РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
11.05.2018Справа № 910/5016/14
Господарський суд міста Києва у складі судді Баранова Д.О. за участю секретаря судового засідання Зарудньої О.О., розглянувши матеріали господарської справи
за позовом Державного підприємства Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг (09100, Київська область, м. Біла Церква, вул. Матросова, 17, ідентифікаційний код 08358735)
до Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00034022)
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Житомирський військовий інститут імені С.П.Корольова (10004, Житомирська область, місто Житомир, проспект Миру , 22, корпус ЖВІ, ідентифікаційний код 08183359)
третя особа-2, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Державна казначейська служба України (01601, м. Київ, вулиця Бастіонна, будинок 6, ідентифікаційний код 37567646)
про стягнення 18 572 209, 30 грн.

Представники сторін:
від позивача: Подрєзова Г.О. представник, Татарчук Р.О. представник
від відповідача: Кривошей Д.А. представник
від третьої особи 1: не з`явився
від третьої особи 2: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2014 року Державне підприємство Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг звернулося до суду з позовом про стягнення з Міністерства оборони України 16 344 242, 76 грн. заборгованості з оплати послуг з організації харчування особового складу військових частин і годування тварин за договорами від 12.01.2007 № 251/4/2/07/4 та від 13.04.2007 № 251/4/2/07/12, 833 556, 37 грн. інфляційної складової боргу, 1 394 410, 09 грн. 3 % річних за час прострочки.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Цюкало Ю.В.- головуючого, Босий В.П., Літвінової М.Є.), залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 (у складі колегії суддів:Чорногуза М.Г.-головуючого, Рудченка С.Г., Мальченко А.О.) відмовлено у задоволенні позовних вимог Державного підприємства Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг до Міністерства оборони України, за участю третіх осіб: Житомирського військового інституту імені С.П. Корольова Державного університету комунікацій, Державної казначейської служби України про стягнення 18 572 209, 30 грн.
Постановою Вищого господарського суду України від 15.09.2015 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Грейц К.В.- головуючого, Бакуліної С.В., Поляк О.І.) постанову Київського апеляційного господарського суду від 31.03.2015 у справі № 910/5016/14 та рішення Господарського суду міста Києва від 29.10.2014 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
Рішенням господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Мандриченко О.В.- головуючого, Паламар П.І., Пригунова А.Б.) позов частково задоволено; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України "Білоцерківський військовий торг" 16 344 242, 76 грн. боргу та 1 827,00 грн. витрат з оплати судового збору; стягнуто з Міністерства оборони України у дохід Державного бюджету України 71 253,00 грн. витрат з оплати судового збору; в іншій частині відмовлено.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Корсакової Г. В.-головуючого, Хрипуна О.О., Власова Ю.Л.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 частково скасовано; стягнуто з Міністерства оборони України на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України "Білоцерківський військовий торг" 16 344 242, 76 грн. основного боргу, 275 250, 71 грн. інфляційних втрат, 1 393 066, 83 грн. 3% річних та 1 827 грн. витрат з оплати судового збору"; в решті рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 у справі № 910/5016/14 залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2016 у справі № 910/5016/14 (у складі колегії суддів: Корнілової Ж.О.- головуючого, Малетича М.М., Грека Б.М.) рішення Господарського суду міста Києва від 10.12.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 15.06.2016 у справі № 910/5016/14 скасовано, а матеріали справи передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва, оскільки судами не встановлено, чи дотримані вимоги Закону України "Про здійснення державних закупівель" станом на 01.01.2011 (із змінами, внесеними Законом від 23.12.2010 № 2856-VI) щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України, чи направлено Міністерству оборони України вказані акти наданих послуг? Вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є похідними від основного боргу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/5016/14 (суддя Ярмак О.М.) за наслідками нового розгляду позов задоволено частково, стягнуто з Міністерства Оборони України на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг 16 344 242, 76 грн. боргу та 1 827, 00 грн. судового збору.
Постановою Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 апеляційну скаргу Державного підприємства Міністерства оборони України Білоцерківський військовий торг залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 у справі № 910/5016/14 залишено без змін.
