РІШЕННЯ

15 травня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/741/17-г/8
Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Гирили І.М.

при секретарі судового засідання Коляска І.І.

розглянув матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, 20, м. Тернопіль, 46008

про cтягнення заборгованості в сумі 25 908 грн 77 коп.

За участі представників:

Позивача: ОСОБА_2 - уповноваженого

Відповідача: ОСОБА_3 - уповноваженого

В порядку ст. ст. 8, 222 Господарського процесуального кодексу України (надалі ГПК України), здійснюється повне фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Акорд.

Суть справи:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі позивач, звернулось до Господарського суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", надалі відповідач, про cтягнення заборгованості в загальній сумі 25 908 грн 77 коп., з яких: 20 296 грн 56 коп. - пеня, 1 440 грн 43 коп. - 3% річних, 4 171 грн 78 коп. - інфляційні втрати (з врахуванням прийнятої судом заяви про уточнення розміру позовних вимог за вих. № 14/4-818/2 від 02.04.2018).

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за Договором на купівлю - продаж природного газу №13-342-В від 04.01.2013 в частині здійснення своєчасної оплати за переданий у період березень квітень місяць 2014 року, жовтень-грудень 2014 року, березеньквітень 2015 року та жовтень-грудень місяць 2015 року (включно) природний газ, внаслідок чого у позивача виникло право на звернення до суду із даним позовом.

В підтвердження наведеного до матеріалів справи долучено: Договір на купівлю -продаж природного газу №13-342-В від 04.01.2013 та додаткові угоди до нього, акти приймання-передачі природного газу від 31.01.2013, від 28.02.2013, від 31.03.2013, від 30.04.2013, від 31.05.2013, від 30.06.2013, від 31.07.2013, від 31.08.2013, від 30.09.2013, від 31.10.2013, від 30.11.2013, від 31.12.2013, від 31.01.2014, від 28.02.2014, від 31.03.2014, від 30.04.2014, від 31.10.2014, від 30.11.2014, від 31.12.2014, від 31.01.2015, від 28.02.2015, від 31.03.2015, від 30.04.2015 та від 31.12.2015, розрахунок штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань за Договором №13-342-В від 04.01.2013, а також інші документи, належним чином засвідчені копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 13.12.2017 порушено провадження у даній справі та призначено її до розгляду в судовому засіданні на 10:20 год. 10.01.2018, витребувано від сторін додаткові документи.

Враховуючи набрання з 15.12.2017 нової редакції ГПК України, а також приписи ст. 12 та п. п. 9 п. 1 Розділу XI "Перехідні Положення" ГПК України, беручи до уваги те, що суд не переходив до розгляду справи № 921/741/17-г/8 по суті, з метою забезпечення принципів змагальності сторін, диспозитивності та пропорційності у господарському судочинстві, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 10.01.2018 постановлено: розгляд справи № 921/741/17-г/8 здійснювати за правилами загального позовного провадження, зі стадії підготовчого засідання, яке, згідно ст. 183 ГПК України, було відкладено на 15:15 хв. 05.02.2018, на 15:15 год. 26.02.2018, та, відповідно, на 10:00 год. 14.03.2018 з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. Окрім того, ухвалою суду від 26.02.2018 у відповідності до ч. 3 ст. 177 ГПК України було продовжено строк підготовчого провадження на 30 днів та задоволено клопотання позивача за вих. № 14/4-49-4 від 05.01.2018 про його участь у судовому засіданні 14.03.2018 в режимі відеоконференції.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 14.03.2018 підготовче засідання відкладено на 10:45 год. 04.04.2018 та відмовлено в задоволенні клопотання Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Поряд з цим, ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 04.04.2018 було відкладено підготовче засідання на 15:30 год. 04.04.2018.

В підготовчому засіданні 04.04.2018, враховуючи вирішення усіх питань, зазначених у ч. 2 ст. 182 ГПК України, за письмовою згодою усіх учасників справи, судом закінчено підготовче судове засідання (закрито підготовче провадження) та у той самий день розпочато розгляд справи по суті, про що постановлено відповідну протокольну ухвалу від 04.04.2018. Також, у даному судовому засіданні суд перейшов до з'ясування обставин справи та у відповідності до ст. 202 ГПК України відклав судове засідання по розгляду справи по суті на 09:40 год. 16.04.2018, про що постановив протокольну ухвалу від 04.04.2018.

Ухвалою суду від 16.04.2018 та протокольною ухвалою від 23.04.2018, в порядку ст. 216 ГПК України, розгляд справи було відкладено на 16:50 год. 23.04.2018 та, відповідно, на 16:15 год. 15.05.2018.

