КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" травня 2018 р. Справа№ 911/3626/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Михальської Ю.Б.

суддів: Тищенко А.І.

Отрюха Б.В.

секретар судового засідання: Ніконенко Ю.А.

за участю представників: згідно протоколу судового засідання від 24.05.2018.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута»

на рішення Господарського суду Київської області від 16.02.2018 (повний текст рішення складено 26.02.2018)

у справі №911/3626/17 (суддя Грабець С.Ю.)

за позовом Вишгородської міської ради

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута»

про внесення змін до договорів оренди земельних ділянок

ВСТАНОВИВ:

Вишгородська міська рада (далі, позивач) звернулась до Господарського суду Київської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» (далі, відповідач або ТОВ «Рута») про внесення змін до договорів оренди земельної ділянки, укладених між позивачем та відповідачем, виклавши:

- пункт 9 Договору оренди землі №259 від 21.09.2004 в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки»;

- пункт 9 Договору оренди землі №301 від 31.10.2005 в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки»;

- пункт 4.2. Договору оренди земельної ділянки від 11.09.2015 в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок прийняття рішення Вишгородською міською радою №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді», відповідно до якого затверджено Положення про оренду земельних ділянок у м. Вишгороді та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки, та рішення №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»» встановлено ставку річної орендної плати у розмірі 4% від нормативної грошової оцінки землі, що є підставою для внесення змін до відповідних пунктів договорів оренди, укладених позивачем із ТОВ «Рута». Позивач звертався до відповідача з листами щодо необхідності внесення змін до договорів оренди землі №259 від 21.09.2004, №301 від 31.10.2005 та договору від 11.09.2015, проте, відповідач звернення позивача залишив без відповіді. Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить внести зміни до вищевказаних договорів оренди.

Рішенням Господарського суду Київської області від 16.02.2018 у справі №911/3626/17 позов задоволено повністю.

Внесено зміни до договору оренди землі №259 від 21.09.2004, укладеного між Вишгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута», виклавши пункт 9 цього договору в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

Внесено зміни до договору оренди землі №301 від 31.10.2005, укладеного між Вишгородською міською радою та товариством з обмеженою відповідальністю «Рута», виклавши пункт 9 цього договору в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

Внесено зміни до договору оренди земельної ділянки від 11.09.2015, укладеного між Вишгородською міською радою Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рута», виклавши пункт 4.2. цього договору в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» на користь Вишгородської міської ради 4 800,00 грн. витрат на сплату судового збору.

Рішення суду мотивоване тим, що існують законодавчо визначені підстави для внесення змін до договорів оренди земельних ділянок у частині встановлення розміру річної орендної плати у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Рута» звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду Київської області від 16.02.2018 у справі №911/3626/17 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги відповідач зазначив, що у відповідності до вимог пп. 4.1.9. пункту 4.1., пункту 5.2. статті 5, пп.12.3.4. пункту 12.3, пп.12.4.1., 12.4.3. пункту 12.4., пункту 12.5. статті 12 Податкового кодексу України з урахуванням пункту 4 Прикінцевих положень Закону України від 24.12.2015 №909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» незалежно від дати його оприлюднення в 2016 році, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування встановлюваних місцевих податків або змін (плановий період), набрало чинності та підлягає застосуванню лише з наступного (планового) бюджетного періоду, тобто з 01.01.2017.

Внаслідок цього, рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»», прийняте на підставі рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді», яке в 2016 році не набрало чинності, не може породжувати будь-яких обов'язків для відповідача, а також прав для позивача у даній судовій справі.

Також відповідач наголосив, що позивач не проінформував суд про ту обставину, що на підставі додаткових угод від 29.12.2014, укладених між позивачем та відповідачем, вносились зміни до договорів оренди землі №301 від 31.10.2005 та №259 від 21.09.2004, якими розмір ставки орендної плати за земельні ділянки було встановлено на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок. Додаткові угоди відповідачем було надано до суду першої інстанції разом із відзивом на позовну заяву.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» було передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Отрюх Б.В.

Згідно з частиною 1 статті 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018 поновлено ТОВ «Рута» строк на апеляційне оскарження рішення суду; відкрито апеляційне провадження у справі №911/3626/17, розгляд справи призначено на 23.04.2018; зупинено дію оскарженого рішення на час апеляційного провадження.

У судовому засіданні 23.04.2018 судом було оголошено перерву до 14.05.2018.

