КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2018 р. Справа№ 910/23613/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Дикунської С.Я.

суддів: Мальченко А.О.

Жук Г.А.

секретар судового засідання Бойко Р.А.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна»

на рішення Господарського суду міста Києва

від 21.02.2018 (повне рішення складено 21.02.2018)

у справі № 910/23613/17 (суддя Маринченко Я.В.)

за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія

«Арсенал Страхування»

до Приватного акціонерного товариств «Страхова компанія

«Провідна»

про стягнення 11 407, 77 грн.

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна», відповідача) про стягнення 11 407,77 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що виплативши своєму страхувальнику за договором добровільного страхування наземного транспорту №62/17-Т/К/01 від 25.01.2017 страхове відшкодування в розмірі 45 266,26 грн., позивач набув права регресної вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, до особи, відповідальної за заподіяний збиток, якою є відповідач згідно договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Полісу) № АЕ/9630149 та Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки на звернення позивача з претензією про виплату страхового відшкодування в розмірі 45 266,26 грн. (вих.№1 від 22.05.2017) відповідач сплатив лише частину страхового відшкодування в розмірі 33 858,49 грн., відтак позивач просив стягнути з відповідача невиплачену частину страхового відшкодування в розмірі 11 407,77 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що позивач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі Звіту про визначення вартості матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу від 03.04.2017, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, складала 45 478,85 грн. без урахування коефіцієнту фізичного зносу. За твердженнями відповідача, пошкоджений в результаті ДТП автомобіль мав сліди відновлювального ремонту, тому відповідач здійснив виплату страхового відшкодування на підставі власного розрахунку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в розмірі 33 858,49 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 у справі № 910/23613/17 позов задоволено. Стягнуто з ПрАТ «СК «Провідна» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» страхове відшкодування в сумі 11 407, 77 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 600, 00 грн.

Не погоджуючись із згаданим рішенням, ПрАТ «СК «Провідна» оскаржило його в апеляційному порядку, просило скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування своїх вимог зазначило, що оскаржуване рішення ухвалено за невірного застосування приписів матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції безпідставно не врахував доводів відповідача щодо необхідності застосування коефіцієнту фізичного зносу, адже пошкоджений в ДТП автомобіль мав сліди відновлювального ремонту кузова, що підтверджується роздруківкою з Інтернет ресурсу «АВТО-Хісторі» з вартістю ремонту, згідно якої цей автомобіль відновлювався 10 разів. Складений на замовлення апелянта звіт, відповідно до якого коефіцієнт фізичного зносу складає 47,0% (0,4700) також безпідставно залишився поза увагою суду. Крім цього, факт пошкодження даного авто в попередніх ДТП підтверджується й актом огляду транспортного засобу від 02.07.2013, наданим партнером на страховому ринку ПрАТ «СК «Українська страхова група» тощо.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив, в якому зазначив про безпідставність на необґрунтованість апеляційних вимог, просив не брати їх до уваги, відтак оскаржуване рішення як законне та обґрунтоване залишити без змін.

Оскільки в судове засідання апеляційної інстанції 22.05.2018 представники сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, повторно не з'явились, а позивач надав клопотання про розгляд справи без участі його представника, апеляційний суд вважав за можливе справу розглядати за відсутності представників сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши наявні матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено матеріалами справи, 25.01.2017 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» (позивачем, страховиком за договором) та ОСОБА_2 (страхувальником за договором) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №62/17-Т/К/01, за умовами якого застраховано автомобіль марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, в тому числі за страховим ризиком - ДТП.

23.03.2017 в м. Києві по вул. Дмитрівська, 45 ОСОБА_3, керуючи автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2, при виїзді з місця паркування не надала переваги в русі автомобілю «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, який рухався по вул. Дмитрівська, 45, скоїла з ним зіткнення, що призвело до пошкодження транспортних засобів. Вказані обставини встановлені постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 03.05.2017 у справі №761/10920/17, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУаАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 14059 від 03.04.2017, виконаного на замовлення позивача суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його пошкодження в ДТП, складає 45 478,85 грн.

Згідно рахунку № від 31.03.2017, виставленого СТО - ДП «Ауді Центр Віпос», вартість відновлювального автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, склала 45 266,26 грн.

Зазначену подію позивачем визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 45 266,26 грн. відповідно до складеного позивачем Страхового акту №006.00285717-1 від 25.07.2017.

Позивач, виконуючи свої зобов'язання за договором добровільного страхування наземного транспорту №62/17-Т/К/01 від 25.01.2017 перерахував на рахунок СТО суму страхового відшкодування в розмірі 45 266,26 грн., що підтверджується платіжним дорученням №69108 від 04.04.2017.

Як встановлено матеріалами справи, цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2, на момент ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Провідна» на підставі Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/9630149 (а. с. 44).

Згідно наведеного полісу за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, визначено ліміт відповідальності в сумі 100 000, 00 грн. та франшизу в розмірі 0, 00 (нуль) грн.

Вина особи, яка керувала автомобілем «Mazda», д.н.з. НОМЕР_2, встановлена в судовому порядку.

