номер провадження справи 22/32/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.05.2018 Справа № 908/530/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Ярешко О.В., при секретарі Лінчук А.В.

За участю представників:

представник позивача - Макаренко О.Ю., довіреність № б/н від 25.05.2018;

представник відповідача - Волкова О.А., довіреність № б/н від 29.05.2018;

Розглянувши в судовому засіданні матеріали справи № 908/530/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Аквапласт" (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Двінська, буд. 9)

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "ТС АІК-ЕКО" (69120, м. Запоріжжя, вул. Богдана Завади, буд. 4, кв. 60)

про стягнення 132458,64 грн.

СУТЬ СПОРУ:

27.03.2018 до господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява (вих. № б/н від 20.03.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС АІК-ЕКО» про стягнення 117600,00 грн. заборгованості за виконані роботи за договором про виконання неруйнівного контролю зварних швів № 08/11-17 від 08.11.2017, 1063,23 грн - 3% річних, 4042,66 грн інфляційного збільшення, 10719,32 грн неустойки.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2018 здійснено автоматизований розподіл позовної заяви між суддями, присвоєно єдиний унікальний номер судової справи 908/530/18 та визначено до розгляду судді Ярешко О.В.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 30.03.2018 позовна заява прийнята до розгляду суддею Ярешко О.В., відкрите провадження у справі № 908/530/18, якій присвоєний номер провадження 22/32/18, справу призначено до розгляду в засіданні на 23.04.2018, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.04.2018 на підставі ст. 216 ГПК України, згідно з клопотанням відповідача, судове засідання відкладено на 15.05.2018.

15.05.2018 до початку судового засідання від відповідача надійшов письмовий відзив. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 15.05.2018 відзив не прийнятий судом до розгляду, оскільки був поданий поза межами встановленого судом строку, клопотання про надання нового строку для подання відзиву відповідачем не заявлено, неявка відповідача визнана судом неповажною, у зв'язку з витребуванням у позивача доказів в судовому засіданні оголошено перерву до 29.05.2018.

У судовому засіданні 29.05.2018 справу розглянуто, оголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 ГПК України 29.05.2018 здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судове засідання з'явилися представники сторін.

Позовні вимоги мотивовано наступним. Позивачем у повному обсязі виконані за договором № 08/11-17 від 08.11.2017 роботи з вимірювання та випробування зварних швів на стиках трубопроводу Ф1420х18 методом ультразвукового контролю, що підтверджується підписаним сторонами актом № 1 приймання виконаних робіт за листопад 2017 на суму 168000,00 грн. Відповідач повністю роботи не оплатив, була сплачена лише передоплата у розмірі 50400,00 грн (30% вартості робіт). Відповідачу 20.11.2017 був виставлений рахунок на суму 117600,00 грн. Враховуючи умови п. 2.1 договору остаточний розрахунок за виконані роботи мав бути проведений у строк до 25.11.2017 включно. Однак оплата за виконані роботи відповідачем не здійснена. Просив стягнути з відповідача 117600,00 грн заборгованості за виконані роботи за договором про виконання неруйнівного контролю зварних швів № 08/11-17 від 08.11.2017, 1063,23 грн - 3% річних, 4042,66 грн інфляційного збільшення, 10719,32 грн неустойки. Позов обґрунтований ст.ст. 526, 526, 530, 610, 611, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 2, 193, 216, 218 ГК України.

24.05.2018 від позивача надійшла уточнена позовна заява, яку представник позивача в судовому засіданні просив прийняти до розгляду та розцінювати як зменшення позовних вимог. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 117600,00 грн заборгованості за виконані роботи за договором про виконання неруйнівного контролю зварних швів № 08/11-17 від 08.11.2017, 966,58 грн - 3% річних, 4042,66 грн інфляційного збільшення, 9849,40 грн неустойки. До заяви додані докази направлення відповідачу 22.05.2018 кур'єрською службою «уточненої позовної заяви».

Представник відповідача заявив, що ознайомився з такою заявою перед судовим засіданням та просив суд відкласти розгляд справи для надання заперечень на вказану заяву. В судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень представником було зазначено, що, оскільки в акті прийняття робіт відсутня дата підписання такого акту, а рахунки позивачем виставлені не були, строк виконання зобов'язання за вказаним договором у вигляді оплати грошових коштів у розмірі 117600,00 грн не настав.

Судом заяву позивача про зменшення позовних вимог прийнято до розгляду.

