь-яких доказів її неправомірного використання сторонніми особами.

За таких обставин, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем зазначених обставин. При цьому, з огляду на положення ст. 204 ЦК України, в суду відсутні підстави вважати договори, складені шляхом складання актів приймання-передачі обладнання від 10.10.2016, та від 27.12.2016 (а. с. 59-60), актів надання послуг № 107 від 30.11.2016, № 108 від 30.11.2016, № 109 від 30.11.2016, № 110 від 30.11.2016, видаткової накладної № 111 від 26.12.2016 та ТТН № 111 від 26.12.2016 є неправомірними.

Крім того, як свідчить заявлений позивачем позов, в ньому останній просить суд стягнути з відповідача грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України, як набуті та зберігаються відповідачем без належних правових підстав.

Однак, системний аналіз статті 1212 ЦК України свідчить про те, що зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Таким чином, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. При цьому, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ст. 1212 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена в численних постановах Верховного суду України, зокрема в постановах від 24.09.2014 р. у справі №6-122цс14, від 14.10.2014 р. у справі №3-129гс14, від 25.02.2015 р. у справі №3-11гс15, від 02.02.2016 р. у справі №6-3090цс15.

Однак, як вже було зазначено вище, грошові кошти позивач перерахував на користь відповідача не без правових підстав, а на виконання договорів, укладених шляхом складання актів та накладної. Крім того, перераховуючи грошові кошти, позивач в платіжних документах зазначав підстави, з яких відбувається таке перерахування.

Таким чином, правовідносини сторін у цьому спорі регулюються нормами зобовязального права, а договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України, у тому числі й щодо вимоги повернути позивачу грошові кошти, сплачені за послуги які як зазначає позивач, йому не було надано, та товар, який, як зазначає позивач, йому не було поставлено.

З урахуванням викладеного, суд визнає заявлені позивачем позовні вимоги позбавленими фактичного та правового обґрунтування, а так само такими, що не відповідають, як матеріалам справи, так і нормам чинного законодавства, у звязку з ненаданням всупереч вимогам ст. 74-78 ГПК України доказів в підтвердження обставин, викладених у позові, та невірним тлумаченням окремих положень Закону. Зазначене зумовлює прийняття судом рішення про відмову в задоволенні зазначеного позову.

З урахуванням вимог ст. 123, 126, 129 ГПК України, судові витрати у справі підлягають покладенню на позивача.

Разом з тим, як свідчить поданий відповідачем відзив, в ньому останній зазначає, що в звязку з розглядом даної справи він поніс витрати на послуги адвоката в сумі 2500 грн., на підтвердження чого надав платіжне доручення № 1041 від 24.01.2018, витяг з договору про надання правової допомоги № 0001 від 18.01.2018, ордер та копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката ОСОБА_7

Однак, зазначені витрати не підлягають відшкодуванню позивачем, оскільки відповідач не надав суду доказів реальності їх понесення. Платіжне доручення № 1041 від 24.01.2018, на яке посилається останній є неналежним доказом зазначених обставин, оскільки в ньому в графі призначення платежу зазначено «надання правової допомоги згідно договору про надання правової допомоги № АК00002 від 23.01.2018», тоді як, як вже було зазначено вище, відповідач наполягає на тому, що адвокат представляє його послуги за іншим договором, а саме, договором про надання правової допомоги № 0001 від 18.01.2018. Договору про надання правової допомоги № АК00002 від 23.01.2018 відповідач суду не надав.

До того ж, на судове засідання у даній справі, що відбулося 21.05.2018, інтереси відповідача представляв не адвокат ОСОБА_7, а інша особа, що також ставить під сумнів необхідність відшкодування на користь відповідача всієї суми заявлених адвокатських послуг.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-80, 123, 126, 129, 232-233, 237-238, 240-241, 247 ГПК України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 30.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_8