ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2018 р.Справа № 924/1220/17

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Смаровоза М.В. при секретарі судового засідання Нестеруку М.П., розглянувши справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до: 1. Приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня"

2. Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2

про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном

за участю представників:

позивача: ОСОБА_3 - за ордером від 12.02.2018р.;

першого відповідача: ОСОБА_4 - за дов. від 07.04.2017р.;

другого відповідача: не з'явився.

У судовому засіданні 07.05.2018р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі.

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить суд визнати недійсним договір оренди від 01.05.2017р., що укладений між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, та усунути перешкоди у користуванні орендованим майном шляхом надання вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та його працівникам до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, зокрема, що на підставі договору оренди приміщення №1 та акту приймання-передачі приміщень від 03.01.2017р. ФОП ОСОБА_1 належним чином користувався нежитловими приміщеннями, у тому числі тракторним станом з піднавісом для с/г техніки площею 830,6 м кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, та вчасно сплачував орендну плату. Однак, з червня 2017р. відповідачами вчиняються перешкоди у допуску позивача та його працівників до орендованої території, про що складено відповідні акти від 08.06.2017р., від 07.09.2017р. та від 25.11.2017р. З висновку за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 29.11.2017р. вбачається, що між відповідачами 01.05.2017р. укладено договір про надання в оренду частини тракторного стану з піднавісом та прилеглою територією площею 200 м.кв., який перебуває в оренді позивача. Вказане, як вважає позивач, безпосередньо порушує права позивача на безперешкодне користування орендованим майном для здійснення підприємницької діяльності та суперечить вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст. 203, 759, 760 ЦК України та Закону України „Про оренду державного та комунального майна". Лист від 11.12.2017р. з вимогою усунення порушень вимог законодавства надіслано відповідачу 1, однак залишено ним без відповіді та належного реагування.

Крім того, позивач зазначив, що дійсно на момент укладення договорів від 03.01.2017р. та від 01.05.2017р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали статус фізичних осіб, однак з 14.08.2017р. зареєстровані як фізичні особи-підприємці та при зверненні з позовом до суду суб'єктний склад відповідає вимогам ст. 20 ГПК України. При цьому, сторонами в договорі від 03.01.2017р. узгоджено, що цільове призначення об'єкта оренди - для виробничої діяльності та згідно п. 11.3. договору спори, що виникають між сторонами в ході виконання договору, передаються на розгляд господарського суду. Вказане свідчить про дотримання юрисдикції господарського суду при вирішенні даного спору. На думку позивача, відповідач 1 у листі від 23.10.2017р. визнав існування договору оренди з позивачем, хоча у листі від 12.07.2017р. повідомляв про відсутність між сторонами договірних правовідносин. Позивач стверджує, що хоча договір від 01.05.2017р. і припинив свою дію, однак визнання його судом недійсним має істотне значення для розгляду справи в цілому, та саме його укладення створювало перешкоди у використанні орендованого майна на час звернення з позовом.

Крім того, позивачем відзначено, що, враховуючи належне виконання позивачем обов'язку зі сплати орендної плати та зміст долучених до матеріалів справи доказів, підстави для одностороннього розірвання договору №1 від 03.01.2017р. у ПСП „Агрофірма"Берегиня" відсутні та письмові вимоги відповідача 1 не узгоджуються з вимогами законодавства.

Враховуючи вищевикладене, позивач просить суд позов задовольнити.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнає, оскільки і договір оренди приміщення № 1 від 03 січня 2017 року, укладений між ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ОСОБА_1, і договір оренди приміщення від 01 травня 2017 року, укладений між відповідачем ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ОСОБА_2, є такими, що укладені відповідачем ПСП «Агрофірма «Берегиня» з фізичними особами, які не мали статусу фізичної особи-підприємця, а тому, відповідно до вимог п.1 ч.І ст. 20 ГПК України спори щодо виконання зазначених договорів не відносяться до юрисдикції господарських судів, а підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що зумовлює необхідність закриття провадження у справі, вважає відповідач 1.