В задоволенні клопотання відповідача про відкладення судового засідання відмовлено у зв'язку з його процесуальною необґрунтованістю. Суд звертає увагу відповідача, що ухвала про відкриття провадження у даній справі була вручена відповідачу 05.04.2018 відповідно до повідомлення про вручення, що міститься в матеріалах справи. Ухвалою суду від 23.04.2018 клопотання відповідача задоволено, розгляд справи відкладено, надано справу № 908/530/18 для ознайомлення. Проте відповідач в судове засідання, що було призначене на 15.05.2018 не з'явився, відзив подав з порушенням строку, що був встановлений судом. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що обізнаний з обставинами справи лише частково, повних відповідей на поставлені судом питання надати не зміг. З приводу неотримання уточненої позовної заяви позивача за своєю юридичною адресою жодних пояснень не надав. Суд прийшов до висновку, що у відповідача було достатньо часу для підготовки до судового засідання, що відбулося 29.05.2018, причини необізнаності представника відповідача з обставинами справи є неповажними. Врахувавши виконання позивачем вимог процесуального законодавства, підстав для відкладення розгляду справи суд не вбачає.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін суд

ВСТАНОВИВ:

08.11.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» (виконавець за договором, позивач) і Товариством з обмеженою відповідальністю «ТС АІК-ЕКО» (замовник, відповідач) укладений договір № 08/11-17 про виконання неруйнівного контролю зварних швів, за умовами якого виконавець зобов'язався виконати, а замовник - прийняти та оплатити роботи з вимірювання та випробування зварних швів методами неруйнівного контролю (п. 1.1 договору).

Види, обсяги, вартість робіт, а також строки їх виконання визначаються на підставі договірної ціни (додаток 1) (п. 1.2).

Згідно п. 3.1 по закінченню виконання робіт сторони складають акт приймання-передачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими особами сторін.

У пункті 2.1 договору сторони визначили, що оплата здійснюється наступним чином: 30% вартості - на умовах передплати, 70% - протягом 5 календарних днів з дня підписання акту прийому-передачі виконаних робіт на підставі рахунка виконавця.

Згідно п. 8.2 договір укладений на термін: з моменту підписання до 31.12.2017. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Сторонами до договору підписаний додаток № 1 «Договірна ціна № 1», якою визначено найменування робіт: вимірювання та випробування зварних швів на стиках трубопроводу Ф1420х18 методом ультразвукового контролю, вартість робіт: 168000,00 грн з ПДВ, строк виконання робіт: з 10.11.2017 по 13.11.2017.

В період дії договору 10.11.2017 відповідач, за умовами п. 2.1 договору, згідно рахунку № 09/11-1 від 09.11.2017, перерахував на рахунок позивача 50400,00 грн передоплати.

Відповідно до матеріалів справи, сторонами підписаний акт № 1 приймання виконаних робіт за листопад 2017 р. на суму 168000,00 грн. Дата підписання в акті відсутня.

Позивачем виписаний відповідачу рахунок № 20/11-1 від 20.11.2017 на суму 117600,00 грн.

09.02.2018 позивач направив відповідачу претензію (вих. № 16 від 05.02.2018), відповідно до якої вимагав у семиденний строк з дня отримання даної претензії перерахувати на вказаний рахунок 117600,00 грн заборгованості за виконані роботи за договором від 08.11.2017 № 08/11-17, інфляційне збільшення та 3% річних. Претензія вручена відповідачу 12.02.2018.

Оскільки відповідач заборгованість не оплатив, позивач звернувся до господарського суду з позовом, за яким відкрите провадження у дійсній справі.

24.05.2018 від позивача надійшла «уточнена позовна заява», яку представник позивача в судовому засіданні просив прийняти до розгляду та розцінювати як зменшення позовних вимог. Відповідно до заяви про зменшення позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача 117600,00 грн заборгованості за виконані роботи за договором про виконання неруйнівного контролю зварних швів № 08/11-17 від 08.11.2017, 966,58 грн - 3% річних, 4042,66 грн інфляційного збільшення, 9849,40 грн неустойки. Інші обставини, на які посилався позивач раніше в позовній заяві не змінені. Судом прийнята заява про зменшення позовних вимог до розгляду, у зв'язку з чим має місце нова ціна позову - 132458,64 грн.

