ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 916/3266/17
м. Одеса, проспект Шевченка, 29, зал судового засідання Одеського апеляційного господарського суду №10

Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Лавриненко Л.В.

суддів: Богатиря К.В., Величко Т.А.

секретар судового засідання Безпалюк А.В.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

на рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р.

по справі № 916/3266/17

за позовом Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл.

про зобовязання вчинити певні дії

суддя суду першої інстанції: ОСОБА_2

час та місце ухвалення рішення: 07.03.2018 р., 11:36 год., м. Одеса, пр.-т. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області, зал судових засідань № 14.

повний текст складено та підписано: 12.03.2018 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 р. відкрито апеляційне провадження у справі № 916/3266/17 за апеляційною скаргою Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України на рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 24.04.2018 р. розгляд апеляційної скарги Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України на рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р. призначено на 22 травня 2018 р. на 12:30 год.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України розглянута в межах процесуального строку, встановленого ч. 1 ст. 273 ГПК України.

В грудні 2017 р. Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл. про зобовязання відповідача за власний рахунок провести незалежну оцінку державного майна, а саме окремо виділеного майна причалу № 17 (ГТС).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що проведення незалежної оцінки державного майна необхідне для визначення грошової суми, яка підлягає сплаті відповідачем за користування спільним майном на підставі договору від 06.12.2005 р. № К-23У-44.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р. у задоволенні позову Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України відмовлено у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що оцінка майна обовязково проводиться або перед укладанням договору оренди або перед продовженням (поновлення) договору оренди, що в даному випадку не має місця, з огляду на правову природу договору від 06.12.2005 р. № К-23У-44.

Не погодившись з наведеним рішенням, Державне підприємство Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України оскаржило його до Одеського апеляційного господарського суду.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані порушенням місцевим господарським судом норм матеріального права.

Також позивач посилається на той факт, що пунктом 2 Методики оцінки обєктів оренди, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України „Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів від 10.08.1995 р. № 629, передбачено прямий обовязок орендаря за свій рахунок здійснювати незалежну оцінку обєкту оренди (активів, що входять до складу обєкта оренди) та аудиторську перевірку обєкта оренди.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл. в поданому відзиві проти доводів, викладених в апеляційній скарзі заперечує та просить суд апеляційної інстанції оскаржуване рішення залишити без змін.

Розглянувши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Одеської області від 27.10.2005 р. у справі № 15/254-05-7274 задоволено позов ОСОБА_1 з обмеженою відповідальність «Трансінвестсервіс» Одеська обл. до Морського торговельного порту „Южний Одеська обл. про спонукання укласти договір.

Зобовязано Морський торговельний порт „Южний укласти з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Трансінвестсервіс договір про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю „Трансінвестсервіс причалу № 17, який знаходиться на балансі Морського торгівельного порту „Южний, в редакції позивача.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 р. по справі № 15/254-05-7274, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 28.02.2006 р., рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2005 р. змінено шляхом викладення у резолютивній частині повного тексту договору про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс Одеська обл. - причалу № 17, що знаходиться на балансі Морського торгового порту Южний Одеська обл. (у відповідності до вимог ст. 358 Цивільного кодексу України).

На виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 р. по справі №15/254-05-7274 між Морським торговим портом „Южний Одеська обл., (правонаступником якого є Южненська філія Державного підприємства Адміністрація морських портів України) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс Одеська обл., (правонаступником якого є ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива) укладено договір про порядок використання частини цілісного майнового комплексу від 06.12.2005 р. № К-23У-44.

Відповідно до п. 1.1 цього договору предметом даного договору є угода сторін про порядок володіння й використання цілісного майнового комплексу підприємства (ТОВ "Трансінвестсервіс"), що знаходиться в спільній частковій власності підприємства і Держави в особі порту (МТП "Южний"), який має частину комплексу - причал № 17 - на своєму балансі.

Згідно з п. п. 2.4, 3.1 договору від 06.12.2005 р. № К-23У-44 підприємство зобов'язано, незалежно від доходу, отриманого від використання об'єкта, щомісяця перераховувати за користування частиною комплексу - причалом №17, що знаходиться на балансі порту, грошову суму, визначену у відповідності до п. 3.1 даного договору.