22.05.2017 позивач звернувся до відповідача із претензією №1 про виплату страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 45 266,26 грн. Однак на це звернення відповідач сплатив лише частину страхового відшкодування в розмірі 33 858,49 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи документами та не заперечується відповідачем. Невиплаченою залишилась частина страхового відшкодування в розмірі 11 407, 77 грн., що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Майнова шкода на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.Шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Положеннями ст. ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

За приписами п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

З огляду на наведене, до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором страхування перейшло право вимоги до відповідача як до особи, відповідальної за заподіяну винуватцем ДТП шкоду.

Спеціальні приписи Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зокрема: межами ліміту відповідальності (пункт 22.1 статті 22); вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу транспортного засобу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29); відповідно до пунктів 32.4, 32.7 статті 32 страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну майну, яке знаходилося у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив ДТП; шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу; та згідно з пунктом 12.1 статті 12 страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.

Положеннями ст.29 цього Закону передбачено, що в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом в момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Таким чином, виконання обов'язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» покладено на страховика (винної особи), у межах, встановлених цим Законом, та договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Обсяг відповідальності страховика винної в ДТП особи обмежується в тому числі вартістю відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля та визначеною договором франшизою.

Доводи апелянта (відповідача) про те, що розрахунок страхового відшкодування повинен проводитись з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який згідно складеного на його замовлення Звіту № 85-R/38/1 від 22.01.2018 про величину фізичного зносу транспортного засобу AUDI TT (державний номер НОМЕР_1) на 31.03.2017 складає 47,0% (0,4700) тощо, правомірно не прийнято місцевим господарським судом до уваги.

Так, відповідно до п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №142/5/2092 від 24.11.2003, значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує, зокрема 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Положеннями п. 7.39 Методики визначено, що винятком стосовно використання зазначених вимог є, зокрема якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний) та якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації.

Крім цього, п. 7.40 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів встановлено, якщо під час відновлення були використані нові складники іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених 7 (розукомплектованих), значення процента їх фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю.

Як вбачається з долученого позивачем до матеріалів справи Звіту про оцінку вартості матеріального збитку № 14059 від 03.04.2017, виконаного на його замовлення суб'єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕАК «Довіра», при визначенні вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП, експертом враховано коефіцієнт фізичного зносу, який дорівнює 0, 00 (нуль), оскільки строк експлуатації цього автомобіля не перевищує 7 років.

Проте відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження викладених ним обставин, зокрема стосовно неодноразового відновлення автомобіля марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, внаслідок його неодноразового пошкодження. Посилання позивача на роздруківки з Інтернет ресурсу «АВТО-Хісторі» не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази, оскільки відповідачем не надано копій цих роздруківок, так само як і надана відповідачем калькуляція не містить доказів раніше проведеного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.

Долучена відповідачем (апелянтом) до апеляційної скарги копія акту огляду транспортного засобу від 02.07.2013, надана партнером на страховому ринку ПрАТ «СК «Українська страхова група», також не приймається апеляційним господарським судом до уваги, адже цей акт свідчить лише про проведення ПрАТ «СК «Українська страхова група» огляду пошкодженого транспортного засобу, жодним чином не підтверджує факту використання під час відновлення цього автомобіля нових складників іншої модифікації КТЗ взамін пошкоджених розукомплектованих, в зв'язку з чим значення процента їх фізичного зносу на підставі п. 7.40 Методики приймається таким, що дорівнює нулю.

Оскільки строк експлуатації пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «Audi», д.н.з. НОМЕР_1, на момент скоєння ДТП не перевищував 7 (семи) років, а відповідач не довів факту неодноразового його ремонту, апеляційний суд дійшов висновку щодо правомірності визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Audi» д.н.з. НОМЕР_1 внаслідок його пошкодження в ДТП з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, який дорівнює 0, 00 (нуль).

Законами України «Про страхування» та «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов'язку страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, який визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. Тому апеляційний суд вважав, що визначаючи розмір страхового відшкодування, яке відповідач, як страховик цивільно-правової відповідальності винної у ДТП особи, зобов'язаний виплатити потерпілому, слід враховувати фактичні витрати, розмір яких підтверджується не Звітом про оцінку, як попереднього оціночного документу, а відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля, та які підтверджують фактичний розмір понесених збитків.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що виплативши страхове відшкодування за договором добровільного страхування, позивач набув права зворотної вимоги до відповідача в сумі страхового відшкодування виходячи з фактичної (реальної) суми в розмірі 45 266,26 грн., відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача 11 407, 77 грн. невиплаченої частини страхового відшкодування є законними та обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

Доводи відповідача (апелянта) з проводу порушенням судом вимог матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

За таких обставин, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 240, 269-270, 273, 275, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 21.02.2018 у справі № 910/23613/17 - без змін.

Матеріали справи № 910/23613/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 288-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.05.2018

Головуючий суддя С.Я. Дикунська

Судді А.О. Мальченко

Г.А. Жук