24.04.2018 від позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він просив суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржене рішення суду залишити без змін. Позивач у відзиві зазначив, що саме по собі рішення про зміну ставки орендної плати за землю не є підставою для стягнення орендної плати в такому розмірі, а є підставою для внесення відповідних змін до договорів оренди землі. Відтак, нова ставка орендної плати за землю буде обов'язковою для відповідача лише після внесення відповідних змін до договорів оренди землі у встановленому законом порядку.

07.05.2018 від відповідача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли заперечення на відзив позивача. Відповідач наголосив, що нормами Податкового кодексу України встановлено пріоритет його норм над нормами інших актів, які суперечать Податковому кодексу України, зокрема, і в частині порядку набрання чинності рішень органів місцевого самоврядування про встановлення місцевих податків.

У судовому засіданні 14.05.2018 відповідач подав клопотання про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/714/18. Вказане клопотання мотивоване тим, що підставою позову у справі №911/3626/17 є рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»». Водночас, ТОВ «Рута» звернулось до Господарського суду Київської області з позовом до Вишгородської міської ради про визнання незаконним (протиправним) та скасування рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016. Ухвалою Господарського суду Київської області від 02.05.2018 відкрито провадження у справі №911/714/18 за вказаним позовом ТОВ «Рута», проведення підготовчого засідання призначено на 30.05.2018. Скаржник зазначає, що вказані справи є пов'язаними, оскільки у разі задоволення позову у справі №911/714/18 будуть відсутні законні підстави для зміни договірних зобов'язань сторін у справі №911/3626/17 та внесення відповідних змін до договорів оренди, що є підставою для зупинення провадження у справі на підставі пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.05.2018 судом було оголошено перерву до 24.05.2018 для надання можливості представнику позивача ознайомитись із поданим клопотанням про зупинення та надати свої пояснення із цього приводу.

22.05.2018 та 23.05.2018 від позивача через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду надійшли ідентичні письмові пояснення щодо клопотання про зупинення провадження у справі, у яких позивач просив суд у задоволенні останнього відмовити з тих підстав, що розгляд справи №911/714/18 не перешкоджає розгляду даної справи та встановленню у ній всіх істотних обставин; зупинення призведе до затягування строків розгляду даної справи; характер заявленого ТОВ «Рута» у межах справи №911/714/18 позову, який є практично повністю ідентичним відзиву на позов та апеляційній скарзі у справі №911/3626/17, а також те, що керівник відповідача, як депутат Вишгородської міської ради, брав участь у пленарному засідання 23.12.2016 та знав про рішення міської ради від дня його прийняття, однак оскаржив останнє лише через 1,5 роки, після прийняття рішення у справі №911/3626/17 про внесення змін до договорів оренди, свідчить про очевидні дії відповідача щодо зловживання своїми процесуальними правами. На підтвердження своєї правової позиції щодо заявленого клопотання про зупинення позивач додав до пояснень копію постанови Вищого господарського суду України від 16.12.2015 у справі №922/4144/14.

Представник відповідача у судовому засіданні 24.05.2018 підтримав заявлене ним клопотання про зупинення провадження у справі.

Представник позивача у судовому засіданні 24.05.2018 проти задоволення вказаного клопотання заперечував з підстав, наведених у письмових поясненнях.

Колегія суддів, заслухавши пояснення представників сторін із приводу клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №911/3626/17 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/714/18, зазначає наступне.

У відповідності до вимог частини 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що відповідачем позов у справі №911/714/18 про визнання незаконним (протиправним) та скасування рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 було подано до Господарського суду Київської області вже після прийняття місцевим господарським судом рішення у справі №911/3626/17 та відкриття апеляційного провадження у ній за апеляційною скаргою ТОВ «Рута». Таким чином, оскільки суд апеляційної інстанції здійснює перегляд рішення суду першої інстанції, перевіряючи його законність та обґрунтованість, станом на дату його прийняття, а відповідне клопотання про зупинення заявлене відповідачем вже після відкриття апеляційного провадження у даній справі та проведення у ній першого судового засідання (23.04.2018), підстави для зупинення провадження у справі №911/3626/17 до набрання законної сили судовим рішенням у справі №911/714/18 відсутні.

Водночас, колегія суддів зазначає, що у разі задоволення позову у справі №911/714/18 ТОВ «Рута» не позбавлене можливості звернутися до суду із заявою про перегляд судового рішення у справі №911/3626/17 за нововиявленими обставинами, якщо буде вважати, що такі обставини існують.

Крім того, колегія суддів, враховуючи предмет та підстави позову у справі №911/3626/17, вважає, що у матеріалах справи наявні докази, які дозволяють суду апеляційної інстанції самостійно оцінити предмет доказування у даній справі, встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом апеляційного судового розгляду та дослідити, яким чином такі обставини будуть впливати на факт наявності чи відсутності підстав для внесення змін до договорів оренди.

