ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/6559/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Мачульського Г.М., Чумака Ю.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" - Лавриновича В.О.,

Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" - Гапона В.С.,

Товариства з обмеженою відповідальністю "Металінвест ЛТД" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 (у складі колегії суддів: Михальська Ю.Б. (головуючий), Хрипун О.О., Суховий В.Г.)

та рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 (суддя Маринченко Я.В.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет"

до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Металінвест ЛТД"

про визнання третейської угоди недійсною,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укрвторчормет" (далі - ПАТ "Укрвторчормет") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк") про визнання недійсним третейського застереження, викладеного в пункті 11.16 договору про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011, укладеного сторонами в редакції додаткового договору №5 від 25.05.2015 до договору кредитної лінії від 07.07.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказана третейська угода є недійсною, оскільки укладена під впливом тяжких обставин для позичальника, на вкрай невигідних умовах; на розгляд третейського суду було передано спір, який не може бути підвідомчий третейському суду, оскільки спори про визнання правочину недійсним розглядаються виключно державними судами; предметом кредитного договору є надання кредитних коштів у доларах США, що не є спором приватноправового характеру.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у задоволенні позову відмовлено.

Місцевий суд мотивував свої висновки відсутністю законодавчо обґрунтованих підстав для визнання недійсним оспорюваного третейського застереження.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, 01.11.2017 ПАТ "Укрвторчормет" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого суду.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ПАТ "Укрвторчормет" посилається на те, що: судами порушено вимоги ст. 6 Закону України "Про третейські суди" та ч. 3 ст. 215 ЦК України, так як спір про визнання правочину недійсним не може бути переданий на розгляд третейського суду; оскільки умови договору про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 передбачають сплату позивачем відповідачу іноземної валюти, то спори за таким договором не можуть бути передані на розгляд третейського суду; позивач уклав оспорювану третейську угоду під впливом тяжких обставин і вказана угода є для нього вкрай невигідною; судами безпідставно не враховано правову позицію Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15.

ПАТ "Сбербанк" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін.

ТОВ "Металінвест ЛТД" подало відзив на касаційну скаргу, у якому просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 скасувати, а справу передати на новий розгляд до місцевого суду.

Учасники справи були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак ТОВ "Металінвест ЛТД" не скористалось передбаченим законом правом на участь у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки явка учасників справи не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника ТОВ "Металінвест ЛТД".

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, подані заперечення, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 07.07.2011 між ПАТ "Дочірній банк Сбербанку Росії" (банк) та ПАТ "Укрвторчмет" (позичальник) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ, відповідно до якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в іноземній валюті, надає позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти в межах ліміту кредитної лінії, а позичальник зобов'язується використовувати кредит за цільовим призначенням, своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, а також повернути наданий йому кредит у розмірах та у терміни, зазначені в статтею 8 цього договору, і виконувати інші умови цього договору.

Судами встановлено, що сторонами була укладена третейська угода у вигляді третейського застереження, викладеного у 11.16 договору про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 у редакції додаткового договору №5 від 25.05.2015, відповідно до якого: "усі спори, розбіжності, або вимоги, що виникають з цього Договору чи у зв'язку з ним, в тому числі, що стосуються його укладення, виконання, зміни, порушення, розірвання, визнання недійсним повністю або частково, або визнання неукладеним, а також з будь-яких інших питань, що стосуються даного Договору, підлягають розгляду у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", місцезнаходження якого: 03142, м. Київ, вул. Заболотного, буд. 150, корпус А, офіс 25 (свідоцтво про реєстрацію постійно діючого третейського суду від 15.03.2013, видане Державною реєстраційною службою України) згідно з регламентом зазначеного третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди та знаходиться у відкритому доступі на сайті суду http://arbitrate.com.ua/. Спір розглядається одноособово суддею, призначеним Головою Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" зі списку суддів, що знаходиться у відкритому доступі на сайті цього суду http://arbitrate.com.ua/. При цьому, сторони договору підтверджують, що вони ознайомлені з регламентом Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України", добре розуміють положення цього регламенту. Сторони домовилися, що рішення постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації "Союз інвесторів України" є остаточними і обов'язковими з дати його винесення. Умови договору, які містять відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, є складовими частинами даної третейської угоди. Місце і дата укладення третейської угоди відповідають місцю і даті укладення цього Договору".

