РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

24.05.2018Справа №910/3388/18

Суддя господарського суду міста Києва Бойко Р.В., розглянувши в нарадчій кімнаті в порядку письмового провадження справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтес-ХХІ"

до Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк"

про стягнення 119 664,88 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Комтес-ХХІ" (надалі - ТОВ "Комтес-ХХІ") звернулось до господарського суду міста Києва із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" (надалі - ПАТ "Завод "Маяк") про стягнення 119 664,88 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем не в повному обсязі виконано свої зобов'язання з оплати поставленої позивачем згідно договору поставки №284/16 від 11.08.2016 продукції, у зв'язку з чим у ПАТ "Завод "Маяк" виникла заборгованість перед ТОВ "Комтес-ХХІ" у розмірі 94 400,00 грн. Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 277,57 грн., нарахованої за період з 03.05.2017 по 19.03.2018, а також 3% річних у розмірі 2 669,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 11 318,25 грн., нарахованих за період з 10.04.2017 по 19.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.03.2018 відкрито провадження у справі №910/3388/18; вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін (без проведення судового засідання); визначено сторонам у справі строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

16.04.2018 через відділ діловодства від відповідача надійшов відзив на позов з доказами його направлення позивачу, в якому ПАТ "Завод "Маяк" вказує, що ним не порушено строку оплати поставленої йому продукції, оскільки необхідною умовою за договором поставки №284/16 від 11.08.2016 для здійснення ним оплати є виставлений ТОВ "Комтес-ХХІ" рахунок-фактури на оплату, який відповідачем не отримувався.

26.04.2018 через відділ діловодства суду від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами її направлення відповідачу, в якій ТОВ "Комтес-ХХІ" відхиляє доводи ПАТ "Завод "Маяк" з тих підстав, що останнім частково сплачувалась заборгованість за поставлену за договором поставки №284/16 від 11.08.2016 продукцію з посилання на відповідний виставлений та направлений відповідачу рахунок-фактури.

Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь на відзив у визначений згідно положень Господарського процесуального кодексу України строк не скористався.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва встановив наступне.

11.08.2016 між ТОВ "Комтес-ХХІ" (постачальник) та ПАТ "Завод "Маяк" (покупець) укладено договір поставки №284/16 (надалі - Договір), за умовами п. 1.1 якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити продукцію, кількість, ціна за одиницю, асортимент визначені у Специфікаціях засвідчених сторонами, що з моменту їх підписання та скріплення печатками є додатками до цього Договору та невід'ємними його частинами.

Відповідно до п. 3.1 Договору поставка продукції здійснюється за цінами, які визначені у Специфікаціях або рахунках-фактури, які прийняті до оплати і включають всі податки, збори й інші обов'язкові платежі, а також вартість маркування й інші видатки постачальника, пов'язані з поставкою продукції.

У пункті 4.1 Договору сторонами було погоджено, що оплата покупцем продукції здійснюється в національній валюті України шляхом перерахування коштів на поточний рахунок постачальника, зазначений у Договорі (якщо постачальник не повідомить покупцеві реквізитів іншого рахунку).

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що необхідною умовою для здійснення покупцем оплати є виставлення постачальником рахунку-фактури.

Пунктами 4.5, 4.6 Договору визначено, що передплата у розмірі 60%за товар здійснюється протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником покупцю. Наступні 40% покупець оплачує протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та товару (партії товару) від постачальника.

Поставка продукції здійснюється протягом 30 днів після отримання постачальником попередньої оплати від покупця (п. 5.1 Договору).

У пункті 6.3 Договору сторонами визначено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення. А відповідно до п. 6.8 Договору штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

Договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2016. Закінчення строку дії договору не звільняє сторін від відповідальності за порушення зобов'язань (у тому числі гарантійних) за Договором (п. 9.1 Договору).

На виконання своїх зобов'язань за Договором позивачем було поставлено відповідачу у березні та квітні 2017 року продукцію загальною вартістю 734 400,00 грн., а відповідачем було оплачено поставлений товар частково, а саме - у розмірі 640 000,00 грн.

Спір у справі виник у зв'язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем зобов'язання по оплаті поставленої за Договором продукції, у зв'язку з чим позивач вказує на існування у ПАТ "Завод "Маяк" заборгованості у розмірі 94 400,00 грн. та за несвоєчасне виконання зобов'язань позивачем нараховано відповідачу пеню у розмірі 11 277,57 грн., 3% річних у розмірі 2 669,06 грн. та інфляційні витрати у розмірі 11 318,25 грн.

Дослідивши зміст укладеного між позивачем та відповідачем Договору, суд дійшов висновку, що даний правочин за своєю правовою природою є договором поставки, а відтак між сторонами виникли правовідносини, які підпадають під правове регулювання, в тому числі Глави 54 Цивільного кодексу України.

