УХВАЛА

м. Київ

23.05.2018Справа № 910/663/17

За заявоюПідприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі»
пророзстрочення виконання рішення
у справі№910/663/17
за позовомДочірнього підприємства «СТАДА-Україна» Компанії «БЕПХА Бетайлігунгсгезельшафт фюр Фармаверте мбХ»
доПідприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі»

простягнення 1 184 956,90 грн.
Суддя Босий В.П.

секретар судового засідання Єрмак Т.Ю.

Представники сторін:
від позивача:Грабовський О.О.
від відповідача (заявника):Павлова О.М.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Дочірнє підприємство «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» про стягнення 1 184 956,90 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.03.2017, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 16.05.2017 та постановою Верховного суду від 21.03.2018, позовні вимоги Дочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» задоволено повністю, стягнуто з Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» на користь Дочірнього підприємства «Нижфарм-Україна» Відкритого акціонерного товариства «Нижегородський фармацевтичний завод» інфляційні у розмірі 1 084 793,88 грн., 3% річних у розмірі 100 163,02 грн. та судовий збір у розмірі 17 774,35 грн.

09.06.2017 на виконання вказаного рішення Господарським судом міста Києва було видано відповідний наказ.

15.05.2018 через канцелярію суду надійшла заява Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» про розстрочення виконання рішення.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.05.2018 вказану заяву призначено до розгляду на 23.05.2018.

Представник заявника в судове засідання з'явилася, на виконання вимог ухвали суду надала пояснення по суті спору, подану заяву підтримала, виконання рішення у даній справі просила розстрочити на 12 місяців.

Представник позивача в судове засідання з'явився, надав пояснення по справі, проти задоволення заяви про розстрочення виконання рішення заперечував.

В судовому засіданні 23.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:

1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;

2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан;

3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Таким чином, в основу судового акту про надання розстрочки або відстрочки виконання рішення суду має бути покладений обґрунтований висновок про наявність обставин, що ускладнюють чи роблять неможливим його виконання.

Як на підставу для розстрочення виконання рішення суду у даній справі відповідач вказує на те, що стягнута таким рішенням сума є досить великою, а на момент подання такої заяви у відповідача склалися обставини, що суттєво ускладнюють виконання такого рішення.

Зокрема, відповідач зазначає, що у провадженні державних та приватних виконавців знаходяться численні виконавчі провадження про стягнення з Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» заборгованості на суму більш ніж 20 мільйонів гривень. При цьому, в межах вказаних виконавчих проваджень на майно та грошові кошти боржника були накладені арешти, що унеможливлює ведення господарської діяльності з 2013 року у повному обсязі.

Також заявник вказує, що практично все його майно перебуває в іпотеці або заставі згідно укладених ним договорів забезпечення виконання грошових зобов'язань з банківськими установами.

З урахуванням викладених обставин, відповідач просить суд розстрочити виконання рішення суду у даній справі на 12 місяців зі сплатою грошових коштів згідно визначеного графіку.

Так, статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Суд відзначає, що відповідачем не надано належних доказів того, що на момент розгляду даної заяви дійсно існують виняткові обставини, які спричинюють ускладнення або унеможливлюють виконання судового рішення відповідно до вимог ст. 121 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідач просить суд відстрочити виконання рішення у даній справі на 12 місяців зі сплатою грошових коштів згідно визначеного графіку, проте жодним чином не обґрунтовує запропонованого графіку погашення та не надає жодних доказів на підтвердження того, що внаслідок такого розстрочення рішення суду у даній справі буде виконане.

Зокрема, за наявності численних виконавчих проваджень, в яких на грошові кошти та майно боржника були накладені арешти, відповідачем не доведено існування можливості сплати щомісячних платежів згідно визначеного графіку (а саме гарантованого перерахування на користь позивача 80 340,09 грн. кожного місяця).

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання відстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Із підстав, умов та меж надання розстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання розстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання розстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Аналогічні висновки містяться у постанові Вищого господарського суду України від 30.06.2016 р. у справі № 908/4247/14.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд відзначає, надані заявником докази існування значної заборгованості перед різними контрагентами, накладенні арештів на майно та грошові кошти в межах виконавчого провадження, а також перебування майна у забезпеченні не підтверджують фактів гарантованого надходження до відповідача грошових коштів у строк, вказаний у заяві про розстрочку виконання рішення у даній справі, відповідачем не було надано.

Суд відзначає, що стаття 331 Господарського процесуального кодексу України вимагає наявність конкретних обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом.

Перелічені відповідачем обставини не є виключними та такими, що не унеможливлюють виконання рішення.

При цьому, твердження заявника про скрутне матеріальне становище не є тими обставинами, з якими приписи ст. 331 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість надання розстрочки, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливості виконання ним грошового зобов'язання.

Європейський суд з прав людини у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії» (заява № 22774/93) наголосив, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6, також передбачає практичне виконання остаточних, обов'язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні (див., mutatis mutandis, рішення у згадуваній вище справі Горнсбі, с. 510, п. 40). Отже, виконання судового рішення не може відстрочуватися на незаконних підставах.

З огляду на викладене, з урахуванням балансу інтересів сторін та права на справедливий судовий розгляд, яке може бути порушене у випадку довготривалого невиконання рішення суду, заява Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» про розстрочку виконання рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 234, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва -

УХВАЛИВ:

1. В задоволенні заяви Підприємства з іноземною інвестицією у формі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фалбі» про розстрочку виконання рішення у справі №910/663/17 відмовити.

2. Дана ухвала набирає законної сили в порядку ст. 235 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржена.

Повна ухвала складена 29.05.2018

Суддя В.П. Босий