КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа№ 910/826/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дідиченко М.А.

суддів: Кропивної Л.В.

Пономаренка Є.Ю.

при секретарі: Петрик М.О.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явились,

від відповідача: Зельдич В.Р. - представник за довіреністю від 05.01.2018 року;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року

у справі № 910/826/18 (суддя Кирилюк Т. Ю.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"

до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім"

про стягнення 37 955, 87 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про стягнення 37 955, 87 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року позов задоволено повністю, стягнуто з Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" страхове відшкодування у розмірі 37 955 грн. 87 коп. та 1 762 грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі № 910/826/18 скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву задовольнити частково, стягнути з відповідача на користь позивача 24 898 грн. 44 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на застрахованому автомобілі наявні пошкодження, які не пов'язанні з ДТП, в той час як оцінювач умисно не зробив розрахунок коефіцієнту фізичного зносу з урахуванням вказаних пошкоджень відповідно до п.п. Б) пункту 7.39 Методики.

Також, разом з апеляційною скаргою відповідачем було подано клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 року у складі головуючого судді: Дідиченко М. А., суддів: Пономаренко Є.Ю., Кропивна Л.В. відкрито провадження у справі № 910/826/18 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" та призначено справу до розгляду на 15.05.2018 року

Представник позивача у судове засідання 15.05.2018 року не з'явився, про поважні причини неявки суд не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи представники сторін були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Представник відповідача у судовому засіданні 15.05.2018 року апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати частково.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 10.09.2013 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Український лізинговий фонд" (страхувальник) укладено генеральний договір № 108/13-Т/Ц2 добровільного страхування наземного транспорту.

Також, між сторонами генерального договору добровільного страхування наземного транспорту було укладено страхове свідоцтво від 14.12.2016 року, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

14.01.2017 року по вулиці Саксаганського, 16 в місті Києві трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Chevrolet Lacetti" (державний реєстраційний номер НОМЕР_2) під керуванням ОСОБА_4 та який належить ОСОБА_5 і автомобіля "Peugeot 207" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) під керуванням ОСОБА_6 та який належить ТОВ «Український лізинговий фонд», що підтверджується довідкою про дорожньо-транспортну пригоду № 929101.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки "Peugeot 207" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) отримав механічні пошкодження.

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 02.03.2017 року у справі № 757/4276/17-п ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на останнього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

16.01.2017 року ТОВ "Український лізинговий фонд" звернулось до позивача з заявою на виплату страхового відшкодування.

Відповідно до наряду-замовлення № зн-П058488 від 27.02.2017 року ТОВ «Ілта», яке є актом виконаних робіт, вартість відновлювального ремонту автомобіля "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, становить 38 924,87 грн.

Для встановлення характеру та розміру шкоди, заподіяної власнику автомобіля "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, позивачем також було здійснено автотоварознавче дослідження, яке було проведено товариством з обмеженою відповідальністю "ЕАК "Довіра".

Згідно звіту № 13822 від 26.01.2017 року розмір матеріального збитку в результаті пошкодження у вказаній дорожньо-транспортній пригоді складає 38 928, 37 грн.

24.01.2017 року позивачем було складено страховий акт № 006.00028617-1, згідно з яким позивач прийняв рішення про виплату суми страхового відшкодування у розмірі 37 955,87 грн.

На підставі страхового акту № 006.00028617-1від 24.01.2017 року, позивач перерахував на рахунок ТОВ «Ілта» суму страхового відшкодування у розмірі 37 955,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 58161 від 25.01.2017 року

Відповідно до єдиної централізованої бази даних МТСБУ, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки автомобіля "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 5020387.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до відповідача з претензією № 7/п від 01.06.2017 року, в якій просив відшкодувати позивачу 37 955,87 грн. страхового відшкодування.

Однак, вказана вимога відповідачем була залишена без відповіді та виконання, у зв'язку з чим позивач звернувся з зазначеним позовом до відповідача про стягнення з останнього 37 955,87 грн. виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Нормами ст. 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Статтею 988 Цивільного кодексу України встановлено обов'язок страховика здійснити виплату страхового відшкодування у встановлений договором строк.

Згідно з абзацом 3 частини першої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована позивачем за договором добровільного страхування наземного транспорту № 108/13-Т/Ц2 від 10.09.2013 року

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за договором страхування у зв'язку із настанням страхового випадку, на виконання умов договору, виплатив страхове відшкодування в розмірі 37 955,87 грн.

За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Колегією суддів встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки автомобіля "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Київський страховий дім» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АК 5020387.

Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 Цивільного кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_4 було визнано винною у вчинені ДТП при керуванні автомобілем "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Таким чином, відповідальність за шкоду, заподіяну майну внаслідок експлуатації автомобіля марки "Chevrolet Lacetti", державний реєстраційний номер НОМЕР_2, була застрахована відповідачем.

Відповідач, частково заперечуючи проти позову, вказав на те, що позивач здійснив страхову виплату постраждалій особі без врахування зносу, оскільки страховий випадок підпадає під дію пункту 7.39 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та відповідно розраховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля "Peugeot 207" (державний реєстраційний номер НОМЕР_1) так як КТЗ має пошкодження, яке не пов'язано з дорожньо-транспортною пригодою.

