ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"15" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/158/18

Господарський суд Одеської області у складі:

Суддя Гут С.Ф.

При секретарі судового засідання Себовій О.О.

За участю представників сторін:

Від позивача: ОСОБА_1 - довіреність № 158 від 11.01.18р.

Від відповідача: ОСОБА_2 - довіреність № 08 від 11.01.18р.

розглянувши справу за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) (надалі позивач) звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (надалі відповідач) про стягнення 766 492,15 грн.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 05.02.2018р. позовну заяву Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №916/158/18, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні на 01.03.2018р.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 01.03.2018р. було відкладено підготовче засідання на "22" березня 2018 р. о 10:00 год.

13.03.2018р. до канцелярії Господарського суду Одеської області від Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.03.2018р. у підготовчому засіданні представником позивача було надано клопотання про продовження строку розгляду підготовчого провадження на 30 днів.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 22.03.2018р. було продовжено строк підготовчого провадження по справі №916/158/18 на 30 днів та відкладено підготовче засідання на "02" травня 2018 р. о 11:00 год.

В судовому засіданні 02.05.2018р. представником позивача було надано заяву про уточнення позовних вимог, клопотання про залучення додаткових документів до матеріалів справи та заяву про початок розгляду справи по суті.

В судовому засіданні 02.05.2018р. представником відповідача було надано суду клопотання про залучення документів до матеріалів справи, додаткові пояснення та заперечення на позовну заяву та надано заяву про початок розгляду справи по суті.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 02.05.2018р. було закрито підготовче провадження у справі № 916/158/18 за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення та розпочато розгляд справи по суті в той самий день після закінчення підготовчого судового засідання - 02.05.2018 року.

В судовому засіданні 02.05.2018р. було оголошено перерву в розгляді справи до "15" травня 2018 р. до 11:30 год.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на наступні обставини.

11 лютого 2015 року між Білгород-Дністровською філією Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" Філія (надалі - Адміністрація) та Державним підприємством"Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (надалі - Підприємство) було укладено Договір № 27- П-БДФ-15 про використання інфраструктури (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, предметом цього договору є надання підприємству обєктів інфраструктури Адміністрації в користування на платній основі, згідно з переліком (додаток №1 до договору, що є невід'ємною частиною до Договору).

Відповідно до п. 2.1 Договору, розрахунки за користування Підприємством обєктами інфраструктури Філії здійснюється Підприємством згідно тарифів, але не пізніше 15-го числа місяця, наступного за звітнім на підставі виставлених рахунків.

Відповідно до п. 4.1. Договору, за несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 2 даного Договору, Підприємство сплачує Філії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який сплачується пеня, від суми просроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

На підставі вищезазначеного договору, за користування Підприємством обєктами інфраструктури, Філія виставила Підприємству наступні рахунки: № 1444 від 30.06.2016 на суму 56716,85 грн.; № 1782 від 31.08.2016 на суму 41477,51 грн.; № 1955 від 30.09.2016 на суму 149,45 грн.; № 1967 від 30.09.2016 на суму 3144,96 грн.; № 1983 від 30.09.2016 на суму 29551,07 грн.; № 2103 від 31.10.2016 на суму 149,45 грн.; № 2115 від 31.10.2016 на суму 3249,79 грн.; № 2131 від 31.10.2016 на суму 37 634,54 грн.; №2301 від 30.11.2016 на суму: 3144,96 грн.; №2311 від 30.11.2016 на суму: 46 380,60 грн.; №2359 від 30.11.2016 на суму: 149,45 грн.; №2546 від 31.12.2016 на суму: 149,45 грн.; №2558 від 31.12.2016 на суму: 3 249,79 грн.; №2594 від 31.12.2016 на суму: 52061,45 грн.; №122 від 31.01.2017 на суму: 149,45 грн.; №123 від 31.01.2017 на суму: 11 129,32 грн.; №152 від 31.01.2017 на суму: 10790,98 грн.; №166 від 31.01.2017 на суму: 32 822,35 грн.; №300 від 28.02.2017 на суму: 10052,28 грн.; №347 від 28.02.2017 на суму: 51824,89 грн.; №384 від 28.02.2017 на суму: 149,45 грн.; №386 від 28.02.2017 на суму: 9746,69 грн.; №551 від 31.03.2017 на суму: 149,45 грн.; №553 від 31.03.2017 на суму: 10790,98 грн.; №581 від 31.03.2017 на суму: 75 123,43 грн.; №613 від 31.03.2017 на суму: 11129,32 грн.; №800 від 30.04.2017 на суму: 149,45 грн.; №823 від 30.04.2017 на суму: 10770,30 грн.; №835 від 30.04.2017 на суму: 48 575,15 грн.; 1270 від 30.06.2017 на суму: 110,26 грн.;