Постановою Вищого господарського суду України від 04.12.2017рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у справі № 910/5016/14 скасовано, оскільки судами прийнято оскаржувані рішення без врахування вказівок, викладених у постанові Вищого господарського суду України від 22.11.2016. Матеріали справи передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.
За наслідками проведення повторного автоматизованого розподілу справи № 910/5016/14, розподілено справу та визначено суддю Баранова Д.О. для її подальшого розгляду.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.12.2017 справу № 910/5016/14 прийнято до провадження, підготовче засідання призначено на 24.01.2018.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.01.2018 розгляд справи було відкладено на 07.02.2018 в порядку ст.ст. 183, 202 Господарського процесуального кодексу України.
У зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному підготовче засідання призначене на 07.02.2018 не відбулося.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.2018 розгляд справи призначено на 21.02.2018.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 продовжено строк розгляду справи у підготовчому провадженні на 30 днів за клопотанням відповідача та відкладено підготовче засідання на 07.03.2018 у порядку ст.ст. 183, 202 Господарського процесуального кодексу України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.03.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.03.2018.
У судових засіданнях 21.03.2018 та 28.03.2018 судом у порядку ст. ст. 202, 216 Господарського процесуального кодексу України було оголошено перерву до 28.03.2018 та 04.04.2018.
У зв`язку з перебуванням судді Баранова Д.О. на лікарняному судове засідання призначене на 04.04.2018 не відбулось.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.04.2018 справу призначено до розгляду на 11.05.2018.
08.05.2018 до Господарського суду міста Києва надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог.
Так, приписами ст. 46 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач поміж іншого, вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
При цьому ч. 4 ст. 46 Господарського процесуального кодексу України передбачає, що у разі направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції зміна предмета, підстав позову не допускаються, крім випадків, визначених цією статтею.
Зміна предмета або підстав позову при новому розгляді справи допускається в строки, встановлені частиною третьою цієї статті, лише у випадку, якщо це необхідно для захисту прав позивача у зв`язку із зміною фактичних обставин справи, що сталася після закінчення підготовчого засідання, або якщо справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження - після початку першого судового засідання при первісному розгляді справи.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.
Таким чином, беручи до уваги те, що ухвалою суду від 07.03.2018 було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, в той час, як заява про збільшення позовних вимог була подана до суду 08.05.2018, тобто, уже після закінчення підготовчого засідання, то за таких обставин суд позбавлений процесуальної можливості щодо розгляду поданої заяви.
У зв`язку з чим, суд не приймає до розгляду подану позивачем заяву про збільшення позовних вимог.
У судовому засіданні 11.05.2018 представники позивача підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд про їх задоволення.
Представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог та просив суд відмовити в задоволення позову.
У судове засідання не з`явились представники третьої особи 1 та 2, причини неявки суд не повідомили, про місце, дату та час судового розгляду повідомлялись належним чином.
Таким чином, приймаючи до уваги, що треті особи повідомлялись про розгляд справи № 910/5016/14 належним чином та враховуючи, що матеріали справи містять достатньо документів для розгляду справи у судовому засіданні 11.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача тпа відповідача, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

12.01.2007 та 13.04.2007 між Міністерством оборони України (замовник) та Державним підприємством Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" (виконавець) було укладено договори відповідно № 251/4/2/07/4 про закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин НОМЕР_1 (м. Біла Церква), НОМЕР_2 (с. Дівички) за кошти Державного бюджету України та № 251/4/2/07/12 про закупівлю послуг з харчування особового складу військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , у тому числі: управління в/ч НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 1-й підрозділ, командний пункт, 9-й підрозділ, КПС-1, 11-й підрозділ, 5-й підрозділ, 10-й підрозділ, КПС-2, 12-й підрозділ, НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , -Л436, АЗ 177, АЗ 193, НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , Житомирський військовий інститут радіоелектроніки, НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 і годування тварин за кошти Державного бюджету України, за умовами яких виконавець зобов`язується надати послуги з харчування особового складу військових частин, визначених сторонами, в стаціонарних та польових умовах, а також військових частин (закладів), що прикріплені на продовольче забезпечення згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогами чинного законодавства (п.1.1 договорів).