Дослідивши подані сторонами докази, вислухавши пояснення представників сторін, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з урахуванням заяви позивача про зменшення позовних вимог.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Аналогічна норма міститься і в статті 526 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами частини 7 даної статті та статей 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Правовідносини між сторонами у справі врегульовані договором підряду.

Статтею 837 ЦК України встановлено, що за договором підряду підрядник зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням замовника, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Статтею 854 ЦК України передбачено, якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до матеріалів справи, відповідач без заперечень та зауважень підписав акт № 1 приймання виконаних робіт за листопад 2017 року на суму 168000,00 грн, згідно з якими позивачем в повному об'ємі виконані, а відповідачем прийняті роботи: вимірювання та випробування зварних швів на стиках трубопроводу Ф1420х18 методом ультразвукового контролю. Від замовника (відповідача) акт підписаний генеральним директором Садиговим А., підпис якого скріплений круглою печаткою юридичної особи.

За умовами п. 2.1 договору № 08/11-17 відповідачем була здійснена передплата у сумі 50400,00 грн (30% вартості робіт).

20.11.2017 позивачем був виписаний рахунок на суму 117600,00 грн (70% вартості робіт), який, як було вказано позивачем у судовому засіданні, було вручено відповідачу нарочно та залишився неоплаченим. Відповіді на претензію від 05.02.2018, якою позивач вимагав сплатити заборгованість, відповідач не надав, виконані роботи не оплатив.

Договором (п. 2.1) встановлений порядок здійснення розрахунків: оплата 70% вартості робіт здійснюється замовником протягом 5 календарних днів з дня підписання акту прийому-передачі виконаних робіт на підставі рахунку виконавця.

Тобто, основною умовою для оплати робіт є підписання сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт.

Як встановлено судом, позивач належним чином виконав свої зобов'язання за договором № 08/11-17, а саме: виконав обумовлені договором роботи на суму 168000,00 грн, про що був оформлений акт приймання виконаних робіт, який без зауважень підписаний сторонами та скріплений печатками юридичних осіб.

Відповідач виконання позивачем робіт за договором № 08/11-17 не заперечив.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За приписами ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказів оплати 117600,00 грн заборгованості (168000,00 грн (сума виконаних робіт) - 50400,00 грн (сума передплати) за виконані роботи суду не надав.

Враховуючи наведене вище, позовна вимога про стягнення 117600,00 грн заборгованості за виконані за договором від 08.11.2017 № 08/11-17 роботи є обґрунтованою та доведеною, судом задовольняється.

З приводу заперечень відповідача щодо ненастання строку оплати за договором у зв'язку з невиставленням позивачем рахунку, суд зазначає наступне.

Відповідно до приписів статей 853, 882 ЦК України відсутність своєчасно висловлених замовником зауважень до виконаних робіт свідчить про прийняття робіт та, відповідно, виникнення у останнього обов'язку щодо їх оплати.

Пунктом 3.1 договору передбачено, що по закінченню виконання робіт сторони складають акт приймання-передачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими сторонами сторін. З положень ст. 854 ЦК України слідує, що замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк.

Тобто, основною умовою для оплати робіт є підписання сторонами акту приймання виконаних робіт і саме з дати підписання встановлено 5 днів для оплати. Такий акт був підписаний сторонами без зауважень.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положенню про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року N 88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Так, рахунок є первинним бухгалтерським документом, його можливе неотримання відповідачем не може бути підставою для відмови від оплати виконаних за договором робіт за наявності підписаного сторонами акту прийняття виконаних робіт, ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 ЦК України та не є простроченням кредитора в розумінні ст. 613 ЦК України, тому наявність або відсутність рахунку не звільняє відповідача від обов'язку сплатити виконані роботи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29.09.2009 у справі №37/405.

Крім того, відповідачем був оплачений рахунок № 09/11-1 від 09.11.2017 на суму 50400,00 грн, що становить 30 % від вартості виконаних робіт відповідно до підписаного акту приймання виконаних робіт №1. Тобто, відповідачу були відомі як сума, належна до оплати, так і банківські реквізити, на які необхідно здійснити перерахування залишку грошових коштів.

Відповідач не звертався до позивача з вимогою про надання рахунків. Заперечень щодо виконання робіт відповідачем також не заявлено. Факт неотримання рахунку відповідачем не доведено, а претензія позивача, що отримана відповідачем 12.02.2018, залишилась без відповіді. Суд приходить до висновку, що відповідач був обізнаний про виконання позивачем робіт у листопаді 2017 на суму 117600,00 грн, обов'язок з прийняття робіт покладається законодавством саме на замовника (відповідача), відтак, відсутність доказів виставлення рахунку відповідачу не спростовує наявності у нього обов'язку з оплати виконаної та прийнятої ним роботи.