Однак, як зазначає позивач, вищезазначені рахунки підприємством сплачені не були, у звязку із чим, Філією неодноразово на адресу Підприємства надсилались листи - вимоги від 30.06.2016 №12/09- 24/1368/16, від 19.07.2016 №12/09-23/1516/16, від 23.11.2017 №12/09- 23/2414/17 та було надіслано претензію від 18.11.2016 №12/09-23/2276/16, в яких Філія просила Підприємство сплатити заборгованість по Договору, проте відповіді на дані листи відповідачем надано не було.

З наведених підстав Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" звернулося до господарського суду Одеської області із позовом до Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 766 492,15 грн., з яких 560 673,07 грн. сума основного боргу, 131 545,09 грн. пеня, 14 985,50 грн. 3% річних та 59 288,49 грн. інфляційні втрати.

Під час розгляду справи позивачем було подано уточнення до позовної заяви, відповідно до якого, у звязку зі сплатою відповідачем суми основного боргу, останній уточнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3% річних та 88 747,96 грн. інфляційних втрат.

Відповідач проти позовних вимог заперечує, та просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідач зазначає, що рахунки: № 1955 від 30.09.2016 на суму 149,45 грн.; № 1967 від 30.09.2016 на суму 3144,96 грн.; № 1983 від 30.09.2016 на суму 29551,07 грн.; № 2103 від 31.10.2016 на суму 149,45 грн.; № 2115 від 31.10.2016 на суму 3249,79 грн.; № 2131 від 31.10.2016 на суму 37 634,54 грн.; №2301 від 30.11.2016 на суму: 3144,96 грн.; №2311 від 30.11.2016 на суму: 46 380,60 грн.; №2359 від 30.11.2016 на суму: 149,45 грн.; №2546 від 31.12.2016 на суму: 149,45 грн.; №2558 від 31.12.2016 на суму: 3 249,79 грн. - були сплачені ним 13.12.2017р., що підтверджується доданими до відзиву платіжними дорученнями. Таким чином, як зазначає відповідач, станом на 22.02.2018р. заборгованість підприємства перед адміністрацією складала 367 478,89 грн.

Крім того, в додаткових поясненнях відповідачем зазначено, що станом на 24.04.2018р. Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" повністю сплатило заборгованість за Договором № 27- П-БДФ-15 від 11.02.2015р.

Також, відповідач просить суд відмовити у задоволенні вимог позивача про стягнення штрафних санкцій у звязку із їх значним розміром та тим що позивачем належним чином не доведено завдання йому збитків.

Дослідивши в відкритому судовому засіданні матеріали справи, надані сторонами докази, проаналізувавши норми чинного законодавства, суд дійшов наступних висновків.

У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обовязків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

Частиною 1 ст.15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або оспорювання.

В силу частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

При цьому, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Згідно ст.20 Господарського кодексу України, Держава забезпечує захист прав і законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів. Кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів. Права та законні інтереси зазначених суб'єктів захищаються шляхом: визнання наявності або відсутності прав, визнання повністю або частково недійсними актів органів державної влади та органів місцевого самоврядування, актів інших суб'єктів, що суперечать законодавству, ущемлюють права та законні інтереси суб'єкта господарювання або споживачів; визнання недійсними господарських угод з підстав, передбачених законом; відновлення становища, яке існувало до порушення прав та законних інтересів суб'єктів господарювання; припинення дій, що порушують право або створюють загрозу його порушення; присудження до виконання обов'язку в натурі; відшкодування збитків; застосування штрафних санкцій; застосування оперативно-господарських санкцій; застосування адміністративно-господарських санкцій; установлення, зміни і припинення господарських правовідносин; іншими способами, передбаченими законом. Порядок захисту прав суб'єктів господарювання та споживачів визначається цим Кодексом, іншими законами.