Згідно з п. 1.2. договорів замовник зобов`язується приймати послуги через представників замовника, які діють на підставі довіреності Міністерства оборони України, та здійснювати оплату наданих виконавцем послуг у кількості, строки та за цінами згідно з положеннями цього договору у відповідності із специфікацією.
Порядок надання послуг визначає представник замовника, відповідно до свого внутрішнього розпорядку та специфіки завдань, які він виконує (п. 2.5. договору від 12.01.2007, п. 2.4. договору від 13.04.2007).
Відповідно до п. 3.2. договорів кількість та якість наданих послуг оформлюються актом, який складається повноважними особами виконавця та представника замовника щоденно у трьох примірниках:перший примірник-замовнику, другий-представнику замовника, третій-виконавцю.
Так, пунктом 4.5. договорів передбачено порядок розрахунку за договором оплата фактично наданих виконавцем та прийнятих представником замовника послуг протягом 10 діб з дня надходження до замовника належним чином оформлених зведених актів прийому наданих послуг та рахунків фактур.
Договір діє з дати набрання ним чинності до 31.12.2007 (п. 11.1. договору від 12.01.2007, п.12.1. договору від 13.04.2007).
Судом встановлено, що внаслідок укладення сторонами численних додаткових угод строк дії вказаних договорів продовжено до 31.12.2010.
Так, як про це вказує позивач, листом від 16.12.2010 № 286/5/1052 Департамент державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України повідомив Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг", що для забезпечення харчування військовослужбовців у період проведення закупівлі цих послуг на 2011 рік і на виконання протокольного доручення Прем`єр-міністра України проводиться відповідна робота, у зв`язку з чим позивачеві запропоновано письмово підтвердити можливості свого підприємства забезпечити надання послуг з харчування особового складу військ з 01.01.2011.
У відповідь на вказаний лист позивач своїм листом від 28.12.2010 № 1651 підтвердив свою можливість надання послуг з харчування у запитуваний період на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та №251/4/2/07/12 від 13.04.2007.
Виконуючи вказану домовленість, позивач у період з 01.01.2011 по 16.02.2011 надав послуги з харчування особового складу військових частин, зазначених в договорах № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007, які (послуги) були прийняті командирами військових частин Міністерства оборони України шляхом підписання актів виконаних робіт на загальну суму 16 344 242, 76 грн.
Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує про те, що послуги в період з 01.01.2011 по 16.02.2011 надавалися на підставі договору, укладеного з відповідачем шляхом обміну листами, на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007, були прийняті уповноваженими особами Міністерства оборони України шляхом підписання відповідних актів приймання послуг, втім не оплачені останнім, у зв`язку з чим Державне підприємство Міністерства оборони України "Білоцерківський військовий торг" й звернулось до Господарського суду з позовом про стягнення заборгованості за надані послуги, нарахованих на неї інфляційних втрат та 3% річних в загальній сумі 18 572 209, 30 грн.
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України вказано, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Як вже зазначалось вище та встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено договір від 12.01.2007 № 251/4/2/07/4 про закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин НОМЕР_1 (м. Біла Церква), НОМЕР_2 (с. Дівички) за кошти Державного бюджету України), а також 13.04.2007 договір № 251/4/2/07/12 про закупівлю послуг з харчування особового складу військових частин НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 у тому числі: управління в/ч НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 1-й підрозділ, командний пункт, 9-й підрозділ, КПС-1, 11-й підрозділ, 5-й підрозділ, 10-й підрозділ, КПС-2, 12-й підрозділ, НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , -Л436, АЗ 177, АЗ 193, НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , Житомирський військовий інститут радіоелектроніки, НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 і годування тварин (за кошти Державного бюджету України).
Так, за умовами зазначених договорів виконавець зобов`язався надати послуги з харчування особового складу військових частин, визначених сторонами, в стаціонарних та польових умовах, а також військових частин (закладів), що прикріплені на продовольче забезпечення згідно із затвердженими Кабінетом Міністрів України нормами харчування та вимогами чинного законодавства (п. 1.1. договорів).