Крім того, відповідач 1 відзначив, що позивачем сплачено на рахунок першого відповідача 27000 грн. орендної плати за неіснуючим договором оренди, відтак, робить висновок відповідач 1, у період з лютого по жовтень 2017р. позивачем не сплачувалась орендна плата за договором оренди приміщень №1 від 03.01.2017р. (9 місяців), у зв'язку з чим останньому надіслано письмову вимогу про відмову від вищевказаного договору в порядку ст. 782 ЦК України, яку отримано позивачем 02.11.2017р. Враховуючи, що з 03.11.2017р. спірний договір №1 від 03.01.2017р. є розірваний, на думку відповідача 1, предмет спору відсутній. Крім того, надані позивачем акти про вчинення перешкод у користуванні орендованим майном не підтверджують фактів перешкод у користуванні майном, адже підписані позивачем у статусі фізичної особи-підприємця, якого він не мав станом на дати підписання актів, які також не містять посилання на суб'єктів перешкоджання у допуску до приміщень. Оскільки договір оренди приміщень №1 від 01.05.2017р. припинив свою дію 31.12.2017р., визнання його недійсним судом не буде мати жодних юридичних наслідків для сторін позовного провадження. До відзиву додано заяву про закриття провадження у справі від 07.02.2018р. відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 20 ГПК України.

У своєму відзиві відповідач 2 стверджує, що спір у даній справі не відноситься до юрисдикції господарських судів. Також вказує, що на адресу останнього жодної вимоги позивача про звільнення йому приміщення не надходило та акти від 08.06.2017р., від 07.09.2017р. та від 25.11.2017р. складено за відсутності ФОП ОСОБА_2 та його представника, що свідчить про непідтвердження факту перешкоджання у допуску позивача або його працівників до орендованого відповідачем 2 майна. Окремо повідомляє, що дія договору закінчилась 31.12.2017р., та орендоване майно передано по акту прийому-передачі відповідачу 1. З огляду на викладене, визнання недійсним договору оренди від 01.05.2017р. не спричинить ніяких юридичних наслідків для сторін.

За таких обставин, відповідачі заперечують проти задоволення позовних вимог.

Розглядом наявних матеріалів справи встановлено наступне.

03.01.2017р. між приватним сільськогосподарським підприємством „Агрофірма"Берегиня" (надалі Орендодавець) в особі директора Ткачука Миколи Івановича, який діє на підставі Статуту, та громадянином України ОСОБА_1 (далі Орендар) укладено договір оренди приміщення №1, за змістом якого сторони погодили умови, на яких Орендодавець зобов'язуєть ся передати, а Орендар прийняти в строкове платне користування нежитлові приміщення, які розміщені за адресами, надалі «Об'єкт оренди»:

1. Склад сіна, загальною площею 522,3 кв.м., АДРЕСА_1, номер запису в Державному реєстрі речових прав 905419.

2. Піднавіси гаражні на тракторному стані площею 660,7 кв.м., АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 21521843.

3. Тракторний стан з піднавісом для с/г техніки площею 830,6 кв.м., АДРЕСА_3, реєстраційний номер майна2152007

4. Сторожова будка тракторного стану пл. 30,8 кв.м., реєстраційний номер майна 21522365, АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1.3 договору об'єкт оренди належить Орендодавцеві на праві власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 18.11.2016р. видану Хмельницьким БТІ в особі Павлюк І.І.

Метою оренди є використання Об'єкта оренди для виробничої діяльності. Строк оренди становить 35 (тридцять п»ять) місяців. Обчислення строку оренди починається з дня передачі Об'єкта оренди Орендареві за актом приймання-передачі. (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Згідно з п.п. 3.2 - 3.4 договору розмір щомісячної орендної плати становить 3000 (три тисячі) грн. - за об'єкт оренди. В розмір орендної плати не входить вартість електроенергії, опалення , вивіз сміття, використання води та інших комунальних послуг, які оплачуються Орендарем на підставі рахунків, що виставляються обслуговуючою організацією або підприємствами, що надають відповідні послуги. Орендна плата та плата за комунальні послуги сплачується щомісячно в безготівковому порядку на поточний рахунок Орендодавця або готівковими коштами в касу Орендодавця до 25 числа поточного місяця.

