ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

21.05.2018 Справа № 920/728/17
Господарський суд Сумської області у складі колегії суддів: головуючого судді Спиридонової Н.О., судді Заєць С.В., судді Соп?яненко О.Ю. при секретарі судового засідання Гребенюк С.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні господарського суду Сумської області матеріали справи № 920/728/17 в порядку загального позовного провадження

за позовом: Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області (вул. Князя Володимира, буд. 50, м. Путивль, Путивльський район, Сумська область, 41500),

до відповідача: фізичної особи-підприємця Меньшової Галини Павлівни (АДРЕСА_1),

про стягнення 130623,90 грн. на підставі статей 80, 120, 125, 126, 152, 156, 157, 206, 211 Земельного кодексу України, статей 22, 1166 Цивільного кодексу України,

за участю представників:

позивача: Шумний В.А. за довіреністю № 172 від 01.02.2018,

відповідача: Меньшова Г.П.

ВСТАНОВИВ:

02.08.2017 позивач звернувся до господарського суду Сумської області з позовною заявою № 1384 від 01.08.2017, в якій просить суд стягнути з відповідача на свою користь завдані відповідачем збитки у сумі 130623,90 грн. у вигляді неодержаних доходів за період з 12.03.2016 по 31.05.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані користуванням відповідачем земельною ділянкою площею 3,1361 га по вул. Ковпака, 3 у місті Путивль Сумської області, кадастровий номер :02:017:0035, у період з 12.03.2016 по 24.04.2017, а також користуванням відповідачем земельною ділянкою площею 2,0000 га по вул. Ковпака, 3 у місті Путивль Сумської області, кадастровий номер :02:017:0037, у період з 25.04.2017 по 31.05.2017 без оформлення документів, що підтверджують право користування зазначеною земельною ділянкою (без оформлення договору оренди земельної ділянки), що перебуває у комунальній власності для розміщення комплексу, належного відповідачу на праві власності.

Розмір збитків визначено актами від 13.06.2017 № 11 та № 12 комісії по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, створеної відповідно до розпоряджень голови Путивльської районної державної адміністрації від 10.12.2015 за № 447-ОД та від 01.04.2016 за № 120-ОД.

Позивач, посилаючись на вимоги статей 120, 125, 126, 156, 157, 211 Земельного кодексу України статті 22, 1166 Цивільного кодексу України, вважає, що відповідач повинен відшкодувати завдані збитки, оскільки в його діях, на думку позивача, вбачається наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, яка полягає в ухиленні відповідача від укладення договору оренди землі та використанні земельної ділянки без правовстановлюючих документів; збитки, які полягають у недоотриманні позивачем доходу від орендної плати; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та збитками, що полягає в тому, що саме ухилення відповідача від укладення договору оренди землі призвело до недоотримання позивачем доходу від орендної плати, яку позивач отримав би у разі належного оформлення договору оренди; а також вина у формі умислу, яка полягає у невжитті відповідачем всіх залежних від нього заходів для укладення договору оренди землі та запобігання заподіянню шкоди.

Відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з відсутністю договору оренди землі, як підстави для нарахування та сплати орендної плати за користування земельною ділянкою, а також зазначив, що сплачує земельний податок за землю, яку фактично використовує в розмірі 0,86 га.

Відповідач звертає увагу суду на те, що він звертався до позивача із пропозицією щодо надання дозволу на складання проектів відведення земельних ділянок під окремими будівлями та подальшим укладенням договору оренди земельної ділянки, яка фактично використовується відповідачем, на що позивачем запропоновано відповідачу заповнити відповідно заяву, в якій зазначити орієнтовну площу ділянки, що планується використовуватися відповідачем із наданням графічних матеріалів місця її розташування та копій технічних паспортів БТІ на колишню базу ПМК. 23.09.2016 разом із технічними паспортами на належні відповідачу будівлі, графічними зображеннями місця їх розташування на земельній ділянці відповідачем надіслано на адресу позивача відповідну заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,04 га - під будівлею «Б-ІІ», 0,2415 га - під будівлею «ж-7» та 0,1 га - під будівлею «З-1», зазначених на генеральному плані. Рішенням 19 сесії 7 скликання від 27.10.2016 позивачем відмовлено в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою відмовлено з посиланням на неможливість поділу земельної ділянки для подальшого її раціонального використання, що порушує право відповідача на подальше укладення договору оренди земельної ділянки та унеможливлює використання належного відповідачеві нерухомого майна.