Під час розгляду та вирішення клопотання відповідача про зупинення провадження у справі судом також враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України від 25.01.2006 № 1-5/45, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання «розумності» строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

Вищевикладені обставини свідчать про відсутність правових підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення провадження у даній справі.

Представник позивача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримував доводи, викладені у апеляційній скарзі, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у позові відмовити.

Суд, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї та заперечень на відзив, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржене рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 21 вересня 2004 року між Вишгородською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «РУТА» був укладений Договір оренди землі №259 (далі, Договір №1), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,5290 га, розташовану за адресою: Київська область, місто Вишгород, стара промислова зона (далі, земельна ділянка 1), а відповідач зобов'язувався прийняти її та вчасно сплачувати орендну плату.

Згідно з пунктом 9 Договору №1, орендна плата вноситься відповідачем у грошовій формі у розмірі 5 770 грн. (п'ять тисяч сімсот сімдесят) гривень на рік за 0,5290 га.

Відповідно до пункту 13 Договору №1 розмір орендної плати переглядається щороку у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; прийняття Вишгородською міською радою рішення про зміну розмірів орендної плати; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

31 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем був також укладений Договір оренди землі №301 (далі, договір №2), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку, загальною площею 0,5599 га, розташовану за адресою: Київська область, місто Вишгород, стара промислова зона (далі, земельна ділянка 2), а відповідач зобов'язувався прийняти її та вчасно сплачувати орендну плату.

Згідно з пунктом 9 Договору №2 орендна плата вноситься відповідачем у грошовій формі у розмірі 2% від грошової оцінки, що становить 6 414,00 грн. (шість тисяч чотириста чотирнадцять) грн. на рік за 0,5599 га.

Відповідно до пункту 13 Договору №2 розмір орендної плати переглядається щороку у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; прийняття Вишгородською міською радою рішення про зміну розмірів орендної плати; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Також, 11 вересня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір оренди земельної ділянки (далі, Договір №3), згідно з умовами якого позивач зобов'язувався передати відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку, площею 4 475 кв.м., кадастровий номер :01:253:0151, та земельну ділянку, площею 3 105 кв.м., кадастровий номер :01:253:0152, розташовані за адресою: Київська область, місто Вишгород, нижня промислова зона у місті Вишгороді, на березі річки Дніпро між територією ТОВ «Етерно» і ВАТ «Гідромеханізація» (далі, земельна ділянка 3), а відповідач зобов'язувався прийняти та вчасно сплачувати орендну плату.

Згідно з пунктом 4.1. Договору №3, визначена цим договором орендна плата за земельну ділянку становить платіж, який відповідач вносить позивачу за користування земельною ділянкою у грошовій формі.

Відповідно до пункту 4.2. Договору №3 річна орендна плата за земельну ділянку, відповідно до рішення Вишгородської міської ради від 29.10.2013 №26/13 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді», встановлюється у розмірі 3 (три) відсотків від її нормативної грошової оцінки.

Пунктом 4.3. Договору №3 встановлено, що розмір орендної плати може змінюватись за згодою сторін шляхом прийняття відповідного рішення Вишгородською міською радою Київської області та внесення змін до цього договору.

Відповідно до пункту 4.7. Договору №3 розмір орендної плати може переглядатись за умови зміни нормативної грошової оцінки землі, у випадках передбачених законом, за згодою сторін, та у разі прийняття Вишгородською міською радою рішення, але не частіше, ніж один раз на рік.

Судом встановлено, що рішенням Вишгородської міської ради «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» №12/64 від 14.07.2016 затверджено Положення про оренду земельних ділянок у м. Вишгороді та порядок розрахунку орендної плати за земельні ділянки (далі, Положення).

Відповідно до пункту 7.8. Положення, ставка орендної плати за земельні ділянки з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код 11.02) становить 4% від грошової оцінки землі.

Рішенням Вишгородської міської ради «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»» №19/44 від 23.12.2016, прийнятим на підставі статті 288 Податкового кодексу України, статті 12 Земельного кодексу України, статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей 21-23 Закону України «Про оренду землі», рішення Вишгородської міської ради «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» №12/64 від 14.07.2016, договорів оренди земельних ділянок, укладених між сторонами у справі, встановлено відповідачу річну орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок 1, 2, 3, орендованих відповідачем згідно вищевказаних договорів оренди (пункти 1, 3, 5 рішення).