Акт приймання-передачі, підписаний сторонами (їх представниками), є доказом фактичної передачі Об'єкта оренди Орендарю і з цього моменту починається обчислення строку оренди і нарахування орендної плати (п. 4.3 договору).

У п. 5.1.2 договору передбачено право орендаря володіти та користуватись Об'єктом оренди відповідно до умов цього договору.

За змістом п. 5.3.2 договору орендодавець має право розірвати договір оренди і вимагати повернення Об'єкта оренди, якщо наймач не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд.

Сторони у п.п. 10.1, 10.2 узгодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до закінчення строку оренди (п.2.2.) або письмового повідомлення однієї із сторін про дострокове припинення Договору в залежності від того, яка з обставин настане першою, а в частині зобов'язань Орендаря щодо сплати Орендної плати та інших платежів-до виконання зобов'язань.

Договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав передбачених Цивільним кодексом України, та у порядку встановленому статтею 188 Господарського Кодексу України.

Дія цього Договору припиняється внаслідок: закінчення терміну, на який він укладений; загибелі орендованого приміщення; достроково за згодою Сторін або рішенням господарського суду (п. 10.6 договору).

Спори, що виникатимуть між сторонами в ході виконання цього Договору, підлягають вирішенню шляхом взаємних переговорів, а у випадку недосягнення згоди протягом одного місяця з дня виникнення такого спору - передаються на розгляд господарського суду. Відносини сторін за цим Договором не регулюються положеннями Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 10.04.1992 р. із відповідними змінами та доповненнями (п.п. 11.1, 11.4 договору).

03.01.2017р. сторонами підписано акт приймання-передачі приміщень, у відповідності до якого Орендодавець передав, а Орендар прийняв у строкове платне користування на строк, визначений п. 2.2. Договору, нежитлові приміщення, в тому числі тракторний стан з піднавісом для с/г техніки площею 830,6 кв.м., АДРЕСА_2, реєстраційний номер майна 2152007.

На підтвердження виконання позивачем договірних умов щодо сплати щомісячної орендної плати за об'єкт оренди на рахунок ПСП „Агрофірма"Берегиня" позивачем надано копії квитанцій ПАТ „КБ"Приватбанк"на суму 24000,00 грн.: від 28.02.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата зг. дог. від 01.01.2017 лютий 2017"; від 30.03.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата зг. дог. від 01.01.2016 за січень 2017"; від 28.04.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата згідно договору оренди приміщення №1 від 3.01.2017"; від 29.06.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата згідно договору оренди приміщення від 01.03.2017 за травень ОСОБА_1"; від 31.07.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата згідно договору оренди приміщення від 01.03.2017р. за липень 2017"; від 31.08.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата згідно договору оренди приміщення від 01.03.2017р. за серпень 2017"; від 29.09.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата зг. дог. від 01.03.2017р. за вересень 2017"; від 13.11.2017р. на суму 3000,00 грн. з призначенням платежу „орендна плата зг. дог. від 03.01.2017".

01.05.2017р. між ПСП „Агрофірма"Берегиня" в особі директора Антонійчук Галини Миколаївни, яка діє на підставі статуту підприємства (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), що діє на підставі свідоцтва, укладено договір оренди, відповідно до змісту якого Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину тракторного стану з піднавісом площею 200 кв.м., та прилеглу територію, що розміщена за адресою АДРЕСА_2, приміщення передається в оренду для потреб орендаря.

Орендар вступає у справжнє платне користування спорудження з « 1» травня 2017 року. Орендна плата становить 1000 грн. (в т.ч. ПДВ), а також сплачуються комунальні послуги за використання електроенергії та води згідно показників лічильників. Орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 28-го числа поточного місяця оплата за комунальні послуги сплачується не пізніше 25 числа поточного місяця (п.п. 2.1, 3.1, 3.2 договору).