Крім наведеного відповідач зазначає, що ним з метою вирішення земельного питання щодо можливості укладення договору оренди землі із залученням спеціалістів з земельних питань розроблено варіанти розподілу вищезазначеної земельної ділянки з урахуванням санітарних, протипожежних те технологічних норм, зазначенням зони проїзду до будівель, що належать відповідачу, та надіслано на адресу позивача 31.05.2017 пропозицію щодо розподілу земельної ділянки колишньої ПМК із виділенням єдиної частки площею 0,724 га та наданням дозволу на розробку технічної документації із землеустрою. Проте позивач листами від 03.02.2017, 07.02.2017 та 09.02.2017 повідомив відповідача про необхідність укладення договору оренди на всю земельну ділянку по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль кадастровий номер 0:02:017:0035 загальною площею 2,1361 га, а в подальшому рішенням позивача від 30.03.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу оспорюваної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 2 га та 0,1361 га та присвоєнням окремого кадастрового номеру 0:02:017:0037.

Таким чином відповідач зазначає, що у його діях відсутня вина стосовно не укладення договору оренди землі, протиправні дії, а також відсутній причинний зв'язок між нарахованою позивачем сумою збитків та діями відповідача, що у свою чергу виключає наявність складу правопорушення та підстави відповідальності за нібито завдану шкоду.

У письмових доповненнях до відзиву (вх. № 8096 від 19.09.2017) відповідач просить суд зупинити провадження у даній справі до вирішення Путивльським районним судом Сумської області пов'язаної з даною справою адміністративної справи № 584/933/17.

Позивач у письмових поясненнях № 1809 від 02.10.2017 на відзив відповідача зазначає, що заперечує проти зупинення провадження у даній справі до вирішення Путивльським районним судом Сумської області адміністративної справа № 584/933/17, оскільки відповідачем необґрунтовано в чому саме полягає неможливість розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також не зазначено зв'язок між даною справою та адміністративною справою № 584/933/17.

Суд, розглянувши клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі до вирішення Путивльським районним судом Сумської області пов'язаної з даною справою адміністративної справи № 584/933/17 відмовляє в його задоволенні, оскільки Путивльським районним судом Сумської області 11.04.2018 прийнято рішення у справі № 584/933/17, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичній особі-підприємцю Меньшової Галини Павлівни в визнанні протиправною бездіяльність Путивльського міського голови в частині невнесення на розгляд сесії Путивльської міської ради питання про надання їй дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під окремими будівлями по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль Сумської області, і зазначене рішення не оскаржується сторонами у встановленому законом порядку.

30.01.2018 позивач надав відповідь на відзив, де проти доводів відповідача заперечує та наполягає на задоволенні його позовних вимог. Позивач зазначає, що відповідачем у період з 12.03.2016 по 24.04.2017 використовувалась земельна ділянка кадастровий номер 0:02:017:0035 загальною площею 2,1361 га по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль, що перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Путивль, для розміщення комплексу, належного відповідачеві на праві приватної власності, без оформлення документів, що підтверджують право користування вказаною земельною ділянкою. У період з 25.04.2017 по 31.05.2017 відповідачем використовувалась земельна ділянка кадастровий номер 0:02:017:0037 загальною площею 2,0000 га по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль, що перебувала у комунальній власності територіальної громади м. Путивль, для розміщення комплексу, належного відповідачеві на праві приватної власності, без оформлення документів, що підтверджують право користування вказаною земельною ділянкою.

Позивач вважає, що договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем не укладався з причин ухилення останньою від укладення договору оренди землі, а тому, територіальна громада м. Путивль недоотримала кошти у вигляді орендної плати за землю, чим зазнала збитків на суму 130623,90 грн.