Пунктами 2, 4, 6 рішення Вишгородської міської ради «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»» №19/44 від 23.12.2016 міською радою надано вказівку міському голові укласти з ТОВ «Рута» договори про внесення змін до договорів №1 (пункту 9), №2 (пункту 9), №3 (пункту 4.2.), виклавши вказані пункти договорів у наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

У зв'язку з цим, позивач звернувся до відповідача з листами №2-29/166 від 31.01.2017, №2-29/396 від 09.03.2017, №2-29/167 від 31.01.2017, №2-29/394 від 09.03.2017, №2-29/165 від 31.01.2017, №2-29/395 від 09.03.2017 (том 1, а.с. 23-25; 48-51) та повідомив його про необхідність внесення змін до договорів оренди землі №1-3. Як додатки до вказаних листів позивачем, що підтверджується матеріалами справи, були додані копія рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 та договори про внесення змін до договорів оренди. Проте, відповідач вищевказані листи позивача залишив без відповіді, що і стало підставою для звернення до суду із даним позовом про внесення змін до пункту 9 договору оренди землі №259 від 21.09.2004, пункту 9 договору оренди землі №301 від 31.10.2005 та пункту 4.2. договору оренди земельної ділянки від 11.09.2015, укладених між позивачем та відповідачем, виклавши їх в наступній редакції: «Річна орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі у розмірі 4% від її нормативної грошової оцінки».

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог Вишгородської міської ради у даній справі з огляду на наступне.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно зі статтею 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У визначених законом випадках застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Розмір орендної плати за землю визначається сторонами у договорі, в тому числі може визначатися шляхом встановлення відсоткового відношення до нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що відповідає чинному законодавству України, зокрема, приписам частини першої статті 15, статті 21 Закону України «Про оренду землі».

Також, за підпунктом 14.1.147. пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України плата за землю - загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Платником орендної плати є орендар земельної ділянки (пункт 288.2. статті 288 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 288.3. статті 288 Податкового кодексу України об'єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Згідно з пунктами 288.1., 288.4. статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки. Розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем.

Підпунктом 288.5.1., 288.5.2. пункту 288.5 статті 288 Податкового кодексу України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та подання позовної заяви у даній справі) було визначено, що розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою розміру земельного податку, встановленого для відповідної категорії земельних ділянок на відповідній території, та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.

Виходячи з аналізу зазначених законодавчих приписів, орендна плата за земельну ділянку, яка перебуває в державній або в комунальній власності, має подвійну правову природу, оскільки, з одного боку, є передбаченим договором оренди землі платежем, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою, з іншого - є однією з форм плати за землю як загальнодержавного податку нарівні із земельним податком. Разом з тим, орендна плата за користування земельними ділянками державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка розраховується від нормативної грошової оцінки земель, а її розмір встановлюється в договорі.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин та подання позовної заяви у даній справі) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Частиною 1 статті 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов'язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об'єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

Реалізовуючи виключні повноваження в земельних правовідносинах, Вишгородська міська рада прийняла рішення «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» №12/64 від 14.07.2016, яким здійснила регулювання земельних відносин, змінивши розмір ставки, на підставі якого розраховується орендна плата для земельних ділянок, орендованих відповідачем, встановивши його на рівні 4% від нормативної грошової оцінки. Докази скасування та/або визнання недійсним у встановленому законом порядку рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 відсутні.

На підставі вказаного рішення №12/64 від 14.07.2016 Вишгородською міською радою було прийнято рішення №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»», яким встановлено відповідачу річну орендну плату в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок 1, 2, 3, орендованих відповідачем згідно вищевказаних договорів оренди (пункти 1, 3, 5 рішення). Доказів скасування та/або визнання недійсним у встановленому законом порядку рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 станом на дату подання позову та прийняття судом оскарженого рішення матеріали справи не містять.

За статтею 30 Закону України «Про оренду землі» зміна умов договору оренди землі здійснюється за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Статтею 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Таким чином, оскільки нормами законодавства передбачена можливість зміни умов договору за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у випадках, встановлених договором або законом, а орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є регульованою ціною, яка, до того ж за змістом пунктів 13 договорів №1, №2 та пункту 4.7. Договору №3 підлягає перегляду у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, прийняття орендодавцем рішення про зміну розмірів орендної плати, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду попередніх інстанцій, що зміна розміру орендної плати внаслідок зміни відсоткової ставки є підставою для перегляду розміру орендної плати, встановленої умовами договору, з внесенням до договору відповідних змін.

Із приводу заперечень скаржника стосовно того, що рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» набрало чинності та підлягає застосуванню лише з наступного (планового) бюджетного періоду, тобто з 01.01.2017, а тому рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»», прийняте на його підставі, не може породжувати будь-яких обов'язків для відповідача, а також прав для позивача у даній судовій справі, колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 4.1.9. статті 4 Податкового кодексу України закріплено принцип стабільності, згідно з яким зміни до будь-яких елементів податків та зборів не можуть вноситися пізніше як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду, в якому будуть діяти нові правила та ставки, а податки і збори, їх ставки, а також податкові пільги не можуть змінюватися протягом бюджетного року.

Бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року (стаття 3 Бюджетного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» було опубліковано в газеті «ВИШГОРОД» №28(1048) від 14.07.2016, випуск якої оприлюднено на офіційному сайті комунального підприємства «Редакція газети «ВИШГОРОД», а тому його положення підлягають до застосування з 01.01.2017, оскільки таке рішення було прийняте та оприлюднене менше, ніж за шість місяців до 01.01.2017.

У свою чергу, прийняте на його основі рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»» містить приписи щодо необхідності внесення змін до відповідних пунктів договорів шляхом підписання договорів про внесення змін, а не є автоматичною підставою для нарахування та сплати відповідачем орендної плати із розрахунку 4% від її нормативної грошової оцінки.

Матеріалами справи підтверджується, що як листи позивача, якими він повідомляв ТОВ «Рута» про прийняте ним рішення та необхідність внесення змін до договорів, так і сам позов у даній справі подано позивачем у грудні 2017 року, тобто у період, коли визначені рішенням Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді» ставки орендної плати вже підлягали до застосування, а тому заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, щодо неможливості застосування до спірних правовідносин вказаних рішень ради є безпідставними.

Поруч із цим, як уже зазначалося вище, станом на час вирішення спору ні рішення Вишгородської міської ради №12/64 від 14.07.2016 «Про орендну плату за землю у м. Вишгороді», ні рішення Вишгородської міської ради №19/44 від 23.12.2016 «Про внесення змін до договору оренди земельної ділянки, укладеного з ТОВ «Рута»», недійсними не визнані та не скасовані у встановленому законом порядку, тобто є чинними, а підстави для їх незастосування у суду відсутні.

Крім того, згідно з частиною 5 статті 188 Господарського кодексу України, якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду.

Відтак, приймаючи 16 лютого 2018 року рішення про внесення змін до договору оренди, місцевий господарський суд обґрунтовано застосував зазначені вище рішення міської ради до спірних правовідносин.

Враховуючи вищевстановлені обставини справи, позовні вимоги позивача у даній справі про внесення змін до договорів оренди є доведеними та такими, що правомірно були задоволені судом першої інстанції.

Стосовно посилань скаржника на те, що суд не взяв до уваги, що на підставі додаткових угод від 29.12.2014 (копії додані до відзиву), укладених між позивачем та відповідачем, вносились зміни до договорів оренди землі №301 від 31.10.2005 та №259 від 21.09.2004, якими розмір ставки орендної плати за земельні ділянки було встановлено на рівні 3% від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач у відповіді на відзив на позовну заяву від 16.02.2018 зазначив, що Вишгородська міська рада не визнає долучені відповідачем до відзиву копії додаткових угод від 29.12.2014, оскільки у позивача відсутні оригінали таких угод.

За змістом частин 1, 2, 4, 5, 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який заходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Враховуючи те, що додані відповідачем до відзиву на позовну заяву ксерокопії додаткових угод не засвідчені у встановленому законом порядку та з огляду на заперечення позивача щодо достовірності наданих відповідачем суду доказів (додаткових угод) та відсутність у матеріалах справи їх оригіналів, колегія суддів зазначає, що вони не можуть оцінюватись судом як належні, допустимі, достовірні та достатні у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України докази, на підставі яких можуть бути встановлені відповідні обставини.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов'язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.

Позивачем доведено порушення його прав зі сторони відповідача.

Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Заперечення скаржника, викладені у апеляційній скарзі, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки останні не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду у даній справі обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права та таким, що відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи, підстав для його скасування чи зміни не вбачається. Апеляційна Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Порушень норм процесуального права, які могли бути підставою для скасування або зміни оскарженого рішення у відповідності до норм статті 277 Господарського процесуального кодексу України судом апеляційної інстанції не виявлено.

Судові витрати за подання зазначеної апеляційної скарги згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рута» на рішення Господарського суду Київської області від 16.02.2018 у справі №911/3626/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Київської області 16.02.2018 у справі №911/3626/17 залишити без змін.

Поновити дію рішення Господарського суду Київської області від 16.02.2018 у справі №911/3626/17, зупинену ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 05.04.2018.

Матеріали справи №911/3626/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у порядку, передбаченому статтями 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 31.05.2018.

Головуючий суддя Ю.Б. Михальська

Судді А.І. Тищенко

Б.В. Отрюх