Згідно з п. 9.1 договору цей договір укладено строком на 8 місяців, що діє з « 01» травня 2017 року, до 31 грудня 2017 року.

Враховуючи, що термін дії договору від 01.05.2017р. закінчився 31.12.2017р., ОСОБА_2 повернув орендоване майно, а представник ПСП „Агрофірма"Берегиня" прийняв, що підтверджується актом прийому - передачі від 31.12.2017р.

12.07.2017р. та 12.08.2017р. відповідач 1 надсилав позивачу листи, у яких повідомив, що кошти сплачені останнім (загалом 15000 грн.) безпідставно, оскільки ніяке майно в оренду не здається, та просив надати банківські реквізити для повернення коштів.

23.10.2017р. у повідомленні про відмову від договору оренди (у зв'язку з несплатою позивачем орендної плати більш як три місяці підряд, як вважає ПСП „Агрофірма"Берегиня") відповідач 1 зазначив, що станом на 23.10.2017р., враховуючи одноразову сплату позивачем 3000,00 грн. орендної плати 28.04.2017р. на виконання договору оренди №1 від 03.01.2017р., на підставі п. 5.3.2 договору та ст. 782 ЦК України ПСП „Агрофірма"Берегиня" просило ОСОБА_1 у п'ятиденний строк з дня отримання повідомлення повернути об'єкт оренди. У письмовій вимозі №24/11 від 24.11.2017р. відповідач 1 вимагав у зв'язку з розірванням договору 02.11.2017р. сплатити останньому 27000,00 грн. боргу за користування нежитловими приміщеннями та повернути об'єкт оренди.

Комісією у складі ФОП ОСОБА_1, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 08.06.2017р. складено акт про те, що невідомі особи не допускають на територію тракторного стану з піднавісом по АДРЕСА_2, який орендується ФОП ОСОБА_1, відповідно до договору оренди №1 від 3.01.2017р. працівників ФОП ОСОБА_1 При цьому зазначені вище особи своїх даних не назвали, зазначили, що вони тут працюють у приватного підприємця, прізвище якого назвати відмовились та від підписання даного акту також. Також складено акт від 07.09.2017р. (подібного змісту з актом від 08.06.2017р.). При цьому зазначено, що представники ПСП „Агрофірма"Берегиня" та ФОП ОСОБА_2 від підпису відмовились. При цьому в акті відзначено, що територія тракторного стану знаходиться в оренді в підприємця ОСОБА_2

Крім того, в акті від 25 листопада 2017р. зазначено, що запрошені представники ПСП „Агрофірма" Берегиня" та ФОП ОСОБА_2 не прибули для вирішення питання допуску працівників ФОП ОСОБА_1 на орендовану територію, при цьому дана територія тракторного стану знаходиться в оренді в підприємця ОСОБА_2

20.11.2017р. ОСОБА_1 звернувся у Південно-Західне відділення поліції Хмельницького ВП ГУНП в Хмельницькій області з заявою щодо перешкоджання у користуванні орендованими об'єктами керівництвом ПСП „Берегиня". За змістом висновку за результатами розгляду звернення громадянина ОСОБА_1 від 29.11.2017р. встановлено, що керівництво ПСП „Агрофірма"Берегиня" уклало з ФОП ОСОБА_2 01.05.2017р. новий договір про надання в оренду частину тракторного стану з піднавісом. У зв'язку з відсутністю кримінального та адміністративного правопорушення перевірку закінчено, інформація до Єдиного реєстру досудових розслідувань не вносилась.

14.12.2017р. відповідач 1 отримав від позивача письмове звернення, в якому ОСОБА_1 не визнає відмову від договору від 03.01.2017р. та не надає згоди на дострокове припинення орендних правовідносин, оскільки сплачував орендну плату у повному обсязі. При цьому, позивач просить усунути перешкоди в користуванні орендованим майном, зокрема тракторним станом із піднавісом для с/г техніки, що знаходиться у АДРЕСА_2.