Ухвалою суду від 09.02.2018 призначено розгляд справи на 28.02.2018 о 12 год. 40 хв., а ухвалою від 28.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів до 18.04.2018, відкладено підготовче засідання на 21.03.2018 на 14 год. 30 хв. та зобов'язано сторони надати пояснення, а на підтвердження пояснень надати докази, що свідчать про те, яка саме частина майнового комплексу придбана ФОП Меньшовою Г.П., яка частина знаходиться у приватній власності фізичних осіб, використовується як магазин та житлові квартири; докази того, що вони знаходяться на земельній ділянці площею 2,0 га кадастровий номер :02:017:0037, площею 0,1361 га кадастровий номер :02:017:0038 (оригінали - для огляду, належним чином засвідчені копії - до матеріалів справи), а також зобов'язано позивача надати суду докази того, що позивач звертався до відповідача з вимогою про оформлення договору оренди землі після реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права комунальної власності на новоутворену, в результаті поділу, земельну ділянку кадастровий номер :02:017:0037 площею 2,0000 га в м. Путивль по вул. Ковпака, 3 (оригінал - для огляду, належним чином засвідчені копії - до матеріалів справи).

На виконання вимог ухвали від 28.02.2018 відповідач разом з клопотанням (вх. № 2254 від 21.03.2018) подав суду для долучення до матеріалів справи копію ухвали Путивльського районного суду від 15.01.2018 у справі № 584/933/17; копію довідки Путивльського БТІ від 13.09.2017; копії звернень до Путивльської міської ради від 19.07.2017 та від 24.02.2017; дві копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 15.03.2016 та станом на 18.07.2017; копію довідки Конотопської ОДПІ про розмір сплаченого земельного податку від 20.03.2018 № 19/15-038; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.10.2003; а також копію повідомлення про проведення державної реєстрації припинення юридичної особи вих. № 02.3-12/48 від 23.02.2016.

На виконання вимог ухвали від 28.02.2018 позивач разом з супровідним листом (вх. № 2259 від 21.03.2018) подав суду для долучення до матеріалів справи наступні документи: копії правовстановлюючих документів Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК»; копії витягів з державного земельного кадастру щодо земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:017:0038, :02:017:0037, :02:017:0035; копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна стосовно земельних ділянок за кадастровими номерами: :02:017:0038, :02:017:0037, :02:017:0035; копію звернення від 19.07.2017; копію відповіді Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 17.08.2017 за № 1482; копію схеми поділу земельної ділянки площею 2,1361 га; рішення тридцятої сесії сьомого скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 31.08.2017 № 1062-МР «Про розгляд звернення Меньшової Г.П.»; а також копії листів Виконавчого комітету Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 10.01.2013 №№ 15, 16.

У зазначеному супровідному листі представник позивача вказав, що до суду для долучення до матеріалів даної справи крім наведених вище документів додається копія поетажних планів по вул. Ковпака, 3 літ «В», проте зазначений письмовий доказ не додано представником позивача до супровідного листа (вх. № 2259 від 21.03.2018), а тому суд вважає за необхідне зобов?язати позивача надати суду в наступне судове засідання належним чином засвідчену копію поетажних планів по вул. Ковпака, 3 літ «В».

Ухвалою господарського суду Сумської області від 21.03.2018 у справі № 920/728/17 відкладено підготовче засідання на 11 квітня 2018 року на 12 год. 30 хв. та зобов'язано: відповідача надати суду в наступне судове засідання оригінали для огляду, а належним чином засвідчені копії для долучення до матеріалів справи, наступних документів: рішення засновників про вступ у склад засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК» фізичної особи-підприємця Меньшової Галини Павлівни; докази права власності на нерухоме майно (первинні правовстановлюючі документи: договір купівлі-продажу, бухгалтерські довідки про перебування майна на балансі у зв?язку з його будівництвом, свідоцтво про право власності на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК»); докази наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК» права власності чи права користування (оренди. Постійного користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться приміщення Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК»; договір оренди земельної ділянки, укладений з Товариством з обмеженою відповідальністю «Путивльська ПМК» від 30.01.2002 (30.01.2004); позивача надати суду в наступне судове засідання оригінал для огляду, а належним чином засвідчену копію поетажних планів по вул. Ковпака, 3 літ «В» для долучення до матеріалів справи.

