РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.05.2018Справа № 910/2527/18
Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/2527/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Центренерго"

до Державного підприємства "Вугілля України"

про стягнення 4 571,90 грн.

Без виклику учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Центренерго" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Вугілля України" (далі - відповідач) про стягнення 4571,90 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за Договором поставки вугілля № 111/10 від 25.12.2012 позивачу було завдано збитки в загальному розмірі 4571,90 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами. Сторонам встановлені строки для подання заяв по суті спору.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовується докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 21.03.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою "судова повістка".

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З залученого до матеріалів справи листа, у якому відповідачу направлялася копія ухвали, вбачається, що даний лист суду було повернуто поштою у зв'язку з закінченням терміну його зберігання на відділенні.

Пунктами 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду з поміткою "повернуто за закінченням терміну зберігання" є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 21.03.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

25.12.2012 між публічним акціонерним товариством "Центренерго" (покупець) та державним підприємством "Вугілля України" (постачальник) був укладений договір поставки вугілля № 111/10, відповідно до умов якого постачальник поставить (передасть) у власність покупця вугільну продукцію (далі-вугілля) в строки, в кількості, асортименті і з якісними характеристиками, по реквізитах та цінах, погоджених сторонами в цьому договорі.

Загальна сума даного договору становить ,00 грн. (п. 1.3 договору).

Строк (термін) поставки вугілля з 01.01.2013р. по 31.12.2013р. включно. Місце поставки вугілля: залізнична станція вантажоотримувача - ТЕС ПАТ "Центренерго" (п.п. 2.1, 2.2 договору).

Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що вугілля постачається рівномірно протягом періоду поставки залізничним транспортом у відкритих напіввагонах (далі - вагонах) вантажною швидкістю на умовах DDP (залізнична станція призначення) згідно з міжнародними правилами тлумачення торгівельних термінів "Інкотермс" в редакції 2000р., які застосовуються із врахуванням особливостей, пов'язаних з умовами цього договору та його внутрішньодержавним характером.

Постачальник зобов'язаний завантажувати вугілля однорідним шаром по всій глибині в справні, очищені від залишків попереднього вантажу, сміття, тощо, вагони (п.3.1.2 договору).

Постачальник має право доручити виконання зобов'язань по поставці вугілля за договором третій особі - вугледобувному підприємству (п. 3.2.3 договору).

В свою чергу, покупець має право вимагати від постачальника належного порядку поставки вугілля (п. 3.4.2 договору).

При цьому, пунктом 5.1 договору передбачено, що на взаємовідносини сторін по прийманню вугілля, якщо інше прямо не передбачене цим договором, розповсюджуються вимоги, зокрема, Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 р. № 457 та нормативно-правових актів, виданих відповідно до Статуту залізниць України.

Згідно п. 6.4 договору вартість транспортування вугілля залізницею оплачує постачальник; покупець разом з оплатою вартості вугілля зобов'язується відшкодувати постачальнику вартість залізничного тарифу (провізної плати) по території України.

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов договору поставки у березні 2013 року вантажовідправник - ТОВ «ДТЕК Ровенькиантрацит» ВП «ГЗФ Вахрушевська» відправив на станцію Лиман - Південної залізниці для одержувача - Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» вагони з вугіллям, серед яких був вагон №66710682, що підтверджується залізничною накладною № 49019599.

При зважуванні на тензометричних вагах вагону №66710682 на залізничній станції "Дебальцеве Сортувальна" було виявлено, що по документах значиться тара 22500 кг, нетто 69000 кг, а фактично виявилось брутто 94300 кг, тара з трафарету з обох боків 22500, нетто 71800 кг, що більше документа на 2800 кг. та є більшим від вантажопідйомності на 2800 кг., про що складено комерційний акт форми ГУ- 22 №721992/107 від 20.03.2013.

Відповідно до вказаного акту, надлишок вугілля у кількості 2800 кг. був перевантажений з вагону №66710682 (залізнична накладна основна №49019599) у вагон №65335663 (досилочна накладна №49433121) і відправлено на ст. Лиман Південна залізниця, у зв'язку з чим позивач здійснив оплату залізничного тарифу по доставці вантажу до станції одержувача та комісійного збору експедитора, що відображено в рахунку №.Э04130009 від 31.03.2013 по договору №15/463/261/12 від 17.10.2012 в розмірі 2551,10 грн.