01.02.2018р. між ПСП „Агрофірма"Берегиня" в особі директора Антонійчук Галини Миколаївни, яка діє на підставі статуту підприємства (орендодавець) та ОСОБА_2 (орендар), що діє на підставі свідоцтва, укладено договір оренди, відповідно до змісту якого Орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно - частину тракторного стану з піднавісом площею 200 кв.м., та прилеглу територію, що розміщена за адресою АДРЕСА_2, приміщення передається в оренду для потреб орендаря.

Орендар вступає у справжнє платне користування спорудження з « 1» лютого 2018 року. Орендна плата становить 1500 грн. (в т.ч. ПДВ), а також сплачуються комунальні послуги за використання електроенергії та води згідно показників лічильників. Орендна плата сплачується щомісячно, не пізніше 28-го числа поточного місяця оплата за комунальні послуги сплачується не пізніше 25 числа поточного місяця (п.п. 2.1, 3.1, 3.2 договору).

Згідно з п. 9.1 договору цей договір діє до 30 грудня 2018 року.

12.02.2018р. комісією у складі фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_11 та ОСОБА_9 складено акт про те, що невідомі особи не допускають працівників фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на територію тракторного стану з піднавісами по АДРЕСА_2, який орендується фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 відповідно до договору оренди № 1 від 03.01.2017р. У піднавісах стоїть сільськогосподарська техніка приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Берегиня" та техніка і дрова фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 Також, як зазначено у акті, для вирішення питання допуску працівників фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на спірну територію були запрошені працівники приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма Берегиня" та фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, однак їх представники не прибули.

У зв'язку із вищевикладеним у даному акті повідомлено про направлення відповідного рішення до органів поліції. До даного акту додано фотографії піднавісів тракторного стану.

На підтвердження своїх вимог та заперечень сторонами також надано суду копії: листів від 30.11.2017р., витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, ухвали Хмельницького міськрайонного суду від 06.11.2017р. №686/17199/17 тощо.

Досліджуючи надані докази, оцінюючи їх в сукупності, судом береться до уваги наступне.

Згідно з п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

Пунктом 3 ст.3, ст.627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Загальні підстави недійсності правочину встановлені ст.215 ЦК України. Так, згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 3 ст.215 ЦК України встановлено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Як передбачено ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як встановлено судом, відповідачі, вказуючи на те, що і договір оренди приміщення № 1 від 03 січня 2017 року, укладений між ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ОСОБА_1, і договір оренди приміщення від 01 травня 2017 року, укладений між відповідачем ПСП «Агрофірма «Берегиня» та ОСОБА_2, є такими, що укладені ПСП «Агрофірма «Берегиня» з фізичними особами, які не мали статусу фізичної особи-підприємця, а тому, відповідно до вимог п.1 ч.І ст. 20 ГПК України спори щодо виконання зазначених договорів не відносяться до юрисдикції господарських судів, а підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, що зумовлює необхідність закриття провадження у справі, вважають відповідачі.

З приводу наведеного судом звертається увага на те, що частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас, частиною 2 статті 4 ГПК України встановлено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; інші справи у спорах між суб'єктами господарювання.

Зважаючи на зміст вищенаведених положень, предмет та підстави позову, а також суб'єктний склад у даній справі (суб'єктами господарювання є як ПСП "Агрофірма "Берегиня", так і фізичні особи-підприємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які вже були зареєстровані як підприємці станом на час подання позову), враховуючи також, що причиною виникнення спору є чинення відповідачами перешкод у здійсненні підприємницької діяльності позивачем, який орендує майно саме для виробничої діяльності (п.2.1. договору оренди від 03.01.2017р.), судом констатується, що даний спір підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства, відтак, відсутні підстави для закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.231 ГПК України.