На підтвердження своїх доводів відповідачем було надано розрахунок № 12/53.02.18 від 22.02.2018 року, зроблений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, ЦК, Законом України "Про страхування", Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

За змістом пункту 2.1 статті 2 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

За загальним правилом згідно з положеннями статті 1192 ЦК з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Спеціальні норми Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Отже, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, відповідач, як страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми статті 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

При цьому, обмеження законом обсягу відповідальності страховика цивільно-правової відповідальності не порушує право на відшкодування фактичних витрат особи, яка здійснила страхове відшкодування відповідно до договору добровільного страхування майна, адже це право може бути реалізоване шляхом подання позову до винної особи про відшкодування здійснених на відновлення пошкодженого майна витрат в частині, яка є предметом спору в цій справі та яку у відповідності до спеціального законодавства страховик цивільно-правової відповідальності відшкодовувати не зобов'язаний.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Пунктом 3.9 Методики передбачено, що фізичний знос обумовлюється погіршенням технічного стану КТЗ унаслідок експлуатаційного зносу його складників. Фізичний знос ураховується як втрата вартості КТЗ, що виникає в процесі його експлуатації. Фізичний знос може розраховуватись у вигляді коефіцієнта фізичного зносу складників залежно від технічного стану КТЗ, який відображає взаємозв'язок умов експлуатації і технічного стану КТЗ з вартістю його складників.

Згідно п.7.37 Методики коефіцієнт фізичного зносу Ез розраховується за формулою: Ез = 1 - (С/Цн).

У п.7.38 Методики вказано, що значення Ез приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників колісних транспортних засобів, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових колісних транспортних засобів виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів; 3 роки - для вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних колісних транспортних засобів, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Винятком стосовно використання зазначених вимог є:

а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний);

б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації;

в) якщо КТЗ експлуатувалося в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. (пункт 7.39 Методики)

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн;

Е З - коефіцієнт фізичного зносу.

Звітом про визначення вартості матеріального збитку № 13822 від 26.01.2017 року, який був складений ТОВ «ЕАК «Довіра», що здійснює свою діяльність на підставі сертифікату суб'єкта оціночної діяльності № 307/16 від 15.04.2016 р., виданого Фондом державного майна України, було встановлено, що коефіцієнт фізичного зносу дорівнює нулю, так як строк експлуатації КТЗ не перевищує сім років. Під час визначення матеріального збитку власнику автомобіля "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1 винятків, передбачених пунктом 7.39 Методики, оцінювачем виявлено не було.

Твердження відповідача, викладені у розрахунку від 22.02.2018 року щодо врахування коефіцієнта фізичного зносу 0, 5521, який був здійснений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3, судом першої інстанції правомірно були відхилені, оскільки відповідачем належними та допустимими доказами в розумінні статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України не доведено існування підстав для нарахування коефіцієнту фізичного знову. Посилання відповідача про пошкодження транспортного засобу, яке не пов'язане з ДТП, ґрунтується виключно на припущеннях відповідача та не доведено належними доказами.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно наказу Фонду державного майна України № 1271 від 07.08.2017 року ОСОБА_3 позбавлено кваліфікаційного свідоцтва оцінювача МФ № 6796.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає як належний та допустимий доказ звіт про визначення вартості матеріального збитку № 13822 від 26.01.2017 року, заподіяного власнику автомобіля "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1, згідно якого розмір матеріального збитку в результаті пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді складає 38 928, 37 грн. та яким коефіцієнт фізичного зносу визначений таким, що дорівнює нулю.

Отже, позивачем, з урахуванням вимог Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в якості підтвердження своїх позовних вимог були надані, зокрема: страховий акт № 006.00028617-1 від 24.01.2017 року, наряд-замовлення № зн-П058488 від 27.02.2017 року, які виставлені ТОВ "Ілта", що надало послуги з відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, акт огляду транспортного засобу, платіжні доручення, що є належними та достатніми доказами для визначення фактичного розміру по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що до позивача переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, а саме до відповідача, у межах визначених генеральним договором добровільного страхування та фактично здійснених позивачем витрат.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача у розмірі 37 955,87 грн.

Стосовно клопотання відповідача про призначення судової автотоварознавчої експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 98, 99 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас, експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Як видно з зазначених норм права перед судовими експертами не ставляться правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.

Заявлені позивачем вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які підтверджені доданими до матеріалів справи доказами, що підлягають оцінці судом в порядку передбаченому нормами процесуального кодексу.

Як зазначено вище, судом було прийнято як належний та допустимий доказ звіт про визначення вартості матеріального збитку № 13822 від 26.01.2017 року, заподіяного власнику автомобіля "Peugeot 207", державний реєстраційний номер НОМЕР_1. Відповідачем належними та допустимими доказами вказаний звіт спростовано не було.

Крім того, відповідачем вказаного клопотання до суду першої інстанції заявлено не було. Підстав не подання клопотання про призначення до суду першої інстанції відповідачем наведено не було.

В той же час, недотримання порядку призначення та проведення судової експертизи має наслідком затягування судового процесу і призводить до порушення вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що зазначене клопотання про призначення судової експертизи задоволенню не підлягає, оскільки у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для призначення судової експертизи, та, окрім іншого, призначення експертизи є правом, а не обов'язком суду.

Крім того, ст. 104 ГПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі № 910/826/18 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.

Керуючись ст.ст. 74, 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В :

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі № 910/826/18 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 20.03.2018 року у справі № 910/826/18 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на відповідача (апелянта).

4. Матеріали справи № 910/826/18 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 21.05.2018 року

Головуючий суддя М.А. Дідиченко

Судді Л.В. Кропивна

Є.Ю. Пономаренко