Стосовно дати підписання сторонами акту № 1 за листопад 2017 року на суму 168000,00 грн суд зазначає наступне. В додатку № 1 до договору сторони погодили, що строком виконання робіт є строк з 10.11.2017 по 13.11.2017. Пунктом 3.1 договору передбачено, що по закінченню виконання робіт сторони складають акт приймання-передачі виконаних робіт, підписаний уповноваженими сторонами сторін. Відповідач не звертався до позивача із претензіями та зауваженнями щодо строку виконання робіт. В судовому засіданні факт виконання робіт, в обумовлений додатком № 1 до договору строк, також не заперечив. Інших доводів та обґрунтованих заперечень, зокрема, щодо підписання акту в період після листопада 2017 року відповідач не заявив. За приписами ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Враховуючи викладене, суд встановлює, що роботи виконані в належний строк та презюмує, що акт здачі-прийняття робіт підписаний в період не пізніше останнього дня листопада місяця 2017 року.

У зв'язку з відсутністю точної дати підписання Акту № 1 приймання виконаних робіт за листопад 2017 року, приймаючи до уваги, що такий акт підписано за листопад 2017 року в цілому, датою такого підписання позивач просить суд вважати останній день листопада місяця - 30 листопада, що не суперечить приписам чинного законодавства та умовам договору.

На прострочену заборгованість позивачем нарахована неустойка за період з 06.12.2017 по 15.03.2018 у розмірі 9849,40 грн, 3 % річних неустойка за період з 06.12.2017 по 15.03.2018 у розмірі 966,58 грн та інфляційне збільшення заборгованості за період 06.12.2017 по 15.03.2018 у розмірі 4042,66 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 230 та ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996 р. N 543/96-ВР "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Пунктом 5.2 договору закріплено, що на вимогу виконавця замовник у разі несвоєчасної оплати за роботи, обумовлені цим договором, зобов'язаний сплатити виконавцю неустойку у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період невиконання зобов'язань, від суми заборгованості за кожний день прострочення, але не більше суми заборгованості.

Суд перевірив розрахунок неутойки, зроблений позивачем та вважає його вірним. Так, стягненню підлягає неустойка у розмірі 9849,40 грн.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобов'язання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобов'язання.

Приймаючи до уваги встановлений факт прострочення відповідачем виконання основного грошового зобов'язання, вимоги про стягнення з нього 3% річних заявлено позивачем обґрунтовано. Розрахунок 3 % річних, зроблений позивачем, є вірним, у зв'язку з чим стягненню підлягають 3 % річних в сумі 966,58 грн.

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 3.2 Постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 р. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок включаються й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення інфляційних втрат, однак у своєму розрахунку ним не враховані вищенаведені положення законодавства.

Виходячи із законодавчих приписів про те, що найменшим періодом нарахування інфляційних втрат є місяць, інфляційні втрати підлягають нарахуванню за період січень - березень 2018 року. За розрахунком суду інфляційні втрати складають суму, що є більшою від тієї, що заявлена позивачем. Враховуючи те, що суд не може виходити за межі позовних вимог, стягненню підлягає сума інфляційного збільшення, що заявлена позивачем - 4042,66 грн.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір покладається на відповідача у розмірі 1986,88 грн.

Суд звертає увагу позивача на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» позивач вправі звернутися до суду із заявою про повернення йому суми судового збору у розмірі 14,50 грн.

Керуючись ст.ст. 129, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС АІК-ЕКО» задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТС АІК-ЕКО» (69120, м. Запоріжжя, вул. Богдана Завади, буд. 4, кв. 60, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аквапласт» (50066, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Двінська, буд. 9, ) 117600 (сто сімнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. заборгованості за виконані роботи по договору про виконання неруйнівного контролю зварних швів № 08/11-17 від 08.11.2017 р., 966 (дев'ятсот шістдесят шість) грн. 58 коп. - 3% річних, 4042 (чотири тисячі сорок дві) грн. 66 коп. інфляційного збільшення суми заборгованості, 9849 (дев'ять тисяч вісімсот сорок дев'ять) грн. 40 коп. неустойки, 1986 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят шість) грн. 88 коп. судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 31.05.2018.

Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя О.В. Ярешко