Строк дії даних догорів був встановлений з дати набрання ним чинності до 31.12.2007 (п. 11.1. договору від 12.01.2007, п. 12.1. договору від 13.04.2007). Внаслідок укладення сторонами численних додаткових угод, строк дії вказаних договорів було продовжено до 31.12.2010.
Закон України "Про здійснення державних закупівель" станом на 01.01.2011 (із змінами, внесеними Законом від 23.12.2010 № 2856-VI) визначав правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти.
Частина 4 ст. 40 вказаного Закону встановлювала заборону укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.
Законом України "Про внесення змін до розділу XI "Прикінцеві положення" Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, учнів (студентів) навчальних закладів та дітей" від 11.01.2011 р. N 2899-VI, до розділу XI "Прикінцеві положення" Закону України "Про здійснення державних закупівель" внесено зміни, після пункту 3 доповнено новим пунктом такого змісту:
"4. Дозволити у 2011 році:
1) замовникам для безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, а також учнів (студентів) навчальних закладів та дітей, харчування яких здійснюється за рахунок державних коштів, укладати договори про закупівлю послуг з харчування із суб`єктами господарювання - переможцями процедури закупівлі у 2009 - 2010 роках в межах відповідних бюджетних призначень, із строком їх дії до 31 березня 2011 року;
2) Міністерству оборони України передавати зазначеним суб`єктам господарювання на безоплатній основі та на умовах повернення у стані не гіршому, ніж на момент передачі, закріплене за ними рухоме та нерухоме майно, необхідне для організації харчування в стаціонарних та польових умовах, згідно з визначеним Міністерством оборони України переліком;
3) Міністерству оборони України з метою погашення заборгованості за надані у 2010 році послуги з харчування особового складу Збройних Сил України проводити розрахунки за фактично надані послуги згідно з укладеними договорами в межах відповідних бюджетних призначень."
Відтак, з метою виконання зазначених законодавчих приписів щодо безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, окремим дорученням Міністра оборони України Єжеля М.Б. від 08.02.2011 заступнику Міністра оборони України Кушніру І.М. та тимчасовому виконуючому обов`язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковнику Браславському І.Л. доручено укласти договори на закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин (закладів) із суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2009-2010 роках.
Як підтверджується матеріалами справи та встановлено судом, листом від 16.12.2010 № 286/5/1052 тимчасовим виконуючим обов`язки директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковником Браславським І.Л. позивачеві доведено, що для забезпечення харчування військовослужбовців у період проведення закупівлі цих послуг на 2011 рік, за протокольним дорученням Прем`єр-міністра України, проводиться відповідна робота, у зв`язку з чим позивачеві запропоновано письмово підтвердити можливості свого підприємства забезпечити надання послуг з харчування особового складу військ з 01.01.2011.
У відповідь на вказане звернення позивач, листом від 28.12.2010 № 1651 повідомив про можливість надання послуг з харчування у запитуваний період, на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007.
Відтак, позивач у справі Державне підприємство Міністерства оборони України Білоцерківський військовий торг протягом 2007 2010 років був виконавцем послуг організації харчування особового складу військових частин і годування тварин за рахунок коштів Державного бюджету України.
Правовідносини між позивачем та відповідачем у попередній рік були врегульовані у подібний спосіб, оскільки постановою Кабінету Міністрів України Про заходи щодо організації бюджетного процесу у 2010 році від 29.12.2010 № 1414 Міністерству оборони України для забезпечення безперервності процесу харчування особового складу Збройних Сил України було надано право укладати з суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2007-2009 роках додаткові угоди щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України.
Таким чином, фактичні обставини справи свідчать про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з договору про надання послуг, який був укладений ними у простій письмовій формі шляхом обміну листами відповідно до положень ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, а саме: договір з надання послуг з організації харчування особового складу військових частин НОМЕР_1 (м. Біла Церква), НОМЕР_2 (с. Дівички), НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 у тому числі: управління в/ч НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , 1-й підрозділ, командний пункт, 9-й підрозділ, КПС-1, 11-й підрозділ, 5-й підрозділ, 10-й підрозділ, КПС-2, 12-й підрозділ, НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , -Л436, АЗ 177, АЗ 193, НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , НОМЕР_30 , Житомирський військовий інститут радіоелектроніки, НОМЕР_31 , НОМЕР_32 , НОМЕР_33 , НОМЕР_34 , НОМЕР_35 , НОМЕР_36 , НОМЕР_37 , НОМЕР_38 , НОМЕР_39 , НОМЕР_40 , НОМЕР_41 і послуг з годування тварин н період з 01.01.2011 до 31.03.2011.