Вказаний Договір є підставою для виникнення у його сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Наявними у матеріалах справи видатковими накладними та актами приймання-передачі продукції, які підписані представниками сторін, підтверджується виконання позивачем своїх зобов'язань за Договором з поставки продукції відповідачу загальною вартістю 734 400,00 грн., а саме:

- згідно видаткової накладної №ЦЕН4496 від 28.03.2017 позивачем передано, а відповідачем в особі завідуючого складу Степовика Петра Олександровича, уповноваженого на отримання від ТОВ "Комтес-ХХІ" цінностей на підставі довіреності №373 від 28.03.2017. прийнято виріб МПМ-44М у кількості 10 штук загальною вартістю 408 000,00 грн.; у відповідності до підписаного представниками та скріпленого печатками сторін акту приймання-передачі продукції згідно Договору від 28.03.2017 сторони претензій до кількості та якості продукції, поставленої згідно видаткової накладної №ЦЕН4496 від 28.03.2017 не мають;

- згідно видаткової накладної №ЦЕН5146 від 03.04.2017 позивачем передано, а відповідачем в особі завідуючого складу Степовика Петра Олександровича, уповноваженого на отримання від ТОВ "Комтес-ХХІ" цінностей на підставі довіреності №373 від 28.03.2017. прийнято виріб МПМ-44М у кількості 8 штук загальною вартістю 326 400,00 грн.; у відповідності до підписаного представниками та скріпленого печатками сторін акту приймання-передачі продукції згідно Договору від 03.04.2017 сторони претензій до кількості та якості продукції, поставленої згідно видаткової накладної №ЦЕН5146 від 03.04.2017 не мають.

Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем належним чином виконано свої зобов'язання з поставки відповідачу продукції за Договором загальною вартістю 734 400,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Сторонами у п.п. 4.5, 4.6 Договору було визначено, що передплата у розмірі 60% за товар здійснюється протягом 5 днів з моменту виставлення рахунку-фактури постачальником покупцю. Наступні 40% покупець оплачує протягом 5 банківських днів з моменту отримання рахунку-фактури та товару (партії товару) від постачальника.

При цьому, у пункті 4.3 Договору передбачено, що необхідною умовою для здійснення покупцем оплати є виставлення постачальником рахунку-фактури.

У своєму відзиві відповідач стверджує, що ним не був одержаний від позивача рахунок-фактури, а відтак ним не прострочено виконання свого грошового зобов'язання.

Такі твердження відповідача спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, з наявного в матеріалах справи рахунку-фактури №ЦЕН197 від 13.02.2017 вбачається, що він виставлений на оплату покупцем (відповідачем) поставленого згідно Договору виробу МПМ-44М у кількості 18 штук загальною вартістю 734 400,00 грн.

Водночас, як вбачається з довіреності №373 від 28.03.2017, завідуючого складу Степовика Петра Олександровича, який одержував продукцію, поставлену позивачем за видатковими накладними №ЦЕН4496 від 28.03.2017 та №ЦЕН5146 від 03.04.2017, було уповноважено на отримання від ТОВ "Комтес-ХХІ" цінностей за рахунком №ЦЕН197 від 13.02.2017.

Більше того, з наявних в матеріалах справи платіжних доручень, за якими відповідачем здійснювалась часткова оплата поставленої за Договором продукції, вбачається, що в призначенні платежу також міститься посилання на рахунок-фактури №ЦЕН197 від 13.02.2017.

Таким чином, доводи відповідача про ненадходження до нього рахунку-фактури, виставленого позивачем, судом відхиляються як такі, що не відповідають дійсності.

З огляду на наведене, а також враховуючи приписи ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та умови п.п. 4.5, 4.6 Договору, суд приходить до висновку, що поставлену згідно видаткової накладної №ЦЕН4496 від 28.03.2017 продукцію загальною вартістю 408 000,00 грн. відповідач зобов'язаний був оплатити в повному обсязі до 04.04.2017, а поставлену згідно видаткової накладної №ЦЕН5146 від 03.04.2017 продукцію загальною вартістю 326 400,00 грн. - до 10.04.2017.

Такі висновки суду зроблені з визначеного сторонами строку для кінцевих розрахунків покупцем за поставлену йому згідно Договору продукцію - 5 банківських днів та відповідно визначення поняття "банківський день", яке наявне у п.п. 6 п. 4 Положення про порядок здійснення банками операцій за акредитивами, затвердженого постановою Правління Національного банку України №514 від 03.12.2003, згідного якого це робочий день банку в тому місці, у якому повинна виконуватися дія, передбачена Уніфікованими правилами та звичаями для документарних акредитивів або іншими міжнародними документами, затвердженими Міжнародною торговельною палатою.

