КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. Справа№ 910/3262/16

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Доманської М.Л.

суддів: Верховця А.А.

Остапенка О.М.

за участю секретаря судового засідання Чміль Я.Є.

представники учасників судового процесу у судове засідання 16.05.2018 не з'явилися;

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2

на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.03.2018

у справі № 910/3262/16 (суддя Пасько М.В. )

за позовною заявою ОСОБА_2

до приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш"

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку

в межах справи № 910/3262/16

за заявою приватного акціонерного товариства "Азовелектросталь" товариства з обмеженою відповідальністю "Азовська Сталеплавильна Компанія"

до приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш"

про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/3262/16 повернуто ОСОБА_2 позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку з приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" в межах справи № 910/3262/16.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№ 09.1-27/306/18 від 26.03.2018), в якій просить суд звільнити від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", оскільки позовні вимоги випливають з позовів про стягнення заробітної плати; поновити строк на подання апеляційної скарги на підставі п. 2 ч. 2 ст. 256 ГПК України; поновити строк на подання письмового доказу та приєднати до матеріалів справи копію відповіді відповідача на письмову заяву позивача про надання суми заборгованості з заробітної плати, оскільки на час подання позову цього доказу не існувало; скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/3262/16 про повернення позовної заяви; справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу господарського суду міста Києва від 01.03.2018 у справі № 910/3262/16 та призначено розгляд апеляційної скарги на 16.05.2018.

У судове засідання 16.05.2018 учасники судового процесу у судове засідання не з'явились, хоча були повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

Стаття 43 ГПК України зобов'язує сторони добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Частиною 11 статті 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Судова колегія, обговоривши на місці вказані обставини, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності учасників провадження у справі, які не з'явилися у судове засідання, за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, Київський апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конституцією України кожному гарантується право на судовий захист, апеляційне та касаційне оскарження.

Також, Конституція України встановлює серед основних засад судочинства, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в ст. 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", згідно з якою учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Таким чином, ГПК України повинен містити імперативні норми про те, в яких випадках особа має право оскаржити рішення суду в апеляційному чи касаційному порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 255 ГПК України апеляційні скарги на ухвали місцевого господарського суду можуть подавати сторони та інші учасники судового процесу, зазначені у цьому Кодексі та Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

В даному випадку, відповідно до приписів розділу Х "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі по тексту - Закон), застосовуються норми Закону в редакції, що діє з 19.01.2013.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону провадження у справах про банкрутство регулюється Законом, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Частиною 8 статті 20 ГПК України встановлено, що господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 02.03.2016 порушено провадження у справі № 910/3262/16 та призначено розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Шистопала П.М.

До суду першої інстанції надійшла позовна заява ОСОБА_2 з вимогами до Публічного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.02.2018 у даній справі вказану позовну заяву залишено без руху та встановлено заявнику строк на усунення недоліків позовної заяви 10 (десять) днів з дня вручення цієї ухвали та спосіб усунення вказаних недоліків. Позивач мав підтвердити письмово, що ним не подавались до інших судів до цього самого відповідача (приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш") позовів з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також надати обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються та докази сплати судового збору за вимогами про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку, розмір якого відповідно до Закону України "Про судовий збір" становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто не менше 1 762,00 грн. Якщо позивач входить до переліку осіб, що можуть бути звільнені від сплати судового збору, він мав надати суду докази того, що розмір судового збору перевищує 5% розміру його річного доходу. У встановлений судом строк позивач не виконав вимоги ст.162 ГПК України.

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_2 повернуто позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку з приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" в межах справи № 910/3262/16, із зазначенням про те, що станом 01.03.2018 заявником не усунуто недоліків позову на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2018 у справі № 910/3262/16.

З даним судовим рішенням апелянт не погодився.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції винесена з повним дослідженням матеріалів справи та є такою, що відповідає вимогам законодавства, з наступних підстав.

Позивачка звернулася до суду першої інстанції з позовною заявою до приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, як про це зазначено вище.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 10 ч. 3 ст. 162 ГПК України, позовна заява повинна містити підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: відправлення іншим учасникам справи копії позовної заяви і доданих до неї документів.

Як вбачається з поданої позовної заяви до суду першої інстанції, до неї не додано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, а також доказів направлення позовної заяви відповідачу (боржнику) та розпоряднику майна боржника.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 ГПК України, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують: сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Апелянт в апеляційні скарзі зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, чинній до 01.09.2015, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 01.09.2015 ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" у редакції, яка діє з 01.09.2015, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 01.09.2015, позивачі в справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Зазначеної позиції притримувався Верховний Суд України в постанові від 30.11.2016 у справі № 226/168/15-ц.