Так, положеннями статті 41 Закону Про здійснення державних закупівель визначено істотні умови договору про закупівлю, а також встановлено, що у разі якщо сторони не досягли згоди щодо всіх істотних умов, договір про закупівлю вважається неукладеним. Якщо учасник вчинив фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються відповідно до Цивільного кодексу України.
Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
При цьому, системний аналіз Закону України Про здійснення державних закупівель, положень Цивільного та Господарського кодексів України дає підстави дійти висновку, що вчинення сторонами правочину у спрощений спосіб з можливим недотриманням процедури його укладення, не має наслідком його нікчемність.
Таким чином, укладення договору у простій письмовій формі шляхом обміну листами не суперечить Закону України Про здійснення державних закупівель, що був чинний у період виникнення та виконання спірних правовідносин.
Поміж іншого, судом також встановлено, що на виконання укладеного правочину з надання послуг позивач у період з 01.01.2011 по 16.02.2011 надав відповідачу послуги з організації харчування особового складу військових частин та годування тварин на суму 16 127 390, 76 грн., що підтверджується щоденними та зведеними актами наданих послуг по кожній військовій частини, які підписані командирами військових частин без зауважень та копії яких долучені до матеріалів справи (томи справи 1, 2, 3, 4, 5), крім того позивачем до суми позову включено вартість харчування офіцерів на учбових полігонах (Чауда) в 2010 році на суму 216 852, 00 грн., яка також підтверджується первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, листом від 07.07.2011 за № 220/3943, заступник Міністра оборони України Кушнір І.М. повідомив керівника позивача, що в Міністерстві оборони України розглянуто звернення щодо підписання акту звірки розрахунків та за результатами розгляду із наданих актів вбачається, що з 01.01.2011 по 16.02.2011 ДП МО України Білоцерківський військовий торг забезпечив організацію харчування військовослужбовців на загальну суму 16 344 242, 76 грн., проте , оскільки строк оплати за зобов`язаннями ДП МО України Білоцерківський військовий торг щодо надання послуг з організації харчування військовослужбовців сторонами не встановлений договором через його відсутність, то станом на сьогодні (мається на увазі час розгляду акту звірки) заборгованість Міністерства оборони України перед підприємством не значиться.
Таким чином, з наявної в матеріалах справи переписки сторін та наявних в матеріалах справи первинних документів вбачається, що послуги з харчування військовослужбовців на суму 16 344 242, 76 грн. були надані позивачем відповідачу в повному обсязі, прийняті відповідачем без зауважень.
Приписами ст. 526 Цивільного кодексу України закріплено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
При цьому, укладеним між сторонами договором, строк оплати визначений не був.
Зі змісту ст. 530 Цивільного кодексу України вбачається, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
За таких обставин, коли відповідач не оплатив послуги, прийняті від позивача відповідно до укладеного у простій письмовій формі договору, його прострочення перед позивачем слід вважати таким, що виникло з моменту звернення позивача до суду з даним позовом.
Поміж іншого, скасовуючи рішення Господарського суду міста Києва від 21.03.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 17.07.2017 у даній справі, Вищий господарський суд України в своїй постанові від 04.12.2017 вказав про те, що судами попередніх інстанцій не встановлено, чи дотримані вимоги Закону України "Про здійснення державних закупівель" станом на 01.01.2011 (із змінами, внесеними Законом від 23.12.2010 № 2856-VI) щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України, чи направлено Міністерству оборони України вказані акти наданих послуг.
Частиною 1 ст. 316 Господарського процесуального кодексу України закріплено, що вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Відтак, виконуючи вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції від 04.12.2017, слід зазначити наступне.
