ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 Справа № 917/396/18

за позовною заявою Фізичної особи - підприємця Капінус Олега Васильовича, 18005, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин", 37053, Полтавська обл., Пирятинський р-н, с.Повстин, вул. Івана Франка, буд.9Б, ідент. код 36814431

про стягнення 131 200, 26 грн.

Суддя Іванко Л.А.

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін:

від позивача: Зудінов О.С., дов.№ 493 від 16.03.2018 року

від відповідача: не з"явились

Суть справи: Розглядається позовна заява про стягнення з відповідача коштів в сумі 131200,26 грн. за Договором №07 від 28.04.2015 року про надання комплексу послуг по внесенню аміаку рідкого технічного, з яких: 92265 грн. основний борг, 7795,82 грн. - 3% річних, 31139,44 грн. інфляційних нарахувань.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на момент розгляду справи в суді відповідач не оплатив надані позивачем послуги в повному обсязі, чим порушив погоджені сторонами договірні зобов"язання.

При цьому, в позовній заяві міститься клопотання позивача про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження.

За ухвалою суду від 16.04.2018 року відкрито провадження у справі № 917/396/18, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження.

За ухвалою господарського суду від 16.04.2018р. встановлено строки для подачі заяв по суті справи. Зокрема, було встановлено відповідачу строк для подання до суду заяви з запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до 02.05.2018 року.

Протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду - для подання відзиву на позов.

Заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, відзив на позов відповідач не надав, встановлений судом строк для їх подання закінчився.

Згідно ст.113 Господарського процесуального кодексу України (далі-ГПК України) строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Згідно ч.8 ст.165 ГПК України відзив подається у строк, встановлений судом, який не може бути меншим п"ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Згідно ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

14.05.2018 року від відповідача надійшла заява (вх.№ 4702) про відкладення розгляду справи в зв"язку з неможливістю взяти участь в судовому засіданні 14.05.2018 року. При цьому, причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив.

Підстави для відкладення розгляду справи в судовому засіданні визначені част.2 ст.202 ГПК України.

Суд відхилив дане клопотання відповідача з огляду на відсутність підстав для відкладення розгляду справи, визначених зазначеною нормою.

Про відкриття провадження у справі сторони повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті (ч.1 ст.202 ГПК України).

Відповідно до ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні на 14.05.2018р.

Суд розпочав розгляд справи по суті відповідно до ч.2 ст. 252 ГПК України.

Під час розгляду справи по суті судом були досліджені всі письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши всі наявні у справі докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

Між сторонами по справі, позивачем як підрядником та відповідачем як замовником, 28.04.2015 року укладено Договір № 07 про надання комплексу послуг по внесенню аміаку рідкого технічного (далі - Договір а.с. 13-16).

У відповідності до п. 1.1 Договору Замовник доручає, а Підрядник бере на себе зобов"язання виконати роботи (надати послуги) по підготовці грунту (культивація), а також по доставці та внесенню аміаку рідкого технічного.

В строки, визначені Договором, Замовник зобов"язується прийняти роботу і оплатити її вартість в порядку встановленому даним Договором (п.1.4 Договору).

Оплата вартості комплексу послуг по внесенню аміаку рідкого технічного Замовник проводить відповідно до рахунку-фактури наданого нарочним або надісланого факсимільним зв"язком, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Підрядника (п.4.1 Договору).

По завершенню виконання робіт, обумовлених умовами даного Договору, сторони оформляють Акт виконаних робіт, відповідно до якого, Замовник проводить остаточний розрахунок за культивацію, внесення і доставку аміаку на протязі 3-х банківських днів з дня підписання Акту (п.4.4 Договору).

12.05.2015 року між сторонами підписано Акт № ОУ-0000004 здачі-приймання робіт (надання-послуг), арк. спр.17, яким підтверджується, що Виконавцем (ФОП Капінус О.В.) були проведені наступні роботи по Договору № 07 від 28.04.2015 року:

- внесення аміаку рідкого - 932 га - на суму 233000, 00 грн.;

- доставка аміаку рідкого - 19626,25 т/км на суму 78505,00 грн.;

- культивація грунту - 734 га на суму 88080,00 грн.

Загальна вартість робіт (послуг) склала 399585,00 грн.

При цьому, зазначено, що сторони претензій одна до одної не мають.

На оплату даного акту відповідачу виставлено рахунок - фактура № СФ-0000006 від 12.05.2015 року (арк. спр.20).

Відповідач здійснив часткову оплату наданих позивачем послуг на суму 307320 грн. (підтверджується копіями платіжних документів, додаються).

Таким чином, у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги в сумі 92265,00 грн. (399585 грн. - 307320 грн.).

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 92265,00 грн. основного боргу, 7795,82 грн. - 3% річних, 31139,44 грн. - інфляційних втрат.

Вирішуючи спір, суд виходив із наступного.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до п. 5 ст. 16 ЦК України одним із засобів захисту цивільних прав є примусове виконання обов'язку в натурі, яке в даному випадку полягає у виконанні відповідачем договірних зобов'язань з оплати отриманого товару.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК, ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Суд при вирішенні спору враховує, що правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються нормами про договір про надання послуг.

Відповідно до ч.1 ст. 901 ЦК за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов"язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов"язується оплатити виконавцеві зазначену послугу , якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не почав його виконувати або не виконав його у строк, встановлений договором.

Згідно п.4.3 Договору оплата вартості культивації та доставки і внесення аміаку рідкого технічного здійснюється Замовником на протязі 3-х банківських днів з дня підписання Акту виконаних робіт.

Оскільки Акт здачі-прийняття робіт датовано 12.05.2015 року, доказів оплати за надані послуги в повному обсязі відповідачем не надано, а отже, має місце прострочення виконання зобов'язання по оплаті з боку відповідача.

На підставі матеріалів справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 92265 грн. основного боргу є правомірними, обгрунтованими та підлягають задоволенню.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 7795,82 грн. - 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання за період з 18.05.2015 року по 12.03.2018 року.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 31139,44 грн. інфляційних за період з червня 2015 року по березень 2018 року.

Приймаючи до уваги, що судом встановлено прострочення відповідачем грошового зобов"язання, вимоги позивача про стягнення 3% річних, інфляційних втрат, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Статтею 76 ГПК України встановлено вимоги щодо належності доказів. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача 92265 грн. основного боргу, 7795,82 грн. - 3% річних, 31139,44 грн. інфляційних, тому позов, з урахуванням наведених вище обставин підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 129, 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Пирятин"(37053, Полтавська обл., Пирятинський р-н, с.Повстин, вул. Івана Франка, буд.9Б, ідент. код 36814431) на користь Фізичної особи - підприємця Капінус Олега Васильовича (18005, АДРЕСА_1, ідент. код НОМЕР_1) 92265 грн. основного боргу, 7795,82 грн. - 3% річних, 31139,44 грн. інфляційних, 1968,06 грн. судового збору.

Видати наказ з набранням цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 22.05.2018 року

Суддя Іванко Л.А.