ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Рішення

29.05.2018 р. м. Ужгород Справа № 907/157/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", м. Київ

до відповідача Фізичної особи - підприємця Кукульник Віктора Васильовича, смт. Кольчино Мукачівського району

про стягнення суми 13 154 грн. 96 коп., в тому числі 9 514 грн. 07 коп. заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки № 8549-07/2016 від 18.01.2016 року, 3 282 грн. 35 коп. пені, 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних,

Суддя господарського суду - Пригара Л.І.

Секретар судового засідання - Тягнибок К.О.

представники:

Позивача - Матюхін А.В., довіреність № 177 від 29.12.2017 року

Відповідача - не з'явився

СУТЬ СПОРУ: Товариством з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", м. Київ заявлено позов до відповідача Фізичної особи - підприємця Кукульник Віктора Васильовича, смт. Кольчино Мукачівського району про стягнення суми 13 154 грн. 96 коп., в тому числі 9 514 грн. 07 коп. заборгованості за поставлений товар згідно договору поставки № 8549-07/2016 від 18.01.2016 року, 3 282 грн. 35 коп. пені, 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних.

Представник позивача просить задоволити позов у повному обсязі. Позовні вимоги позивача обґрунтовані неналежним виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно умов договору поставки № 8549-07/2016 від 18.01.2016 року, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 9 514 грн. 07 коп. за поставлений товар. Крім того, за порушення термінів оплати отриманого відповідачем товару позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 3 282 грн. 35 коп. (п. 5.2. договору), інфляційні нарахування в розмірі 142 грн. 71 коп. та 12% річних в розмірі 215 грн. 83 коп. (п. 5.3. Договору та ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України). При цьому, у судовому засіданні представник позивача повідомив суд про погашення відповідачем суми заборгованості у розмірі 9 514 грн. 07 коп. та відшкодування судового збору у розмірі 1 762 грн.

Відповідач 17.05.2018 року через канцелярію суду подав пояснення до справи № 17 від 17.05.2018 року, якими повідомив суд про погашення ним суми заборгованості у розмірі 9 514 грн. 07 коп. згідно платіжного доручення № 104 від 13.03.2018 року та судового збору у розмірі 1 762 грн. згідно платіжного доручення № 176 від 28.03.2018 року, які долучено до письмових пояснень. Щодо стягнення пені, інфляційних нарахувань та 12% річних, вважає, що загальна сума таких має складати 2 778 грн. 95 коп., виходячи із періоду нарахування з 08.01.2018 року по 28.02.2018 року (52 дні). Однак, доказів у підтвердження підстав здійснення розрахунку пені, інфляційних нарахувань та штрафу саме з 08.01.2018 року суду не надав.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи,

заслухавши пояснення представника позивача

суд встановив:

18.01.2016 року між сторонам спору був укладений Договір поставки № 8549-07/2016 (надалі - Договір), згідно умов якого Постачальник (позивач у справі) зобов'язується в порядку та на умовах, визначених договором, поставляти покупцю (відповідачу у справі) визначені договором запчастини та експлуатаційні матеріал (надалі - Товар), а також виконувати шиномонтажні послуги, а покупець (відповідач у справі) зобов'язується приймати товар та оплачувати його (п. 1.1. Договору). Пунктом 1.2. Договору сторони визначили, що номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальні кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках-фактурах та товарних накладних, або інших передбачених чинним законодавством документах на товар, які є невід'ємною частиною договору та узгоджується сторонами на кожну окрему партію товару.

Відповідно до розділу 3 Договору сторони встановили, що оплата згідно договору здійснюється покупцем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальнику із зазначенням визначених договором реквізитів.

Матеріалами справи встановлено, що на виконання умов договору поставки позивач здійснив поставку товару відповідачу на загальну суму 14 414 грн. 58 коп., що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями рахунку № S від 13.12.2017 року та видаткової накладної № SI від 13.12.2017 року, яка підписана представниками сторін з проставленням печаток обох сторін та без будь - яких зауважень.

Накладною на повернення постачальнику товару № SR від 07.12.2017 року відповідач 22.12.2017 року повернув на склад позивача товар на суму 4 900 грн. 47 коп. Враховуючи часткове повернення товару та неоплату решти отриманого товару, за відповідачем рахується заборгованість у розмірі 9 514 грн. 11 коп.

Невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за Договором в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленого товару стала підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача суми 9 514 грн. 07 коп. заборгованості по оплаті за поставлений товар в примусовому порядку.

В процесі розгляду справи, відповідачем було здійснено погашення заборгованості з оплати вартості поставленого товару у розмірі 9 514 грн. 11 коп.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд припиняє провадження у справі у разі відсутності предмету спору.

