КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа№ 910/11996/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Остапенка О.М.

суддів: Пантелієнка В.О.

Сотнікова С.В.

за участю секретаря судового засідання: Сотнікової І.О.

у присутності представників сторін:

від позивача: Хомич І.О. - ордер № 351026 від 01.02.2018

від відповідача-1: не з'явились

від відповідача-2: не з'явились

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Футібол Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року

у справі № 910/11996/17 (суддя Зеленіна Н.І.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю „Футібол Україна"

до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю „Футібол"

2. Міністерства економічного розвитку і торгівлі України

про розірвання договору про передачу права власності на знак для товарі та послуг

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ТОВ „Футібол Україна" звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до ТОВ „Футібол" та Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про розірвання договору про передачу права власності на знак для товарі та послуг, укладеного 23.06.2014 року між позивачем та відповідачем-1.

Позовні вимоги обґрунтовані ухиленням відповідача-1 від укладення окремої угоди, передбаченої п. 3 Договору, в якому сторони домовились, що вартість об'єкта права промислової власності визначається окремою угодою, у зв'язку з чим, за твердженням позивача, вартість об'єкта права промислової власності не була визначена та не була сплачена відповідачем-1 позивачу.

Таким чином, позивач звернувся до суду із позовом з вимогою розірвати зазначений договір та визначити за ним право власності на знак для товарів та послуг „FOOTY BALL" (комбінований, кольоровий) за свідоцтвом № 180239 для повного переліку послуг 35,41 класів МКТП, наведених у зазначеному свідоцтві.

За наслідком розгляду заявлених вимог, рішенням господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі № 910/11996/17 в задоволенні позову відмовлено повністю у зв'язку з його недоведеністю та необґрунтованістю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, позивач звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі № 910/11996/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями зазначену апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Верховець А.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ „Футібол Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі №910/11996/17, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 15.02.2018 року за участю повноважних представників сторін.

До початку судового засідання через відділ документального забезпечення суду від представника позивача надійшла заява про долучення доказів до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 15.02.2018 року відкладено розгляд справи на 15.03.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання представників відповідача-1 та відсутністю відомостей щодо його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Ухвалою суду від 15.03.2018 року відкладено розгляд справи на 05.04.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання представників відповідача-1, причини неявки якого судом визнано поважними.

У зв'язку з перебуванням судді Верховця А.А. у відпустці протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 03.04.2018 року для розгляду справи № 910/11996/17 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Пантелієнко В.О., Сотніков С.В.

Ухвалою суду від 05.04.2018 року вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №910/11996/17 за апеляційною скаргою ТОВ „Футібол Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року.

Іншою ухвалою суду від 05.04.2018 року відкладено розгляд справи на 17.05.2018 року на підставі ст. 216 ГПК України у зв'язку із неявкою в судове засідання представників відповідача-1 та відповідача-2.

Представники відповідачів в судове засідання 17.05.2018 року вкотре не з'явились, причини неявки суд не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи на направляли.

У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За викладених обставин, оскільки явка учасників сторін обов'язковою не визнавалась, матеріалів справи достатньо для розгляду апеляційної скарги по суті, враховуючи обізнаність відповідачів про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленням та клопотаннями відповідача-1 про відкладення розгляду справи від 14.03.2018 року та від 05.04.2018 року, беручи до уваги те, що відкладення є правом суду, а не обов'язком, з метою підставного затягування розгляду справи, строки розгляду якої закінчились, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність представників відповідачів за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача в судовому засідання вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у даній справі та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

17.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Київського апеляційного господарського суду у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представника позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що у задоволенні апеляційної скарги ТОВ „Футібол Україна" слід відмовити, а рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року - залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

У відповідності до вимог ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Як вбачається із матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 23.06.2014 року між ТОВ „Футібол Україна" (надалі - позивач, Власник) та ТОВ „Футібол" (надалі - Правонаступник) укладено Договір про передачу права власності на знак для товарів і послуг (надалі - Договір).

Відповідно до п. 1, 2 Договору, Власник передає Правонаступнику право власності на знак для послуг „FOOTY BALL" (комбінований, кольоровий) за свідоцтвом № 180239 для повного переліку послуг 35,41 класів МКТП, наведених у зазначеному свідоцтві. Правонаступник приймає право власності на знак для послуг „FOOTY BALL" (комбінований, кольоровий) за свідоцтвом № 180239 для повного переліку послуг 35,41 класів МКТП, наведених у зазначеному свідоцтві.

Пунктом 3, 4 Договору, сторони погодили, що вартість об'єкта права промислової власності, вказаного в п. 1 даного Договору, визначається окремою угодою. Передача свідоцтва, вказаного п. 1 даного Договору, від Власника до Правонаступника здійснюється протягом 3 діб з дати виконання умов п. 3 цього Договору і оформлюється актом прийому-передачі, що підписується Сторонами.