Як вже вказувалось вище, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про здійснення державних закупівель" (в редакції Закону № 2899-17 від 11.01.2011) дозволено у 2011 році замовникам для безперервного забезпечення харчування особового складу Збройних Сил України, а також учнів (студентів) навчальних закладів та дітей, харчування яких здійснюється за рахунок державних коштів, укладати договори про закупівлю послуг з харчування із суб`єктами господарювання - переможцями процедури закупівлі у 2009-2010 роках в межах відповідних бюджетних призначень, із строком їх дії до 31 березня 2011 року.
При цьому, судом встановлено, що правовідносини між сторонами у попередній рік були врегульовані у подібний спосіб, так, Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2010 року № 1414 "Про заходи щодо організації бюджетного процесу у 2010 році", відповідно до якої Міністру оборони України для забезпечення безперервності процесу харчування особового складу Збройних Сил України було надано право укладати з суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2007-2009 роках додаткові угоди щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України.
Відтак, таке державне регулювання надання послуг з харчування особового складу Збройних Сил України зумовлене їх специфічним характером, зміст якого полягає у необхідності забезпечення безперервного надання цих послуг.
Разом з тим, відповідно до п. 9.1. Тимчасової інструкції про організацію продовольчого забезпечення військовослужбовців та годування штатних тварин Збройних Сил України шляхом залучення суб`єктів господарювання, затвердженої наказом Міністра оборони України 20.03.2008 № 106 (том 5, а.с.80-86) власне Міністерство оборони України зобов`язане готувати та погоджувати із зацікавленими сторонами проекти договорів про надання послуг з харчування та надавати копію укладеного договору представнику замовника.
Так, відповідно до п.п. 5.1.7. договору від 12.01.2007 № 251/4/2/07/4 та п.п. 5.1.6. договору від 13.04.2007 № 251/4/2/07/12 позивач (Виконавець) тричі на місяць (станом на 10,20 та останнє число місяця) підписував зведений акт прийому наданих послуг та подавав його Замовнику (відповідачу) разом з рахунком на оплату.
Згідно з вимогами п. 5.3.5. Договору від 12 січня 2007 року № 251/4/2/07/4 та п. 5.3.4 Договору від 13 квітня 2007 року № 251/4/2/07/12 представник Замовника (командир військової частини) тричі на місяць (станом на 10, 20 та останнє число місяця) підписував складений у трьох примірниках зведений акт прийому наданих послуг (перший примірник - Замовнику, другий примірник Виконавцю третій примірник Представникам замовника).
Сторони, відповідно до вищезазначених вимог дговорів протягом всього періоду надання послуг з організації харчування особового складу військових частин належним чином виконували покладені на них обов`язки, передбачені п.п. 5.1.7., 5.3.5. договору від 12.01.2007 № 251/4/2/07/4 та п. 5.1.6., 5.3.4. договору від 13.04.2007 № 251/4/2/07/12.
Судом встановлено, що в матеріалах справи містяться докази, що підтверджують направлення Міністерству оборони України вказаних актів наданих послуг, (том 17, а.с. 22-36).
Крім того, що стосується процедури закупівлі послуг, на яку у свою чергу звертав увагу відповідач, то позивачем були надані у відповідності до вимог Закону України "Про здійснення державних закупівель" докази щодо проведення процедури закупівлі послуг з харчування у 2010 році та їх результатів.
З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що в кінці 2010 року Міністерство економіки України відмовило Міністерству оборони України у погодженні застосування процедури закупівлі послуг громадського харчування (харчування особового складу військових частин та військового навчального закладу Збройних Сил України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин) в одного учасника за державні кошти.
Із змісту звіту комітету конкурсних торгів Міністерства оборони України № 72/181/8 від 31.01.2011 про результати проведення процедури закупівлі в одного учасника (том 17, а.с. 112-115) вбачається:
- п. 8. Інформація про учасника, з яким укладено договір про закупівлю - відсутня.
- п. 9. Інформація про дату укладення договору про закупівлю та його ціна (з урахуванням ПДВ) - відсутня.