Враховуючи те, що вказана сума заборгованості повністю погашена відповідачем в процесі розгляду справи про що суду подані відповідні докази, провадження у справі щодо стягнення суми 9 514 грн. 07 коп. заборгованості підлягає припиненню в порядку п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

Таким чином, станом на день розгляду спору заборгованість відповідача перед позивачем за поставлений товар відсутня. Позовні вимоги у даній справі, стосуються стягнення з відповідача нарахованих йому за порушення строків розрахунків 3 282 грн. 35 коп. пені, 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майново - господарськими визнаються цивільно - правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності та регулюються Цивільним кодексом України з врахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Таким чином, на день розгляду спору в суді, обставини спору оцінюються судом з огляду на правила Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України.

Статтею 265 Господарського кодексу України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Крім того, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України).

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю - продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено вільне укладення договору сторонами, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 204 Цивільного кодексу України зазначено, що договори укладені між сторонами по справі, як цивільно - правові правочини є правомірними на час розгляду справи, оскільки їх недійсність прямо не встановлено законом, та вони не визнані судом недійсними, тому зобов'язання за цими договорами мають виконуватися належним чином.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином.

На підставі та в порядку п. 5.2. Договору позивач просить стягнути з відповідача суму 3 282 грн. 35 коп. пені.

Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На підставі ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. ст. 230 - 232 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому в договорі.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 5.2. Договору встановлено, що у разі прострочення платежу більше 3-х календарних днів, покупець сплачує пеню у розмірі 0,5% від суми заборгованості за кожний день прострочення платежу.

Позивачем за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов'язання нарахована пеня в розмірі 3 282 грн. 35 коп.

За приписом статті 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" та частини другої статті 343 Господарського кодексу України розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Якщо в укладеному сторонами договорі зазначено вищий розмір пені, ніж передбачений у цій нормі, застосуванню підлягає пеня в розмірі згаданої подвійної облікової ставки.

Судом здійснено перерахунок пені з врахуванням обмеження розміру її нарахування подвійною обліковою ставкою НБУ, з огляду на що стягненню з відповідача підлягає пеня у розмірі 548 грн. 17 коп. за період з 22.12.2017 року по 28.02.2018 року.

Разом з тим, за прострочку відповідачем оплати вартості поставленого за договором товару позивач, посилаючись на приписи ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 5.3. Договору просить стягнути з відповідача суму 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних.

За приписами ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Порушення зобов'язання є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням індексу інфляції за весь період прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Умовами пункту 5.3. Договору сторони передбачили, що на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання, боржник зобов'язаний сплатити кредитору суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 12% річних від простроченої суми.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Нарахування інфляційних втрат у відповідності до п. 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року „Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" здійснюється окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Проаналізувавши здійснені позивачем розрахунки заявлених до стягнення з відповідача інфляційних нарахувань у сумі 142 грн. 71 коп. за період з 22.12.2017 року по 28.02.2018 року та 215 грн. 83 коп. 12% річних за період з 22.12.2017 року по 28.02.2018 року, суд приходить до висновку, що такі здійснені правомірно та з врахуванням вищевказаного порядку нарахування, а тому суми 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних підлягають стягненню з відповідача.

З огляду на вищенаведене, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 548 грн. 17 коп. пені, 142 грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 грн. 83 коп. 12% річних документально доведеними та обґрунтованими, відповідачем не спростованими. Таким чином, позов у цій частині підлягає задоволенню у повному обсязі. В задоволенні решти заявленої до стягнення суми пені належить відмовити.

Згідно ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідач доказів на спростування обставин, викладених позивачем, не надав.

Враховуючи добровільне відшкодування відповідачем суми судового збору у розмірі 1 762 грн. позивачу у процесі розгляду даної справи, вказана сума судового збору стягненню на користь позивача не підлягає.

Керуючись ст. ст. 73 - 79, 86, 129, 210, 220, п. 2 ч. 1 ст. 231, ст. ст. 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України,

СУД ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити частково.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Кукульник Віктора Васильовича, АДРЕСА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодистриб'юшн КАРГО ПАРТС", м. Київ, вул. Закревського, 16 () суму 548 (П'ятсот сорок вісім гривень) грн. 17 коп. пені, 142 (Сто сорок дві гривні) грн. 71 коп. інфляційних нарахувань та 215 (Двісті п'ятнадцять гривень) грн. 83 коп. 12% річних.

3. Провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення суми 9 514 грн. 07 коп. заборгованості за поставлений товар закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у зв'язку з відсутністю предмету спору.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Рішення набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду у строк, визначений ст. 256 Господарського процесуального кодексу України.

6. Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по даній справі - http://court.gov.ua/fair/sud5008/ або http://www.reyestr.court.gov.ua.

Повне судове рішення складено 31.05.2018 року

Суддя Пригара Л.І.