Крім цього, на виконання умов договору поставки, 11.01.2013 на станції Карахаш Донецької залізниці було оформлено накладну №51764470 на групу вагонів №№67881227, 66240029, 60428927, 68569714, 65887234 - відправник ПАТ «ЦЗФ «Нагольчанська» по відправці одержувачу Зміївська ТЕС ПАТ «Центренерго» вугілля, втім у зв'язку з технічною несправністю поданих вагонів №№67881227, 66240029, 60428927, 65887234 вантаж, перед відправкою, був перевантажений у вагони інвентарного парку залізниці №№65801626, 68715853, 68439108, 68478668.

Після прибуття вагонів з вугіллям №№ 68715853, 65801626, 68439108, 68478668 по залізничній накладній від 13.01.2013 №51764470 на станції Лиман Південна залізниця. товарним касиром було знято з рахунку ПАТ «Центренерго» Зміївської ТЕС кошти за оплату вагонної складової двох вагонів інвентарного парку №№ 68715853, 68501626 у розмірі 1010,40 грн.

У зв'язку з цим, ПАТ «Центренерго» Зміївська ТЕС звернулося із претензією до ДП «Південна залізниця», яке у відповіді на претензію №7/Ф-08-05/01-019 від 11.07.2013 зазначило, що в результаті проведеного службового розслідування встановлено, що на станції Карахаш Донецької залізниці з технічної несправності наданих вагонів відбулося перевантаження вантажу з власних вагонів у вагони інвентарного парку №№65801626, 68715853, 68439108, 68478668. При цьому, повідомлено, що оскільки не була відкоригована провізна плата на перевантажені вагони інвентарного парку зі стягненням інфраструктурної та вагонної складової службою ЄтехПД Південної залізниці для приведення у відповідність розрахунків за перевезення вагонів №68439108, 68478668 було додатково стягнено з вантажоодержувача ПАТ «Центренерго» Зміївська ТЕС суму у розмірі 1010,40 грн. (тариф 842,00 грн., ПДВ-168,40 грн.) за оплату вагонної складової ще двох вагонів інвентарного парку по залізничній накладній №51764470.

В той час як, 11.01.2013 згідно п. 6.4 договору №111/10 від 25.12.2012. позивачем було сплачено залізничний тариф за поставку вугілля відповідачу у повному обсязі.

Відтак, оскільки через неналежне виконання ДП «Вугілля України» своїх зобов'язань за договором №111/10 щодо належної поставки, з позивача було додатково стягнуто провізну плату в загальній сумі 2020,80 грн. та 2551,10 грн. оплати залізничного тарифу та комісійного збору експедитора, які є збитками позивача, звернувся до суду з даним позовом.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд дійшов до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України умови перевезення вантажу, пасажирів і багажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Статтею 920 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Пунктом 5.1 договору сторони погодили, що на взаємовідносини сторін розповсюджуються вимоги, зокрема, Статуту залізниць України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 1998 р. № 457 та нормативно-правових актів, виданих відповідно до Статуту залізниць України.

Так, Статут залізниць України (далі - Статут) визначає обов'язки, права і відповідальність залізниць, а також підприємств, організацій, установ і громадян, які користуються залізничним транспортом. Статутом регламентуються порядок укладання договорів, організація та основні умови перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, основні положення експлуатації залізничних під'їзних колій, а також взаємовідносини залізниць з іншими видами транспорту (п. 2 Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 № 457).

Згідно зі ст. 5 Статуту нормативні документи, що визначають порядок і умови перевезень, користування засобами залізничного транспорту, безпеки руху, охорони праці, громадського порядку, перетину залізничних колій іншими видами транспорту і комунікаціями, пожежної безпеки, санітарні норми та правила на залізничному транспорті, є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб на території України.

Статтями 30, 32, 37 Статуту залізниць України визначено, що завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них, здійснюється відправниками та одержувачами. Вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Маса вантажів визначається відправником.