Підприємство щомісяця, до 15 числа місяця, наступного за звітним, зобов'язується перераховувати порту грошову суму за користування частиною майнового комплексу підприємства, визначену за Методикою розрахунку, що є додатком до даного договору (Додаток № 1).

Приписами додатку № 1 до договору від 06.12.2005 р. №К-23У-44 сторони погодили порядок розрахунків за користування частиною майнового комплексу, а саме, плата за користування частиною комплексу встановлюється сторонами залежно від кількості оброблюваного вантажу на частині комплексу, що іменується причал № 17.

За будь - яких обставин, сума плати за користування не може бути меншою, ніж встановлена за Методикою Кабінету Міністрів України сума орендної плати за аналогічний обєкт.

Листом від 07.02.2017 р. № 658/01/102-17 Державне підприємство Адміністрація морських портів України м. Южне, посилаючись на Закон України „Про оренду державного та комунального майна та Постанову Кабінету Міністрів України від 10.08.1996 р. №629 повідомило ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл. про необхідність проведення за власний рахунок оцінки причалу № 17.

Листом від 12.06.2017 р. № 3360/01/102-17 Державне підприємство Адміністрація морських портів України повторно повідомило відповідача про необхідність проведення за власний рахунок оцінки причалу № 17.

ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл. листом від 26.06.2017 р. № 2606/01 повідомило Державному підприємству Адміністрація морських портів України про відсутність правових підстав для проведення оцінки майна причалу №17.

Внаслідок відмови ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива Одеська обл. проводити оцінку майна причалу № 17, Державне підприємство Адміністрація морських портів України звернулось до господарського суду з вимогою про зобовязання відповідача провести оцінку майна причалу № 17 за власний рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обовязку.

Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з приписами статей 6, 627, 628 та 638 Цивільного кодексу України сторони вільні в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За приписами ч.1, ч.7 ст. 193 ГК України, які кореспондуються з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобовязань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобовязання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Згідно з ч. 1-2 ст. 355 Цивільного кодексу України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

За приписами ч. 1-3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як зазначалося вище, постановою Одеського апеляційного господарського суду від 06.12.2005 р. по справі № 15/254-05-7274 рішення Господарського суду Одеської області від 27.10.2005 р. змінено шляхом викладення у резолютивній частині повного тексту договору про порядок використання частини цілісного майнового комплексу ТОВ Трансінвестсервіс - причалу № 17, що знаходиться на балансі Морського торгового порту Южний

Також при вирішенні спору по справі № 15/254-05-7274 судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс (правонаступником якого є ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю ТІС-Міндобрива) є власником майнового комплексу по перевантажуванню вантажів, розташованого в порту „Южний Одеської області, який складається із залізничної станції „Хімічна, складських корпусів, двох причалів, а також технологічних ліній по перевантажуванні мінеральних добрив і зерна, є цілісним майновим комплексом.

Крім того, в наведеній постанові Одеський апеляційний господарський суд зазначив, що комплекс відноситься до категорії цілісних майнових комплексів, працює за єдиною технологією і переданий у власність ТОВ „Трансінвестсервіс. Причальне спорудження та конструкції причалу споруджені на землях водного фонду, що належать позивачу і нерозривно повязані, інженерними комунікаціями та покриттям причалу, які належать позивачеві.

Отже, і причал, і комплекс можуть бути використані виключно як єдине ціле, оскільки ні фізичному, ні юридичному поділу не підлягають. Фактично цілісним майновим комплексом володіють на праві власності дві особи: господарське товариство і держава.

На цілісний майновий комплекс повинен поширюватися правовий режим спільної власності.