В той же час, як вбачається із наявних у матеріалах справи документів, відповідачем було частково виконано свої зобов'язання за договором з оплати поставленої продукції, а саме: згідно платіжного доручення №4297 від 31.03.2017 перераховано постачальнику (позивачу) кошти у розмірі 400 000,00 грн., згідно платіжного доручення №4466 від 21.04.2017 - кошти у розмірі 30 000,00 грн., згідно платіжного доручення №4517 від 28.04.2017 - кошти у розмірі 150 000,00 грн., згідно платіжного доручення №4466 від 21.04.2017 - кошти у розмірі 30 000,00 грн., згідно платіжного доручення №4604 від 17.05.2017 - кошти у розмірі 40 000,00 грн., згідно платіжного доручення №4635 від 23.05.2017 - кошти у розмірі 20 000,00 грн., що разом становить суму 640 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не спростував твердження позивача про наявність у нього заборгованості з оплати поставленої за Договором продукції, а наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що покупець взятих на себе зобов'язань за Договором в повному обсязі не виконав, вартість переданої йому продукції у визначений Договором строк не сплатив, у зв'язку з чим у ПАТ "Завод "Маяк" виникла заборгованість перед позивачем, яка складає суму 94 400,00 грн. (734 400,00 грн. загальної вартості поставленої продукції - 640 000,00 грн. часткової сплати заборгованості).

Статтею 193 Господарського кодексу України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов'язання по сплаті на користь позивача 94 400,00 грн.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов'язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов'язання, не наведено.

За таких обставин, суд приходить до висновку про правомірність вимоги ТОВ "Комтес-ХХІ" про стягнення з ПАТ "Завод "Маяк" заборгованості з оплати поставленої за Договором продукції у розмірі 94 400,00 грн.

Крім того, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача пені у розмірі 11 277,57 грн., нарахованої за період з 03.05.2017 по 19.03.2018, а також 3% річних у розмірі 2 669,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 11 318,25 грн., нарахованих за період з 10.04.2017 по 19.03.2018.

Судом встановлено, що відповідач обов'язку по сплаті грошових коштів у визначений строк не виконав, допустивши прострочення виконання зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов'язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом або договором відповідальності.

Пунктом 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У пункті 6.3 Договору сторонами було погоджено, що у випадку порушення більш ніж на 30 календарних днів строку оплати продукції покупець сплачує постачальникові пеню у розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період нарахування пені від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Пунктом 6.8 Договору передбачено, що штрафні санкції (неустойка, штраф, пеня) за Договором нараховуються протягом усього періоду порушення.

З аналізу наведених умов Договору вбачається, що встановлення сторонами такої умови для нарахування пені, як прострочення покупцем строку оплати продукції більш ніж на 30 календарних днів, не свідчить про неможливість нарахування пені за прострочення покупцем оплати товару у період, що передував настанню такої умови (тобто, в тому числі включно з 30 календарними днями прострочення).

З наведених пунктів Договору вбачається, що сторонами було визначено розмір (облікова ставка НБУ), порядок нарахування пені (на суму заборгованості за кожен день прострочення) та строк такого нарахування (протягом усього періоду порушення), а відтак приписи ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, якими встановлено обмеження періоду нарахування штрафних санкцій піврічним терміном, у даному випадку не підлягають застосуванню.

Суд, здійснивши перерахунок заявленої до стягнення пені з урахуванням визначеного позивачем періоду - з 03.05.2017 по 19.03.2018, а також зважаючи на імперативність приписів ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України щодо обов'язку суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення пені у розмірі 11 277,57 грн. за прострочення виконання відповідачем зобов'язання за спірним Договором є правомірною.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд, здійснивши перерахунок заявлених до стягнення позивачем 3% річних та інфляційних витрат з урахуванням визначеного позивачем періоду - з 10.04.2017 по 19.03.2018, з урахуванням того, що позивач є таким, що прострочив виконання свого зобов'язання з остаточного розрахунку за поставлену згідно видаткової накладної №ЦЕН5146 від 03.04.2017 продукцію з 11.04.2017, та керуючись приписами ч. 1 ст. 14 Господарського процесуального кодексу України, якими встановлено обов'язок суду розглядати спір не інакше як в межах заявлених вимог, прийшов до висновку про правомірність стягнення з ПАТ "Завод "Маяк" 3% річних у розмірі 2 669,06 грн. та інфляційних витрат у розмірі 11 318,25 грн.

З огляду на наведене, позовні вимоги ТОВ "Комтес-ХХІ" до ПАТ "Завод "Маяк" про стягнення 119 664,88 грн. підлягають задоволенню в повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 13, 74, 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтес-ХХІ" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Завод "Маяк" (04073, м. Київ, Московський проспект, буд. 8; ідентифікаційний код 14307423) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтес-ХХІ" (69032, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Виборзька, буд. 8; ідентифікаційний код 31075689) заборгованість у розмірі 94 400 (дев'яносто чотири тисячі чотириста) грн. 00 коп., пеню у розмірі 11 277 (одинадцять тисяч двісті сімдесят сім) грн. 57 коп., 3% річних у розмірі 2 669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев'ять) грн. 06 коп., інфляційні витрати у розмірі 11 318 (одинадцять тисяч триста вісімнадцять) грн. 25 коп. та судовий збір у розмірі 1 794 (одна тисяча сімсот дев'яносто чотири) грн. 73 коп. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.17.5 ч.1 ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга подається до Київського апеляційного господарського суду або через господарський суд міста Києва.

Повний текст рішення складено 24.05.2018.

Суддя Р.В.Бойко