ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ПРО ВІДМОВУ У ВИДАЧІ СУДОВОГО НАКАЗУ

"25" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/1057/18

Господарський суд Київської області у складі судді Антонової В.М., розглянувши заяву Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) від 21.05.2018 про видачу судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни 16494,60 грн боргу, який виник на підставі договору № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 16.12.2015

ВСТАНОВИВ:

21.05.2018 Комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) подало до господарського суду Київської області заяву від 21.05.2018 до боржника (ФОП Сороки Тетяни Володимирівни) про видачу судового наказу.

Дослідивши вимогу заявника на предмет відповідності її приписам ст. ст. 147, 150 ГПК України, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у видачі заявнику судового наказу з огляду на таке.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ ГПК України.

Частиною 1 ст. 147 ГПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 148 ГПК України унормовано, що судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ГПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України встановлено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями вимог статті 150 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України зазначено, що до заяви про видачу судового наказу додається, зокрема, але не виключно, документ, щ підтверджує сплату судового збору.

Згідно з вимог ч. 2 ст. 123 ГПК України вказано, що розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

За ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У відповідності до пп. 2-1 п. 2 ч. 2 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що за подання до господарського суду заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір - 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" мінімальний прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 1 січня 2018 року складає 1762,00 грн.

Тобто, звернувшись до суду із заявою про видачу судового наказу, Комунальне підприємство "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) мало сплатити із заявленої ним вимоги 172,60 грн судового збору (1762,00х0,1).

В якості доказів оплати судового збору за подання заяви про видачу судового наказу від 21.05.2018, заявник посилається у своїй заяві на платіжне доручення № 90 від 17.04.2018 на суму 176,20 грн.

Однак суд не приймає вказаний документ на підтвердження дотримання заявником у заяві про видачу судового наказу вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України, оскільки дане платіжне доручення за № 90 від 17.04.2018 вже було враховано судом як доказ сплати судового збору при розгляді іншої заяви про видачу судового наказу, поданої Комунальним підприємством "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) до господарського суду Київської області 02.05.2018 (вх. № 930/18 ).

Відповідно до ухвали господарського суду Київської області від 08.05.2018 у справі № 911/904/18, принятої за результатами розгляду вищевказаної заяви Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради від 02.05.2018 (вх. № 930/18 ), в задоволенні заяви про видачу судового наказу було відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 152 ГПК України.

Приписами ч. 2 ст. 151 ГПК України унормовано, що у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається.

Отже заявник вже втратив право повторного звернення до господарського суду із заявою про видачу судового наказу з посиланням на платіжне доручення № 90 від 17.04.2018 як доказ оплати ним судового збору у встановленому порядку та розмірі.

Поряд з цим, суд зазначає, що у разі пред'явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви (ч. 2 ст. 151 ГПК України).

Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни на користь Комунального підприємства "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) 16494,60 грн боргу, який виник на підставі договору № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 16.12.2015, у зв'язку з недотриманням заявником на момент звернення до суду із заявою від 21.05.2018 вимог п. 1 ч. 3 ст. 150 ГПК України.

За ч. 2 ст. 152 ГПК України передбачено, що про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Разом з тим, суд роз'яснює заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 153 ГПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. 148, п. 1 ч. 1 ст. 152, ст. 153, ст. 234 ГПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству "Міський магазин" виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у задоволенні заяви про видачу судового наказу від 21.05.2018 про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни 16494,60 грн боргу, який виник на підставі договору № ДС-П-10366/0651 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі від 16.12.2015, згідно з п. 1 ч.1 ст. 152 ГПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її прийняття та відповідно до ст. 256 ГПК України та підпункту 17.5 пункту 17 частини 1 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного господарського суду через господарський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її підписання.

З інформацією про дане судове рішення учасники справи можуть ознайомитися на сайті: http://reyestr.court.gov.ua/.

Дата підписання ухвали: 25.05.2018.

Суддя В.М. Антонова

Друк:

1 - в наряд

2,3 - сторонам - рек. з повід.