Предметом даного позову є вимога про визнання недійсним п. 11.16 договору про відкриття кредитної лінії №74-В/11/54/КЛ від 07.07.2011 в редакції додаткового договору №5 від 25.05.2015.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, відповідно до яких: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 1 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

У рішенні Конституційного Суду України від 10.01.2008 у справі № 1-3/2008 (справа про завдання третейського суду) визначено, що можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27.02.1980).

Підвідомчість справ третейським судам визначена ст. 6 Закону України "Про третейські суди", за якою третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов'язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб'єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, спір про визнання правочину недійсним не віднесений законодавством до категорії справ, які не можуть бути передані на розгляд третейського суду.

Крім того, положення ст. 6 Закону України "Про третейські суди" не містять застережень щодо неможливості розгляду третейськими судами спорів, що виникають з кредитних правовідносин, у яких кредит надавався у іноземній валюті.

Враховуючи зазначене, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неправильне застосування господарськими судами положень ст. 6 Закону України "Про третейські суди" та ч. 3 ст. 215 ЦК України.

При цьому, безпідставним є посилання на постанову Верховного Суду України від 21.10.2015 у справі № 6-831цс15, оскільки правові висновки, викладені у вказаній постанові, стосуються споживчого кредитування та відповідно до п. 14 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" до підвідомчості справ третейським судам не віднесено справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для визнання спірної третейської угоди недійсною як правочину, який вчинено під впливом тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах, та відповідно відхиляє аргументи позивача про неправильне застосування судами положень ст. 233 ЦК України, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Для кваліфікації правочину за статтею 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність зазначених двох умов у сукупності: вплив тяжкої обставини і вкрай невигідні умови. Крім того, має бути причинно-наслідковий зв'язок між тяжкими обставинами та укладеним правочином (його укладання саме з метою усунення обставин).

Судами попередніх інстанцій, надавши оцінку усім наявним у матеріалах справи доказам, встановили, що позивачем не доведено існування тяжких обставин, під впливом яких позивач уклав третейську угоду, а так само і вкрай невигідний характер умов цієї угоди.

Касаційна інстанція не погоджується з доводами касаційної скарги щодо ненадання судами належної правової оцінки доказам існування тяжких обставин (звіти про фінансові результати за 2014 р.), під впливом яких укладено спірну угоду, які (доводи) обґрунтовуються тим, що кредитний договір в первісній редакції від 07.07.2011 не містив спірного пункту 11.16 (третейське застереження) та останній з'явився в тексті кредитного договору тільки 25.05.2015, коли почалися переговори з банком щодо реструктуризації заборгованості позичальника, оскільки доводи скаржника з цього приводу зводяться передусім до намагань під час касаційного перегляду судових рішень здійснити додаткову оцінку доказів у справі з наданням переваги певним доказам, проте, згідно імперативних приписів ч. 2 ст. 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Водночас сама по собі умова правочину про розгляд спору третейським судом не може вважатися вкрай невигідною, оскільки передбачає у випадку виникнення між сторонами спору можливість звернення з метою захисту майнових і немайнових прав та охоронюваних законом інтересів фізичних та юридичних осіб до третейського суду для вирішення цього спору шляхом третейського розгляду, який визнаний в Україні та врегульований Законом України "Про третейські суди".

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, перевіривши рішення місцевого та постанову апеляційного господарських судів в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про те, що доводи касаційної скарги не спростовують правомірності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування судових рішень попередніх інстанцій.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрвторчормет" залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 27.07.2017 у справі № 910/6559/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді Г.М. Мачульський

Ю.Я. Чумак