При цьому, накладна - це основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил перевезення вантажів, і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої особи-одержувача і супроводжує вантаж до місця призначення (ст. 6 Статуту).

Пунктом 5 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року передбачено, що загальна маса вантажу визначається зважуванням (на вагонних, вантажних, елеваторних та інших вагах) або іншим способом. Тип ваг указується в накладній. Маса вантажу визначається відправником. Про спосіб визначення маси вантажу відправник зобов'язаний зазначити в накладній.

Вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній (ст. 24 Статуту).

Згідно із ст. 129 Статуту залізниць України обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць. Комерційний акт складається для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Так, пунктом 2 Правил складання актів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 28.05.2002 року № 334 визначено, що комерційні акти складаються для засвідчення, зокрема, невідповідності найменування, маси і кількості місць наявного вантажу, багажу чи вантажобагажу даним, зазначеним у перевізних документах. Дані в комерційному акті зазначаються на підставі перевізних документів та виявлених обставин.

При цьому обов'язкова участь вантажовласника у всіх випадках у складанні та підписанні комерційного акту чинним законодавством не передбачена.

Як вбачається з доданого до позовної заяви комерційного акту, при зважуванні на тензометричних вагах вагону №66710682 на залізничній станції "Дебальцеве Сортувальна" було виявлено, що по документах значиться тара 22500 кг, нетто 69000 кг, а фактично виявилось брутто 94300 кг, тара з трафарету з обох боків 22500, нетто 71800 кг, що більше документа на 2800 кг. та є більшим від вантажопідйомності на 2800 кг. У зв'язку з цим, надлишок вугілля у кількості 2800 кг. був перевантажений з вагону №66710682 у вагон №65335663 і відправлено на ст. Лиман Південна залізниця.

Згідно п. 1.3 Правил розрахунків за перевезення вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000 року, остаточні розрахунки між залізницями і одержувачами за перевезення вантажів і надання додаткових послуг здійснюються на станціях призначення. При цьому до оформлення видачі вантажу одержувачу станція повинна перевірити правильність сплаченої провізної плати, отримати недобори і всі платежі, які виникли на станції відправлення або при перевезенні і на станції призначення.

З огляду на вимоги зазначених правил, по прибуттю вагону №65335663 з надлишками вантажу, позивач здійснив додаткову оплату залізничного тарифу по доставці вантажу до станції одержувача та комісійного збору експедитора в розмірі 2551,10 грн.

Окрім того, згідно зі ст. 8 Статуту перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти залізницями провадиться у вагонах парку залізниць або орендованих у залізниць, а також у власних вагонах, що належать підприємствам, організаціям, установам, громадянам - суб'єктам підприємницької діяльності, в тому числі розташованим за межами України. Вагони, призначені для перевезення вантажів, пасажирів, багажу, вантажобагажу і пошти, повинні відповідати вимогам Правил технічної експлуатації залізниць України та санітарно-гігієнічним і протиепідемічним нормам і правилам.

За приписами 1.4 Правил реєстрації та експлуатації власних вантажних вагонів, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв'язку від 28.09.2004 № 856, які були чинні на момент виникнення спірних правовідносин, власні вантажні вагони, що виходять на колії загального користування, за конструкцією, терміном служби, періодом проведення планових видів ремонту і технічним станом повинні задовольняти всі вимоги, які пред'являються до вагонів інвентарного парку залізниць, включаючи і спеціалізований рухомий склад. Не дозволяється випускати на колії загального користування власні вантажні вагони, побудовані, переобладнані або модернізовані на замовлення власника без узгодження з Укрзалізницею конструкторської і технологічної документації і не прийняті в експлуатацію відповідно до вимог, що висуваються до вагонів інвентарного парку залізниць.

Випуск власних вантажних вагонів на колії загального користування допускається тільки після відповідного огляду їх технічного стану працівниками вагонного господарства, а для перевезення небезпечного вантажу в спеціалізованих вагонах - при пред'явленні відправником вантажу працівникам станцій і вагонного господарства свідоцтва про технічний стан вагона, що гарантує безпеку перевезення цього вантажу. Номер свідоцтва і результати огляду технічного стану вагонів працівник вагонного господарства записує в Книзі пред'явлення вагонів вантажного парку до технічного обслуговування (форма ВУ-14) (п. 5.1 Правил).