На виконання вимог зазначеної ухвали суду позивач разом із супровідним листом № 618 від 10.04.2018 надав суду копію поетажних планів будівель Б та В (перший та другий поверх); копію рішення 24 сесії Путивльської міської ради 23 скликання від 13.03.2002 «Про зміну меж та площі земельної ділянки по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль, Товариству з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» з супровідним листом архівного відділу Путивльської районної державної адміністрації; копію рішення 24 сесії Путивльської міської ради 23 скликання від 13.03.2002 «Про затвердження матеріалів інвентаризації земельної ділянки по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль, Товариству з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» з супровідним листом архівного відділу Путивльської районної державної адміністрації; копію листа Виконавчого комітету Путивльської міської ради від 09.12.2015 № 2009 керівнику Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» - Меньшовій Г.П.; копію листа Виконавчого комітету Путивльської міської ради від 12.10.2015 № 1542 голові Путивльської районної державної адміністрації щодо відповідного реагування на комісії по визначенню та відшкодуванню збитків у зв'язку з використанням земельних ділянок без належними чином оформлених правовстановлюючих документів на земельні ділянки; копію розрахунку збитків по Товариству з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» станом на 01.12.2015; копію листа від 22.12.2015 № 2013 на лист № 141 від 21.12.2015 начальника Управління економічного розвитку Путивльської районної державної адміністрації щодо нарахованих збитків в м. Путивль, вул. Ковпака, 3; копію повідомлення № 01-18/3430 від 31.12.2015 Путивльської районної державної адміністрації про результати засідання комісії; копію акту № 1 щодо визначення та відшкодування збитків заподіяних власникам землі та землекористувачам від 28.12.2015; копію звернення Меньшової Г.П. щодо поділу земельної ділянки по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль; копію рішення 33 сесії Путивльської міської ради 7 скликання від 31.08.2017 № 1062-МР; копію ухвали Путивльського районного суду від 04.04.2018 у справі № 584/933/17; копію відповіді начальника Путивльського відділення Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 16.06.2016 № 30/15-038 про розгляд листа від 13.05.2016 № 934; копію листа Конотопської ОДПІ ГУ ДФС у Сумській області від 24.11.2016 № 423/15-038 щодо відшкодування шкоди завданої використанням земель без правовстановлюючих документів; копію відповіді ГУ ДФС у Сумській області від 07.02.2018 № 2205/10/18-78-13-01-24 про розгляд листа від 25.01.2017 щодо нарахування та сплати земельного податку ФОП Меньшовою Г.П. по вул. Ковпака, 3; скрин-копію з Публічної кадастрової карти, щодо визначення земельної ділянки кадастровий номер :02:017:0035 в результаті поділу як архівна.

Разом із зазначеним супровідним листом представником позивача надано суду письмові пояснення № 619 від 10.04.2018, в яких посилаючись на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 18.05.2016 у справі № 922/51/15, зазначає, що відповідач повинен відшкодувати збитки, завдані використанням земельної ділянки без оформлення правовстановлюючих документів, оскільки в діях відповідача вбачається наявність усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення.

На виконання вимог ухвали від 21.03.2018 у даній справі відповідач разом із супровідним листом б/н від 11.04.2018 (вх. № 2884 від 11.04.2018) надав суду копію рішення засновників Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» про вступ у його склад ФОП Меньшової Г.П., а також докази про право власності на нерухоме майно (первинні документи), а також довідку БТІ.

Ухвалою суду від 11.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу № 920/728/17 до судового розгляду по суті.

18.05.2018 представником позивача надано суду разом із супровідним листом від 18.05.2018 № 810 для долучення до матеріалів даної справи копію рішення Путивльського районного суду від 11.04.2018 у справі № 584/933/17.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримує та просить господарський суд, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечує, просить господарський суд в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Згідно зі статті 194 Господарського процесуального кодексу України, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

За приписами частини другої статті 195 Господарського процесуального кодексу України, суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

За змістом статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. На розширення цього положення Основного Закону в статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

В силу вимог частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Суду у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).

В судовому засіданні 21.05.2018 на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані докази, суд встановив наступне.

12.03.2016 на підставі ліквідаційного балансу від 01.12.2015 Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» відповідач набула у власність нерухоме майно - комплекс, що складається з адмінбудівлі літ. « 2 Б», будівлі виробничого корпусу літ. « 2 Ж», будівлі КПП літ. « 1 Г», будівлі котельні « 1Р» та будівлі складу літ. « 1 З», що розташовані по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль Сумської області, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 86828460 від 12.05.2017.

Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» користувалося земельною ділянкою по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль загальною площею 2,1361 га на підставі договору оренди земельної ділянки від 23.01.2002, зареєстрованого у Путивльській міській раді у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі від 30.01.2002 за № 58.