Даний Договір набуває чинності з дня його підписання сторонами (п. 5 Договору).

Позивач, звертаючись до господарського суду міста Києва, свої вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачем-1 не було укладено окрему угоду про визначення вартості об'єкту знаку для послуг. А відтак, не було здійснено передачі свідоцтва № 180239 та не оформлено акт прийому-передачі відповідно до п. 4 Договору.

Також, позивач зазначає, що вартість об'єкта права промислової власності не була визначена та не була сплачена відповідачем-1.

Відтак, позивач просить суд розірвати Договір та визнати за ним право власності на знак для товарів та послуг "„FOOTY BALL" (комбінований, кольоровий) за свідоцтвом № 180239 для повного переліку послуг 35,41 класів МКТП, наведених у зазначеному свідоцтві.

При цьому, позивач зазначає, що ним на адресу відповідача-1 17.05.2017 року було надіслано пропозицію про розірвання Договору, проте така пропозиція залишилась без відповіді.

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 626, 628 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 цього ж Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пунктом 7 статті 179 Господарського кодексу України встановлено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Судом встановлено, що в даному випадку відбулося відчуження (продаж) об'єкта права власності.

Згідно з ч. 9 ст. 16 Закону України „Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" - договір про передачу права власності на знак і ліцензійний договір вважаються дійсними, якщо вони укладені у письмовій формі і підписані сторонами, сторона договору має право на інформування невизначеного кола осіб про передачу права власності на знак або видачу ліцензії на використання знака. Таке інформування здійснюється шляхом публікації в офіційному бюлетені відомостей в обсязі та порядку, встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері інтелектуальної власності, з одночасним внесенням їх до Реєстру.

Аналогічні положення щодо дійсності договору про передачу права власності на знак містяться і в п. 1.3 Інструкції про подання, розгляд, публікацію та внесення до реєстру відомостей про передачу права власності на знак для товарів та послуг та видачу ліцензії на використання знака (міжнародного знака) для товарів і послу, затвердженому наказом Міністерства освіти і науки України від 03.08.2001 року № 576.

Відповідно до п. 2.3 наведеної Інструкції, у договорі (ліцензійному договорі) або витягу з договору (ліцензійного договору) повинні бути вказані: сторони договору; предмет договору; номер свідоцтва; перелік товарів і послуг із зазначенням класів МКТП, на які поширюється передача права власності; місцезнаходження (місце проживання) сторін.

Згідно з п. 2.4 Інструкції договір (ліцензійний договір) підписується сторонами, що його укладають. Договір (ліцензійний договір) від імені юридичної особи підписується особою, що має на це повноваження. Договір (ліцензійний договір) або витягу з договору (ліцензійного договору) засвідчується в порядку, установленому в країні його укладання.

Відповідно до статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 8 статті 181 Господарського кодексу України, у разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов господарського договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін здійснила фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 180 ГК України, господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 року № 11 „Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними" не вважаються вчиненими правочини (укладеними господарські договори), в яких (за якими): відсутні передбачені законом умови, необхідні для їх укладення (не досягнуто згоди за всіма істотними для даного правочину умовами); не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства необхідна його передача; не здійснено державну реєстрацію або нотаріальне посвідчення, необхідні для його вчинення, тощо. Сама лише відсутність у договорі тієї чи іншої істотної умови (умов) може свідчити про його неукладення.

Як вбачається з умов спірного договору, вартість об'єкта права промислової власності визначається окремою угодою.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні докази укладення відповідної додаткової угоди, а відтак і погодження сторонами істотної умови договору - вартості об'єкта права промислової власності (ціна договору).

За вказаних обставин, спірний договір є неукладеним, а відтак судом першої інстанції правомірно зроблено висновок про те, що зазначений Договір не може бути розірваним з підстав, заявлених у позовній заяві.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що визначення вартості об'єкта промислової власності (ціна) не є істотною умовою спірного Договору, судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки вони суперечать загальним вимогам щодо укладення господарського договору, однією з істотних умов якого є погодження ціни договору.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання відповідача-2 внести зміни (відомості) до Державного реєстру свідоцтв України на знаки для товарів і послуг та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені „Промислова власність" у зв'язку з розірванням спірного договору, то відповідна вимога як похідна від основної (про розірвання договору) також не підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено неможливість розірвання такого договору.

За наведених вище обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення місцевого господарського суду прийнято відповідно до норм чинного законодавства, доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються матеріалами справи та правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а відтак правових підстав для її задоволення та скасування оскаржуваного рішення не вбачається.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Футібол Україна" на рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі № 910/11996/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 28.11.2017 року у справі № 910/11996/17 залишити без змін.

3. Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.

4. Справу № 910/11996/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку.

Повний текст постанови підписано 22.05.2018 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко

Судді В.О. Пантелієнко

С.В. Сотніков