Разом з тим, судом зауважується, що ФОП ОСОБА_1 просить визнати недійсним договір від 01.05.2017р., укладений між ПСП „Агрофірма"Берегиня" та ОСОБА_2, оскільки останній підписано сторонами під час дії договору оренди приміщень №1 від 03.01.2017р., укладеного між ПМП „Агрофірма"Берегиня" та ОСОБА_1, з визначеним строк оренди тридцять п'ять місяців від дня передачі об'єкта оренди позивачу за актом приймання-передачі, тобто з 03.01.2017р.

Судом враховується, що строк дії договору від 01.05.2017р. закінчився 31.12.2017р. та орендоване майно передано ОСОБА_2 відповідачу 1 згідно з актом прийому-передачі від 31.12.2017р.

За змістом ч.3 ст.207 ГК України зобов'язання за спірним договором можуть бути припинені лише на майбутнє. За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (ст. 759 ЦК України).

Відтак, фактичне користування майном на підставі найму унеможливлює у разі його недійсності проведення між сторонами реституції, так як використання майна є безповоротним, і відновити його в первісне становище неможливо.

Судом враховано, що на дату вирішення даної справи предмет спору в частині визнання недійсним договору від 01.05.2017р. припинив своє існування (відсутній) у зв'язку із закінченням строку дії договору. Відтак, і визнавати оспорюваний правочин недійсним на майбутнє немає підстав.

Аналогічними є висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 19.08.2014р. у справі №3-38гс14, від 01.07.2015р. у справі №3-195гс15, від 23.12.2015р. у справі №3-1143гс15, які стосувалися спору про визнання недійсними договорів оренди, лізингу, які в процесі судового розгляду були розірвані угодою сторін (припинені).

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 01.05.2017р., укладеного між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2, на підставі п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.

З приводу позовних вимог про усунення перешкод у користуванні майном судом відзначається наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Договір найму припиняється у разі смерті фізичної особи - наймача, якщо інше не встановлено договором або законом. Наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору (ст.ст. 781, 782 ЦК України).

За змістом п. 5.3.2 договору орендодавець має право розірвати договір оренди і вимагати повернення Об'єкта оренди, якщо наймач не вносить орендну плату протягом трьох місяців підряд.

У ст. 783 ЦК України визначено право наймодавця вимагати розірвання договору найму, якщо: наймач користується річчю всупереч договору або призначенню речі; наймач без дозволу наймодавця передав річ у користування іншій особі; наймач своєю недбалою поведінкою створює загрозу пошкодження речі; наймач не приступив до проведення капітального ремонту речі, якщо обов'язок проведення капітального ремонту був покладений на наймача.

Сторонами у п.п. 10. 2, 10.6 договору №1 від 03.01.2017р. узгоджено, що договір оренди може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний з підстав передбачених Цивільним кодексом України, та у порядку встановленому статтею 188 Господарського кодексу України. Дія цього Договору припиняється внаслідок: закінчення терміну, на який він укладений; загибелі орендованого приміщення; достроково за згодою Сторін або рішенням господарського суду.

Судом встановлено, що позивачем сплачено на рахунок відповідача 1 орендну плату в розмірі 24000 грн. Незважаючи на наявність окремих технічних помилок, допущених при зазначенні призначення платежів у квитанціях банку за 2017р., враховуючи, що позивачем та відповідачем 1 підтверджено факт відсутності існування між ними інших договірних відносин (окрім тих, що виникли з підписанням договору оренди приміщень №1 від 03.01.2017р.), зважаючи на сплату позивачем коштів у розмірі, який відповідає щомісячній сумі орендної плати, визначеній в означеному договорі, судом констатується, що кошти, сплачені позивачем на рахунок ПСП „Агрофірма "Берегиня", на підтвердження чого надано відповідні квитанції за 2017р., є орендними платежами за договором №1 від 03.01.2017р.