У зв'язку з тим, що відповідач не мав необхідності використовувати вищезазначену земельну ділянку загальною площею 2,1361 га, яка використовувалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» для розміщення та експлуатації будівель та споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства, він у зв'язку з необхідністю розміщення у придбаних відповідачем будівлях торгівельного обладнання та власного автомобільного транспорту, звернувся до позивача із пропозицією щодо надання дозволу на складання проектів відведення земельних ділянок під окремими будівлями та подальшим укладенням договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,86 га, яка фактично використовується відповідачем, на що позивачем запропоновано відповідачу заповнити відповідно заяву, в якій зазначити орієнтовну площу ділянки, що планується використовуватися відповідачем із наданням графічних матеріалів місця її розташування та копій технічних паспортів БТІ на колишню базу ПМК. 23.09.2016 разом із технічними паспортами на належні відповідачу будівлі, графічними зображеннями місця їх розташування на земельній ділянці відповідачем надіслано на адресу позивача відповідну заяву про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду орієнтовною площею 0,04 га - під будівлею «Б-ІІ», 0,2415 га - під будівлею «ж-7» та 0,1 га - під будівлею «З-1», зазначених на генеральному плані.

Рішенням 19 сесії 7 скликання від 27.10.2016 позивачем відмовлено в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою відмовлено з посиланням на неможливість поділу земельної ділянки для подальшого її раціонального використання, що порушує право відповідача на подальше укладення договору оренди земельної ділянки та унеможливлює використання належного відповідачеві нерухомого майна.

У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач у період з 12.03.2016 року по 24.04.2017 використовувала земельну ділянку площею 2,1361 га по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль (кадастровий номер: :02:017:0035), що перебувала у комунальній власності територіальної громади міста Путивль, для розміщення комплексу, належного йому на праві власності, без оформлення документів, що підтверджують право користування вказаною земельною ділянкою.

Проте 23.11.2016 позивачем було прийнято рішення про надання дозволу територіальній громаді м. Путивль на складання технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер: :02:017:0035 по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль (рішення 20 сесії 7 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 23.11.2016 № 618-МР).

30.03.2017 року позивачем прийнято рішення про затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер: :02:017:0035 по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль.

З наведеного вбачається, що позивачем затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності кадастровий номер :02:017:0035, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства в м. Путивль, по вул. Ковпака, 3, площею 2,1361 га на дві окремі земельні ділянки:

- :02:017:0037, площею 2,0000 га, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства на території м. Путивль по вул. Ковпака, 3;

- :02:017:0038, площею 0,1361 га, код КВЦПЗ 12.04 - для розміщення та експлуатації будівель і споруд автомобільного транспорту та дорожнього господарства на території м. Путивль по вул. Ковпака, 3 (рішення 25 сесії 7 скликання Путивльської міської ради Путивльського району Сумської області від 30.03.2017 № 815-МР).

25.04.2017 позивач зареєстрував право комунальної власності на новоутворену, в результаті поділу, земельну ділянку кадастровий номер :02:017:0037, площею 2,0000 га в м. Путивль по вул. Ковпака, 3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майн, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 86828460 від 12.05.2017 року.

І на підставі наведеного позивач вважає, що у період з 25.04.2017 року по 31.05.2017 року відповідач використовувала земельну ділянку площею 2,0000 га по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль (кадастровий номер: :02:017:0037), що перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Путивль, для розміщення комплексу, належного їй на праві власності, без оформлення документів, що підтверджують право користування вказаною земельною ділянкою.

Проте позивачу з моменту винесення рішенням 19 сесії 7 скликання від 27.10.2016 щодо відмови відповідачу в наданні дозволу на розробку технічної документації із землеустрою відмовлено з посиланням на неможливість поділу земельної ділянки для подальшого її раціонального використання, а також під час розгляду питання щодо поділу зазначеної земельної ділянки, яка використовувалась Товариством з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона», саме з 23.11.2016 було відомо, що відповідачем не використовується земельна ділянка по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль, ні площею 2,1361 га та ні площею 2,0000 га.

З метою належного оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою та укладення договору оренди землі відповідачем із залученням спеціалістів з земельних питань було розроблено варіанти розподілу вищезазначеної земельної ділянки з урахуванням санітарних, протипожежних те технологічних норм, зазначенням зони проїзду до будівель, що належать відповідачу, та надіслано на адресу позивача 31.05.2017 пропозицію щодо розподілу земельної ділянки колишньої ПМК із виділенням єдиної частки площею 0,724 га та наданням дозволу на розробку технічної документації із землеустрою.