За таких обставин, судом апеляційної інстанції було зроблено висновок про те, що з огляду на нерозривність та неподільність перевантажувального комплексу та причалу № 17 у ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю Трансінвестсервіс та Морського торгового порту „Южний виникла спільна часткова власність на цілісний майновий комплекс і частка держави становить вартість частини комплексу, а саме причального спорудження.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом щодо того, що договір від 06.12.2005 р. №К-23У-44 за своєю правовою природою є саме договором про порядок володіння та користування спільним майном.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з Господарським судом Одеської області про застосування при вирішення даного спору положень чинного законодавства, яким врегульовано порядок визначення плати за користування державним майном, у звязку з відсутністю у законодавстві порядку розрахунку матеріальної компенсації за користування спільною частковою власністю, а саме Закону України „Про оренду державного та комунального майна та постанови Кабінету Міністрів України „Про затвердження Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів від 10.08.1995 р. № 629.

Відповідно до ст. 11 Закону України „Про оренду державного та комунального майна оцінка об'єкта оренди здійснюється за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України.

Оцінка об'єкта оренди передує укладенню договору оренди.

У разі якщо на момент продовження дії договору оренди остання оцінка об'єкта оренди була зроблена більш як три роки тому, для продовження (поновлення) договору оренди провадиться оцінка об'єкта оренди.

Згідно з п. 1 Методики оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів відповідно до цієї Методики проводиться оцінка майна державних підприємств, установ та організацій, іншого окремого індивідуально визначеного майна, що перебуває в державній та комунальній власності, підприємств, заснованих на майні, що належить Автономній Республіці Крим або перебуває у комунальній власності (далі - підприємства), що передається в оренду, а саме:

- цілісних майнових комплексів підприємств, їх структурних підрозділів (філій, цехів, дільниць);

- нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) та іншого окремого індивідуально визначеного майна підприємств (машин, устаткування, інших облікових одиниць основних засобів, нематеріальних активів та інших цінностей, що виділяються у самостійний об'єкт оренди згідно із законодавством);

- майна, що не увійшло до статутних (складених) капіталів господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

За приписами п. 2 наведеної Методики оцінка об'єктів оренди проводиться з метою визначення вартості таких об'єктів згідно з положеннями (національними стандартами) оцінки майна та цією Методикою з урахуванням положень (стандартів) бухгалтерського обліку для відображення її в договорі оренди та використання під час розрахунку орендної плати.

Оцінка обов'язково проводиться перед укладенням договору оренди та перед продовженням (поновленням) договору оренди у разі, коли на момент продовження дії такого договору остання оцінка об'єкта оренди була проведена більш як три роки тому.

Передбачені цією Методикою послуги з проведення незалежної оцінки об'єкта оренди (активів, що входять до складу об'єкта оренди) та аудиторської перевірки об'єкта оренди оплачує орендар.

Отже з аналізу наведених приписів суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Методика оцінки об'єктів оренди, Порядку викупу орендарем оборотних матеріальних засобів та Порядку надання в кредит орендареві коштів та цінних паперів застосовується лише у випадках:

- оцінки об'єктів оренди з метою визначення вартості таких об'єктів;

- перед укладенням договору оренди;

- перед продовженням (поновленням) договору оренди.

З огляду на той факт, що державне майно причал № 17 не перебуває в оренді, а знаходиться у спільному користуванні, а також те, що договір від 06.12.2005 р. №К-23У-44 укладений на необмежений строк, застосування Методики оцінки об'єктів оренди та покладення на відповідача обовязку здійснення оцінки державного майна за власний рахунок є безпідставним.

З огляду на викладені обставини справи, наявні докази та норми чинного законодавства, Одеський апеляційний господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість та законність оскаржуваного судового рішення, у звязку з чим, апеляційна скарга Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України підлягає залишенню без задоволення, а рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р. по справі № 916/3266/17 без змін.

Керуючись ст. ст. 267-282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ

Рішення Господарського суду Одеської області від 07.03.2018 р. по справі № 916/3266/17 залишити без змін, апеляційну скаргу Державного підприємства Адміністрація морських портів України в особі Южненської філії Державного підприємства Адміністрація морських портів України - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в порядку, встановленому ГПК України до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 29.05.2018 р.

Головуючий суддя : Л.В. Лавриненко

Судді: К.В. Богатир

ОСОБА_3