Відповідно до ст.175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управлена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що правовідносини сторін склалися на підставі укладеного між ними Договору про використання інфраструктури № 27- П-БДФ-15 від 11.02.2015р. та додаткових угод до нього.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певні дії (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. При цьому, зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу, у тому числі із договору.

Згідно вимог ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін в силу положень ч.2 ст.598 цього Кодексу допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст.530 Цивільного кодексу України якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Як зазначає відповідач та підтверджується позивачем, станом на 24.04.2018р. Державне підприємство "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" повністю сплатило заборгованість за Договором № 27- П-БДФ-15 від 11.02.2015р.

За приписами п.2 ч.1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Враховуючи повну оплату основного боргу в сумі 560 673,07 грн., який просив стягнути позивач з відповідача, господарський суд приходить до висновку про закриття провадження у справі в частині стягнення основного боргу в сумі 560 673,07 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача 19 963,51 3% річних та 88 747,96грн. інфляційних втрат, господарський суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд погоджується із здійсненими позивачем розрахунками 3% річних та інфляційних втрат, вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі позовні вимоги про стягнення з відповідача 19 963,51 3% річних та 88 747,96грн. інфляційних втрат.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 131 545,09 грн. пені, господарський суд зазначає.

Відповідно до ст.ст. 546, 549 ЦК України виконання зобовязань за договором можуть забезпечуватися неустойкою (штрафом, пенею). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України передбачено, що одним із наслідків порушення зобовязання є сплата неустойки, а в силу вимог ч.2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ч.1 ст. 230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобовязання.

У ч.6 ст. 231 ГК України також встановлено, що штрафні санкції за порушення грошових зобовязань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою НБУ, за увесь час користування чужими грошовими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано.

Сплата відповідачем пені передбачена 4.1. Договору, відповідно до якого, за несплату, несвоєчасну або неповну сплату платежів, передбачених розділом 2 даного Договору, Підприємство сплачує Філії пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Господарським судом Одеської області за допомогою системи "Ліга Закон" здійснено власний розрахунок пені, який підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням заперечень відповідача щодо строку позовної давності в частині нарахування пені, а саме стосовно платіжних доручень №1444 від 30.06.2016р., №1782 від 31.08.2016р., №1955 від 30.09.2016р., №1967 від 30.09.2016р., №1983 від 30.09.2016р., №2103 від 31.10.2016р., №2115 від 31.10.2016р., №2131 від 31.10.2016р. та встановлено її належний розмір в сумі 50 644,91 грн.

Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та обєктивного зясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору, за подання позову, покладаються на позивача та відповідача пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 20, 73, 74, 76, 86, 130, 165, 231, 232, 233, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" про стягнення 766 492,15 грн. задовольнити частково.

2. Провадження по справі за позовом Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) до відповідача Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" в частині стягнення суми основного боргу в розмірі 560 673,07грн. закрити.

3. Стягнути з Державного підприємства "Білгород-Дністровський морський торговельний порт" (67701, Одеська обл., м. Білгород-Днійстровський, вул. Шабська, буд. 81; ) на користь Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Білгород-Дністровської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" (Адміністрація Білгород-Дністровського морського торговельного порту) (67701, Одеська обл., м. Білгород-Днійстровський, вул. Шабська, буд. 81; ) 19 963 /дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят три/ грн. 51 коп. 3% річних, 50 644 /пятдесят тисяч шістсот сорок чотири/ грн. 91 коп. пені, 88 747 / вісімдесят вісім тисяч сімсот сорок сім/ грн. 96 коп. інфляційних втрат та 2 390 / дві тисячі триста девяносто/ грн. 34 коп. витрат по сплаті судового збору.

4. В решті позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 23 травня 2018 р.

Суддя С.Ф. Гут