Проте позивач листами від 03.02.2017, 07.02.2017 та 09.02.2017 повідомив відповідача про необхідність укладення договору оренди на всю земельну ділянку по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль кадастровий номер 0:02:017:0035 загальною площею 2,1361 га, а в подальшому рішенням позивача від 30.03.2017 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу оспорюваної земельної ділянки на дві земельні ділянки площею 2 га та 0,1361 га та присвоєнням окремого кадастрового номеру 0:02:017:0037.

Крім наведеного, відповідач ні на земельній ділянці колишнього Товариства з обмеженою відповідальністю «Путивльська пересувна механізована колона» загальною площею 2,1361 га, ні на окремо виділеній земельній ділянці (шляхом поділу зазначеної ділянки) загальною площею 2,0000 га не здійснює господарську діяльність. Поруч із земельною ділянкою колишнього ТОВ «Путивльська пересувна механізована колона» знаходиться 75-ти квартирний жилий будинок, мешканці якого, як повідомила відповідач, самовільно будують на цій земельній ділянці гаражі, а також на даній земельній ділянці розташовані будівлі інших власників, а саме: дві житлові квартири та приміщення колишнього магазину, яке також належить іншому власнику.

З урахуванням вимог статей 1, 2, 6, 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», орган місцевого самоврядування представляє відповідну територіальну громаду і здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені конституцією України, цим та іншими законами. Однак первинним суб'єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада - жителі, об'єднанні постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.

Відповідно до статей 142-145 Конституції України, до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, окрім інших об'єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом ухвалення рішень. Права органів місцевого самоврядування захищаються в судовому порядку.

Згідно статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», землі комунальної власності є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування.

Пунктом 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб'єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Згідно статті 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», основним принципом місцевого самоврядування, зокрема, є поєднання місцевих і державних інтересів.

Рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування про надання дозволу на розробку документації із землеустрою приймається виключно у строки та лише у випадках, передбачених цим Законом та Земельним кодексом України. Зазначене рішення надається безоплатно та має необмежений строк дії (стаття 22 Закону України «Про землеустрій»).

Відповідно до частини першої статті 116 Земельного кодексу України (в редакції на момент звернення відповідач до позивача з вищезгаданими клопотаннями) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Положеннями статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

За змістом статей 26, 42 Закону України «Про місцеве самоврядування», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради належить вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Сільський, селищний, міський голова скликає сесії ради, вносить пропозиції та формує порядок денний сесій ради і головує на пленарних засіданнях ради.

За правилами частини першої статті 123 Земельного кодексу України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною другою цієї статті визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина третя статті 123 Земельного кодексу України).

Наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у користування (оренду) громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у користування (оренду) зацікавлена особа звертається до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та для надання її у користування, за результатами розгляду яких визначені в статті 123 Земельного кодексу України органи приймають одне з відповідних рішень.

Судом встановлено, що клопотання відповідача від 31.05.2017 адресоване Путивльському міському голові, не було розглянуто Путивльською міською радою в порядку та строк, що передбачені статтею 123 Земельного кодексу України.

19.07.2017 відповідач звернулась з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, розташованої по вул. Ковпака, 3 в м. Путивль Сумської області, на дев'ять окремих земельних ділянок відповідно до наданих графічних матеріалів.

Рішенням 30 сесії 7 скликання від 31.08.2017 № 1062-МР «Про розгляд звернення ФОП Меньшової Г.П.» у наданні такого дозволу позивачем відмовлено з підстав невідповідності запропонованого цільового використання землі розробленому генеральному плану м. Путивль, нераціональності запропонованого варіанту поділу земельної ділянки, з урахуванням рішення Путивльської міської ради від 27.10.2016 № 579-МР «Про розгляд звернень ФОП Меньшової Г.П.», яким їй запропоновано укласти договір оренди земельної ділянки, на якій розташований комплекс нерухомого майна.

Згідно з частиною другою статті 134 Земельного кодексу України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них у разі:розташування на земельних ділянках об'єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, набутий відповідачем у власність майновий комплекс було розташовано на земельній ділянці площею 2,1361 га, що знаходилась у користуванні попереднього власника - ТОВ «Путивльська пересувна механізована колона» на підставі договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 120 Земельного кодексу України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Статтею 377 Цивільного кодексу України визначено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно частини третьої статті 7 Закону України «Про оренду землі», до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Пунктом 3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 року № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ, що виникають із земельних відносин» роз'яснено, що вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і вини). У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

Виходячи з положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовано ці об'єкти. До особи, що набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувач переходить права користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про оренду землі», орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими Законами України і договором оренди землі.