За таких обставин, за відсутності підстав вважати, що наймач (позивач) не вносив плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд, суд вважає безпідставним твердження ПСП „Агрофірма"Берегиня" про те, що укладений між ним та позивачем договір оренди №1 від 03.01.2017р. є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору. Водночас, обставин, які би засвідчували навність підстав для того, щоби вважати означений договір оренди розірваним у відповідності до ст. 783 ЦК України та п. 10.2 договору, чи припиненим згідно з п. 10.6 договору, судом не встановлено.

Судом також відзначається, що за змістом статей 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наведеною нормою передбачено, що власник майна має право шляхом подання негаторного позову вимагати захисту свого права від особи, яка перешкоджає його користуванню та розпорядженню своїм майном. Із зазначеним позовом може звернутися також особа, яка відповідно до закону або договору має право володіння та користування майном, у тому числі у випадку, коли зазначені перешкоди чиняться власником такого майна.

Отже, наведена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Разом з тим, усунення перешкод у користуванні своїм майном, як спосіб захисту цивільного права чи інтересу, фактично передбачає покладення на відповідача обов'язку припинити дію, яка порушує право, та можливе лише щодо триваючого правопорушення.

Як вбачається зі змісту наявних матеріалів справи (зокрема, актів від 08.06.2017р., 07.09.2017р., 25.11.2017р., 12.02.2018р., а також підписаних представниками відповідачів договорів оренди від 01.05.2017р., 01.02.2018р. тощо), відповідачами як до, так і після подання позову і юридично, і фактично чиняться перешкоди у здійсненні підприємницької діяльності позивачем, який орендує майно для виробничої діяльності (п.2.1. договору оренди від 03.01.2017р.), а саме - перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 орендованим ним за договором оренди № 1 від 03.01.2017р. майном шляхом ненадання вільного доступу йому та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2. При цьому, відповідачами підтверджено ту обставину, що об'єктом оренди в укладених відповідачем договорах, є, в одному випадку - тракторний стан із піднавісом для с/г техніки площею 830,6 м кв., що знаходиться у АДРЕСА_2, а в інших договорах (від 01.05.2017р., 01.02.2018р.) - частина того ж тракторного стану з піднавісом, але площею 200 м кв., що розміщена за тією ж адресою.

Вищенаведеним спростовуються заперечення відповідачів, наведені ними в обгрунтування своїх заперечень.

Беручи до уваги наведене вище, враховуючи встановлені судом факти та зміст позовних вимог, положення договору оренди № 1 від 03.01.2017р., суд вважає за необхідне задовольнити позов у частині усунення перешкод у користуванні майном, зобов'язавши відповідачів усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 орендованим ним за договором оренди № 1 від 03.01.2017р. майном шляхом надання вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2.

Судові витрати у вигляді відшкодування 1600 грн. судового збору, сплаченого за позовну вимогу щодо усунення перешкод у користуванні майном, відповідно до ч.9 ст.129 ГПК України покладаються у рівних частинах на відповідачів, внаслідок неправомірних дій яких виник спір.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 231, 232, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня", фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном задовольнити частково.

Приватному сільськогосподарському підприємству "Агрофірма "Берегиня" (с.Грузевиця Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 31852404) усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) орендованим ним за договором оренди № 1 від 03.01.2017р. майном шляхом надання вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2.

Видати наказ.

Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) усунути перешкоди у користуванні фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) орендованим ним за договором оренди № 1 від 03.01.2017р. майном шляхом надання вільного доступу фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 та його працівникам (представникам) до орендованого майна: тракторного стану з піднавісом для сільськогосподарської техніки площею 830,6 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_2.

Видати наказ.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним договору оренди від 01.05.2017р., укладеного між приватним сільськогосподарським підприємством "Агрофірма "Берегиня" та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з приватного сільськогосподарського підприємства "Агрофірма "Берегиня" (с.Грузевиця Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код 31852404) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 800 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (АДРЕСА_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (АДРЕСА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 800 грн. відшкодування судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 256 ГПК України).

Апеляційна скарга подається в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України, з урахуванням пп. 17.5 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Повний текст рішення складено 17.05.2018р.

Суддя М.В. Смаровоз