- в п. 12. «Інша інформація» зазначено:
"Підставою застосування процедури закупівлі в одного учасника послуг громадського харчування (харчування особового складу військових частин та військового навчального закладу Збройних Сил України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин) є виникнення термінової потреби в товарах, роботах чи послугах, в тому числі необхідних для оперативної негайної ліквідації наслідків надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру, обмежених у часі та непідконтрольних замовнику, яких не можна було уникнути.
Відповідно до статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про Збройні Сили України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, гарантує одержання ними за рахунок держави продовольчого та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулює зацікавленість громадян України у перебуванні на військовій службі.
Виділеної, кошторисом Міністерства оборони України на 2010 рік, суми бюджетних асигнувань на організацію харчування особового складу військових частин та військового навчального закладу, що дислоковані у Київській, Житомирській, Черкаській, Полтавській та Сумській областях, вистачило орієнтовно до 30 вересня 2010 року.
Починаючи з січня місяця поточного року у Міністерстві оборони України неодноразово піднімалися питання щодо збільшення видатків, необхідних для забезпечення Збройних Сил у продукції та послугах тилового призначення.
Для забезпечення безперервності процесу харчування особового складу Збройних Сил України до кінця 2010 року постановою Кабінету Міністрів України від 18 жовтня 2010 р. № 969 «Питання використання у 2010 році коштів державного бюджету, передбачених Міністерству оборони за деякими програмами» зі Стабілізаційного фонду передбачено додаткове виділення коштів, у сумі 87,0 млн. грн.
Харчування військовослужбовців в стаціонарних та польових умовах це складний процес, який потребує значного часу для перекваліфікації до військової специфіки цивільного кухарського та технічного персоналу виконавців.
Враховуючи вищезазначене, з метою забезпечення безперервності процесу харчування особового складу Збройних Сил України, який значною мірою впливає на підтримання військ у бойовій і мобілізаційній готовності, своєчасного, ефективного та цільового використання коштів, виділених Міністерству оборони у кінці бюджетного року, та враховуючи стислі терміни для результативного проведення процедури закупівлі, необхідно терміново здійснити закупівлю послуг громадського харчування (харчування особового складу військових частин та військового навчального закладу Збройних Сил України, інших осіб, які згідно із законодавством мають право на забезпечення харчуванням у стаціонарних та польових умовах та годування штатних тварин) за процедурою закупівлі в одного учасника.
Відтак, Міністерством економіки України відмовлено в погодженні застосування процедури закупівлі в одного учасника (лист про відмову від 25.11.2010 № 3305-25/12664-06).
Таким чином, суд вказує про те, що доки Міністерство оборони України готувало даний звіт на розгляд Міністру Оборони України, Державне підприємство Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг уже протягом місяця (січня 2011 року) надавало послуги з харчування військовослужбовців.
З огляду на викладене, очевидним є висновок, про те, що відповідач, отримавши відмову від Міністерства економіки України в погодженні застосування процедури закупівлі в одного учасника з метою забезпечення безперервності процесу харчування особового складу військових частин і звернувся до позивача з листом від 16.12.2010 № 286/5/1052 з пропозицією письмово підтвердити можливості свого підприємства забезпечити надання послуг з харчування особового складу військ з 01.01.2011.
Та, як вже вказувалось вище та було встановлено судом, позивач прийняв дану пропозицію та листом від 28.12.2010 № 1651 повідомив про можливість надання послуг з харчування у запитуваний період, на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007.
В подальшому вся документація (акти виконаних робіт, рахунки-фактури) оформлялись на підставі та на умовах договорів № 251/4/2/07/4 від 12.01.2007 та № 251/4/2/07/12 від 13.04.2007 та додаткових угод до них. І власне самим Міністром оборони України не заперечувалось прийняття таких послуг з харчування і тільки окремим дорученням Міністра оборони України від 08.02.2011 заступнику Міністра оборони Кушніру І.М., та ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковнику Браславському I.JI., доручено укласти договори на закупівлю послуг з організації харчування особового складу військових частин (закладів) із суб`єктами господарювання - переможцями процедур закупівлі у 2009-2010 роках.
На підставі, та на виконання даного окремого доручення позивачем передано за відповідними актами іншому суб`єкту господарювання відповідну матеріально-технічну базу та власне саме харчування.