За приписами частини першої статті 124 Земельного кодексу України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України, право оренди земельної ділянки виникає з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи статті 182, частини другої статті 331 та статті 657 Цивільного кодексу України, покупець нерухомого майна вправі вимагати оформлення відповідних прав на земельну ділянку, зайняту нерухомістю, з моменту державної реєстрації переходу права власності на нерухоме майно.

Упущеною вигодою за змістом статті 22 Цивільного кодексу України і частини другої статті 224, статті 225 Господарського кодексу України, вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено, зокрема, Земельним кодексом України.

За змістом статті 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Загальні підстави та порядок відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам визначені статтями 156, 157 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 156 Земельного кодексу України, власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок: а) вилучення (викупу) сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для потреб, не пов'язаних із сільськогосподарським і лісогосподарським виробництвом; б) тимчасового зайняття сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників для інших видів використання; в) встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок; г) погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників; ґ) приведення сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у непридатний для використання стан; д) неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Вказаний перелік підстав для відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, в т.ч. шляхом прийняття органами місцевого самоврядування рішень з цього приводу.

Згідно зі статтею 157 Земельного кодексу України, відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам здійснюють юридичні особи, які використовують земельні ділянки, а також юридичні особи, діяльність яких обмежує права власників і землекористувачів. Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи даний спір необхідно брати до уваги загальні положення статті 22 глави 82 Цивільного кодексу України.

Так, згідно з частиною другою статті 22 Цивільного кодексу України, збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв?язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Для застосування такого заходу відповідальності як відшкодування шкоди слід встановити як наявність у діях винної особи усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки), так і ступінь вини у розумінні статті 1193 Цивільного кодексу України.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний суд у постановах від 28.02.2018 у справі № 922/1340/17 та від 13.03.2018 у справі № 920/984/15.

Важливим елементом доказування наявності шкоди є встановлення причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони. Заявник повинен довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювана є причиною, а шкода, яка завдана особі, - наслідком такої протиправної поведінки.

Отже, враховуючи положення статті 22 Цивільного кодексу України, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Як уже зазначалося раніше, згідно пункту 3.8 постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ, що виникають із земельних відносин» від 17.05.2011 року, вирішуючи спори за позовами органів державної влади або місцевого самоврядування про стягнення з особи, яка набула у власність житловий будинок, будівлю або споруду і не переоформила право користування земельною ділянкою, збитків у вигляді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки), господарські суди повинні брати до уваги положення статті 22 Цивільного кодексу України та частини другої статті 224 Господарського кодексу України. Для застосування такого заходу відповідальності слід встановлювати наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення (протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками і впни).

У розгляді таких справ господарські суди мають докладно з'ясовувати причини неоформлення чи несвоєчасного оформлення відповідного землекористування та обставини, пов'язані із вжиттям господарюючими суб'єктами усіх залежних від них заходів щодо одержання документів, які посвідчують право землекористування.

Якщо у розгляді справи буде з'ясовано обставини, зазначені в абзаці третьому підпункту 3.4 пункту 3 цієї постанови, і що суб'єкт господарювання вживав необхідних заходів до оформлення свого права землекористування, то відсутність у нього переоформлених на його ім'я правовстановлюваних документів на земельну ділянку не може розцінюватися як правопорушення.

Приймаючи до уваги, що відповідач з моменту отримання у власність нежитлових приміщень по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль у продовж 2016-2017 років неодноразово звертався до позивача із заявами разом з долученими до них варіантами розподілу земельної ділянки пропозиціями, про розгляд питання щодо надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою та подальшим укладанням договору оренди земельної ділянку, яку вона мала намір використовувати, то суд дійшов висновку, що відповідачем було вжито всі необхідні заходи для отримання правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовані придбані нею приміщення майнового комплексу.

Таким чином, позивач безпідставно посилається на те, що відповідач ухилявся від оформлення земельної ділянки та укладення договору оренди землі, а зазначені вище обставини вказують на те, що в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення.