В той же час, як вбачається з матеріалів справи і не спростовано відповідачем, 11.01.2013 на станції Карахаш Донецької залізниці у зв'язку з технічною несправністю вагонів №№67881227, 66240029, 60428927, 65887234, в які відправник ПАТ «ЦЗФ «Нагольчанська» завантажив для відправки позивачу вантаж, було здійснено перевантаження вантажу у вагони інвентарного парку №№65801626, 68715853, 68439108, 68478668. У зв'язку з чим, після прибуття вказаних вагонів з вугіллям по залізничній накладній від 13.01.2013 №51764470 на станцію одержувача з рахунку ПАТ «Центренерго» Зміївської ТЕС були списані залізницею кошти за оплату вагонної складової вагонів інвентарного парку №№ 68715853, 68501626, 68439108, 68478668 в загальному розмірі 2020,80 грн., про що свідчить довідка Південної залізниці (4319) від 01.08.2013 про рух коштів.

Отже, враховуючи неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором по поставці вугілля №111/10 від 25.12.2012 щодо належного порядку поставки вугілля, позивач поніс додаткові витрати по оплаті залізничного тарифу за доставку надлишкового вугілля до станції одержувача та комісійного збору експедитора, а також витрати по сплаті провізної плати за вагони інвентарного парку, які є збитками позивача.

Частиною першою статті 623 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Частиною 2 статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода)

Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України), тобто, настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої ст. 224 ГК України, пов'язане з наявністю складу правопорушення, що включає в себе: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки, причинний зв'язок між ними, вину.

За загальним принципом цивільного права особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22, стаття 611, частина перша статті 623 Цивільного кодексу України).

Матеріалами справи підтверджується і не спростовано відповідачем, що додаткові витрати ПАТ "Центренерго" у загальному розмірі 4571,90 грн. були здійснені через неналежне виконання відповідачем - ДП "Вугілля України" своїх зобов'язань за договором в частині дотримання належного порядку поставки вантажу, у зв'язку з чим підлягають відшкодуванню позивачеві відповідачем.

При цьому, судом враховано, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.07.2015 порушено провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство ДП "Вугілля України", введено процедуру розпорядження майном.

ПАТ "Центренерго", у визначений Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" термін, звернулось з кредиторськими вимогами у справу про банкрутство ДП "Вугілля України", в тому числі з вимогами щодо стягнення збитків у розмірі 4571,90 грн.

Ухвалою попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 у справі №910/12918/15 вимоги ПАТ "Центренерго" в частині стягнення збитків у розмірі 4571,90 грн. задоволені повністю, включені до реєстру вимог кредиторів до 6 черги задоволення.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 11.10.2016 по справі №910/12918/15 ухвалу попереднього засідання Господарського суду міста Києва від 08.08.2016 в частині черговості задоволення вимог ПАТ "Центренерго" скасовано, включено збитки у розмірі 4571,90 грн. до 4 черги задоволення.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 21.02.2018 задоволено клопотання ініціюючого кредитора ПАТ "Альфа-Банк" та закрито провадження у справі №910/12918/15 про банкрутство ДП "Вугілля України", припинено дію мораторію.

Відтак, позовні вимоги у даній справі не підлягають розгляду в межах справи №910/12918/15 про банкрутство ДП "Вугілля України", оскільки провадження у ній закрито ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.02.2018. При цьому, оскарження вказаної ухвали суду не перешкоджає вирішенню даного спору по суті.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не надав доказів сплати заявленої до стягнення суми.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Центренерго» про стягнення 4571,90 грн. є доведеними належними доказами, дослідженими судом, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства "Центренерго" до Державного підприємства "Вугілля України" про стягнення 4571,90 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з Державного підприємства "Вугілля України" (01030, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, буд. 16-22, корпус А, офіс 201, ідентифікаційний код 32709929) на користь Публічного акціонерного товариства "Центренерго" (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, літера Є; ідентифікаційний код 22927045) збитки в розмірі 4571 (чотири тисячі п'ятсот сімдесят одна) грн. 90 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 29.05.2018.

Суддя Т.В.Васильченко