10.02.2011 ТВО директора Департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України затверджено графік запровадження харчування ТОВ "Провідна продовольча компанія ЗС" у військових частинах дислокованих у Київській, Житомирській, Черкаській, Полтавській та Сумській областях.
Протягом періоду, визначеного вищезазначеним графіком здійснювалась передача послуг з організації харчування особового складу військових частин від позивача до ТОВ "Провідна продовольча компанія ЗС".
Відтак, суд вказує про те, що правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг за державні кошти, визначені Законом України "Про здійснення державних закупівель" № 2289-VI від 1 червня 2010 року станом на 01.01.2011 (із змінами, внесеними Законом від 23 грудня 2010 року № 2856-VI), згідно з ч. 4 ст. 40 якого забороняється укладання договорів, які передбачають витрачання державних коштів до/без проведення процедур закупівель, крім випадків, передбачених цим Законом.
При цьому, встановлені судом обставини, що у свою чергу не були спростовані відповідачем, свідчать про виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин з договору про надання послуг, який був між сторонами у простій письмовій формі шляхом обміну листами відповідно до положень ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України, разом з тим, системний аналіз Закону України "Про здійснення державних закупівель" щодо продовження дії договорів про закупівлю послуг з харчування в межах відповідних бюджетних призначень Міністерства оборони України, що був чинний у період виникнення та виконання спірних правовідносин, дає підстави дійти до беззаперечного висновку, що укладення договору у простій письмовій формі шляхом обміну листами не суперечить вказаному Закону.
Разом з тим, суд вказує про те, що заперечення відповідача з приводу того, що процедуру закупівлі послуг з харчування у відповідача на період з 01.01.2011 по 16.02.2011 не проведено, та договір закупівлі не укладено, не заслуговують на увагу суду, оскільки, ґрунтуються на помилковому трактуванні положень чинного законодавства, зокрема, пункту 4 розділу XI Прикінцеві положення Закону України "Про здійснення державних закупівель" та ст. 41 вказаного Закону, якою передбачено, що якщо учасник вчинив фактичні дії щодо виконання договору, правові наслідки таких дій визначаються відповідно до Цивільного кодексу України.
Так, частиною 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
В той час, статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, оскільки факт надання позивачем послуг доведено належними та допустимими засобами доказування, та у свою чергу, їх вартість документально підтверджена, то за таких підстав вимоги в частині стягнення суми основного боргу є законними і такими, що підлягають задоволенню.
Однак, крім суми основного боргу, позивач просив суд стягнути з відповідача 3 % річних з простроченої суми та інфляційні втрати, нараховані за період з 01.04.2011 по 31.01.2014.
Щодо стягнення з відповідача 833 556, 37 грн. інфляційної складової боргу та 1 394 410,09 грн. 3 % річних за період з 01.04.2011 по 31.01.2014, то суд вказує наступне.
Так, нормами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Однак, укладеним між сторонами договором строк оплати не встановлено, а відтак, прострочення перед позивачем слід вважати таким, що виникло з моменту звернення позивача до суду з відповідним позовом.
А отже, вимоги про стягнення на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, нараховані за межами строків договорів від 12.01.2007 та 13.04.2007, а не чинного у спірний період договору, укладеного у спрощений спосіб, задоволенню не підлягають, оскільки, протягом заявленого періоду прострочення боржника не існувало.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва.

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Державного підприємства Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг задовольнити частково.
2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00340022) на користь Державного підприємства Міністерства Оборони України Білоцерківський військовий торг (09113, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Матросова, 17, ідентифікаційний код 08358735) боргу в розмірі 16 344 242 (шістнадцять мільйонів триста сорок чотири тисячі двісті сорок дві) грн. 76 коп. та судового збору в розмірі 1 827 (одну тисячу вісімсот двадцять сім) грн.
3. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, просп. Повітрофлотський, 6, ідентифікаційний код 00340022) в дохід Державного бюджету України 71 253 (сімдесят одну тисячу двісті п`ятдесят три) грн. 00 коп. судового збору.
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено: 21.05.2018
Суддя Д.О. Баранов