Представник позивача посилається на те, що рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 11.04.2018 у справі № 584/933/17, відмовлено в задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Меньшової Галини Павлівни щодо визнання протиправною бездіяльності Путивльського міського голови в частині невнесення на розгляд сесії Путивльської міської ради питання про надання їй дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під окремими будівлями по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль Сумської області.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадови особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Частиною першою статті 144 Конституції України встановлено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських селищних, міських рад у сфері земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього кодексу, вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Згідно з пунктами 34, 35 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», до виключної компетенції міської ради належить вирішення на пленарних засіданнях питань регулювання земельних відносин.

Чинне законодавство не містить обов'язку виключної передачі в оренду земельних ділянок комунальної власності, а передбачає також інші способи землекористування.

Відповідно до пункту 38 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується таке питання, як надання відповідно до законодавства згоди на розміщення на території села, селища, міста нових об'єктів, у тому числі місць чи об'єктів для розміщення відходів, сфера екологічного впливу діяльності яких згідно з діючими нормативами включає відповідну територію.

Згідно з частиною першою статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

За змістом пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 у справі № 1-9/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

Так, у зв?язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Зокрема, у сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт є підставою для виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

Таким чином, позов, предметом якого є визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, не може бути задоволено, з огляду на те, що таке рішення є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію внаслідок виконання.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 у справі № 916/187/15-г та в постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 905/3280/16.

Оскільки предметом розгляду Путивльського районного суду Сумської області у справі № 584/933/17 є визнання протиправною бездіяльності Путивльського міського голови в частині невнесення на розгляд сесії Путивльської міської ради питання про надання їй дозволу на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під окремими будівлями по вул. Ковпака, 3 у м. Путивль Сумської області, то з огляду на вищенаведену практику Верховного Суду з аналогічних питань, рішення Путивльського районного суду Сумської області від 11.04.2018 у справі № 584/933/17 суд не бере до уваги.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - обов'язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Крім того, судом встановлено, що відповідач протягом 2017 року вносив плату за землю у формі земельного податку по земельній ділянці кадастровий номер :02:017:0035 загальною площею 0,6 га сума якого за цей період становить 8732,52 грн. Зазначене підтверджується інформацією, викладеною у листі Конотопської об'єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Сумській області від 01.12.2017 № 1006/15-038 та копією платіжного доручення № 1295 від 29.12.2017 (т. 1, а.с. 190-191).

Оскільки відповідач упродовж спірного періоду додержувався правил здійснення господарської діяльності, вжив необхідних заходів для оформлення правовідносин щодо користування земельною ділянкою, вносив плату за землю у формі земельного податку, а позивачем не надано доказів ухилення відповідачем від укладення договору оренди або перешкоджання позивачеві отримати доходи від оренди земельної ділянки, суд дійшов висновку про відсутність у діях відповідача усіх елементів складу цивільного правопорушення для покладення на останнього обов'язку з виплати збитків у виді упущеної вигоди (зокрема у розмірі неодержаної плати за оренду земельної ділянки) відповідно до положень статті 22 Цивільного кодексу України і частини другої статті 224 Господарського кодексу України.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 28.01.2015 у справі № 3-210гс14, від 18.05.2016 у справі № 3-194гс16, від 18.05.2016 у справі № 3-271гс16, від 09.11.2016 у справі № 3-1071гс16, від 30.11.2016 у справі № 3-1271гс16.

З огляду на викладене та враховуючи наведені вище норми матеріального права, підстави для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 130623,90 грн. збитків у вигляді неодержаних доходів за період 12.03.2016 по 31.05.2017 в даному випадку відсутні, а заперечення відповідача є обґрунтованими і такими, що відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин першої, третьої статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на свою користь збитків задоволенню не підлягають у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на позивача у зв'язку з відмовою в задоволенні його позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 185, 233, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні клопотання фізичної особи-підприємця Меньшової Галини Павлівни (АДРЕСА_1), викладеного у письмових доповненнях до відзиву (вх. № 8096 від 19.09.2017) щодо зупинення провадження у справі № 9201248/17 відмовити.

2. В задоволенні позовних вимог відмовити.

3. Згідно статті 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

4. Відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне рішення складено 31 травня 2018 року.

Головуючий суддя Н.О. Спиридонова

Суддя С.В. Заєць

Суддя О.Ю. Соп?яненко