Як вже зазначалося вище, позивач, крім іншого, звернувся з позовом про стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку.

Згідно з ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Водночас, вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації за втрату частини заробітної плати не є вимогами про стягнення заробітної плати, а відтак позивач не звільняється від сплати судового збору за звернення до суду з такими вимогами, про що вірно зазначив суд першої інстанції.

Пунктом 1 частиною 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У відповідності до положень, встановлених ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2017 становить 1 762,00 грн.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_2 від сплати судового збору за вимогою про стягнення заборгованості по заробітній платі, у відповідності до вимог ст. 5 Закону України "Про судовий збір", звільнена. Проте, враховуючи норми Закону України "Про судовий збір" та зазначену вище позицію Верховного Суду України, за вимоги щодо стягнення з приватного акціонерного товариства "Азовзагальмаш" компенсації за втрату частини заробітної плати та середнього заробітку ОСОБА_2 мала б сплатити судовий збір у обсязі та порядку, передбаченому Законом України "Про судовий збір".

Дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правомірно зазначив в ухвалі від 12.02.2018 про необхідність усунення ОСОБА_2 недоліків в частині надання останньою обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються чи оспорюються, оскільки ОСОБА_2 за подання позову за вимогою щодо стягнення заробітної плати звільнена від сплати судового збору, а за двома іншими вимогами має сплатити судовий збір у відсотковому співвідношенні до ціни позову.

ОСОБА_2 не усунула недоліків позову на виконання вимог ухвали суду від 12.02.2018 у даній справі, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про повернення ОСОБА_2 позовної заяви в межах справи № 910/3262/16.

У відповідності до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи апелянта стосовно того, що апелянт звільнений від сплати судового збору за подання даної позовної заяви, і сплата судового збору за такі вимоги не передбачена нормами Закону України "Про судовий збір", а також стосовно того, що суд мав би самостійно витребувати у ПАТ "Азовзагальмаш" довідку про нараховані і не виплачені суми заробітної плати та встановити ціну позову, колегією суддів відхиляються, оскільки, враховуючи вищевикладене, не спростовують обставин, що на підставі належних та допустимих доказів встановлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

За таких обставин, Київський апеляційний господарський суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2, зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції від 01.03.2018 у даній справі. Порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до зміни чи скасування оскаржуваної ухвали у даній справі, судовою колегією не встановлено.

Також, судовою колегією враховано вищевикладені норми Закону України "Про судовий збір" при дослідженні клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги, яке було заявлено апелянтом в апеляційній скарзі.

Відповідно до пп. 7 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду апеляційної скарги на дану ухвалу суду про повернення позовної заяви сплачується 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При поданні апеляційної скарги на таку ухвалу сплаті підлягає судовий збір у розмірі 1 762,00 грн., однак апелянт не надав доказів такої сплати.

Підстави для вчинення господарським судом дій щодо відстрочення та розстрочення судового збору, зменшення його розміру або звільнення від сплати викладені у ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з п. 2 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати.

Відтак, звільнення чи відстрочка сплати судового збору є правом суду, яке може бути реалізоване за наслідком оцінки судом доводів заявника апеляційної скарги щодо наявності підстав для такого звільнення, виходячи з майнового стану скаржника на момент звернення із апеляційною скаргою, при цьому, відповідне клопотання сторони розглядається виходячи із визначених нею обставин, що унеможливлюють сплату судового збору на момент звернення до господарського суду із апеляційною скаргою, та підтвердження цих обставин належними та достатніми доказами.

Колегія суддів зазначає, що обставини, наведені апелянтом в апеляційні скарзі, як підстава для звільнення його від сплати судового збору не є, з урахуванням положень Закону України ,,Про судовий збір", підставою для звільнення від сплати судового збору в даному випадку.

Отже, апелянтом судовий збір не сплачено у встановленому порядку та розмірі відповідно до Закону України ,,Про судовий збір", а тому клопотання апелянта про звільнення від сплати судового збору за подання даної апеляційної скарги не підлягає задоволенню, а тому відповідно до ст. 258 ГПК України з апелянта за подання даної апеляційної скарги підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 269, 276, 282 ГПК України, Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», Законом України ,,Про судовий збір", Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду м. Києва від 01.03.2018 у справі № 910/3262/16 - без змін.

2. Стягнути з ОСОБА_2 (АДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1) в дохід Державного бюджету судовий збір в сумі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. за подання до Київського апеляційного господарського суду апеляційної скарги.

3. Доручити господарському суду міста Києва видати наказ.

4. Матеріали справи № 910/3262/16 направити до господарського суду м. Києва.

Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Повний текст постанови підписаний 21.05.2018.

Головуючий суддя М.Л. Доманська

Судді А.А. Верховець

О.М. Остапенко