В судове засідання 15.05.2018 повноважний представник відповідача прибув. Зазначив, що ПрАТ "Тернопільміськгаз" правильність проведених позивачем нарахувань (з врахуванням уточненого позивачем перерахунку) під сумнів не ставиться. Поряд із цим, при вирішенні даного спору просить застосувати позовну давність. Окрім того, підтримав наданий суду 22.03.2018 відзив на позовну заяву за №297 (вх. №7984), згідно якого ПрАТ "Тернопільміськгаз" просить суд у відповідності до п. 3 ст. 551 ЦК України, ч. 1 ст. 233 ГК України зменшити заявлений позивачем до стягнення розмір пені до 10% від заявленої. В обґрунтування даного клопотання зазначає, що за умовами укладеного 04.01.2013 Договору за №13-342-В поставлений природний газ був використаний Покупцем виключно для забезпечення власних потреб обєктів, які знаходяться на балансі Покупця. Порушення зобовязань щодо своєчасної оплати вартості переданого позивачем газу було зумовлене наявністю арештів на рахунках підприємства. Зауважує, що станом на день звернення позивача до суду з даним позовом розрахунок за поставлений позивачем згідно Договору №13-342-В від 04.01.2013 природний газ проведено в повному обсязі, предметом судового розгляду є штрафні санкції та передбачені ст. 625 ЦК України нарахування. Просить суд врахувати, що 1 липня 2015 у відповідності до вимог Закону України №329 від 09.04.2015 "Про ринок природного газу" анульовано ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом; з 01.07.2015 відповідач не здійснює діяльність з постачання природного газу; єдиною статтею доходу станом на сьогоднішній день є розподіл (транспортування) природного газу; згідно звітів про фінансовий стан ПАТ "Тернопільміськгаз" за період з 01.10.2015 по 01.01.2018 є збитковим підприємством; постановами державного виконавця при примусовому виконанні наказів Господарського суду Тернопільської області був накладений арешт на кошти ПАТ "Тернопільміськгаз" на рахунках у фінансових установах та майно. Вважає, що позивачем не надано будь-яких доказів понесення збитків в результаті несвоєчасного виконання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язань за вказаним вище договором.

Присутній в судовому засіданні 15.05.2018 повноважний представник позивача позовні вимоги, з врахуванням прийнятої судом заяви про уточнення розміру позовних вимог за вих. № 14/4-818/2 від 02.04.2018, підтримав в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві та посилаючись на долучені до матеріалів справи документи. Просить суд відхилити пояснення та аргументи, викладені відповідачем у відзиві за вих. №245 від 05.02.2018. Вважає, що з врахуванням умов п. 9.3 Договору, штрафні санкції та фінансово-господарські санкції, нараховані з 08.12.2014 (дата звернення позивача до господарського суду) є такими, що нараховані в межах строку позовної давності, оскільки, зокрема, за зобовязаннями березня та квітня 2014 р. основний розрахунок був здійснений лише 29.01.2015. Тобто має місце переривання строку позовної давності. Окрім того, заперечив проти задоволення судом клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій з підстав, викладених у відповіді на відзив за №14/4-818 від 02.04.2018 (вх. №8876). Зокрема, вважає, що нараховані штрафні санкції не є надмірно великими в порівнянні з невиконаним зобов'язанням за Договором на купівлю продаж природного газу, а також те, що відповідач не надав суду належних доказів в обґрунтування своєї заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши в судових засіданнях доводи та пояснення повноважних представників позивача та відповідача, дослідивши норми чинного законодавства, оцінивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд встановив наступне:

04.01.2013 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", надалі Продавець/позивач, з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Тернопільміськгаз" (зміна найменування Приватне акціонерне товариство "Тернопільміськгаз"), надалі Покупець/відповідач, з іншої сторони, укладено Договір на купівлю-продаж природного газу № 13-342-В (надалі Договір), за умовами якого Продавець зобовязується передати у власність Покупцю у 2013 році природний газ (далі газ), а Покупець зобовязується прийняти та оплатити газ, на умовах цього Договору (п.1.1 р.1 Договору).

Відповідно до п. 1.2 р. 1 Договору газ, що продається за цим Договором, використовується Покупцем виключно для забезпечення власних потреб обєктів, що знаходяться на балансі Покупця.

За умовами п. 2.1 Договору продавець передає покупцеві у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2013 року газ обсягом до 36, 000 тис. куб. м, у тому числі по місяцях кварталів: січень 7,000 тис. куб. м, лютий 6,000 тис. куб. м, березень 5, 000 тис. куб. м, квітень 3,000 тис. куб. м, жовтень 3, 000 тис. куб. м, листопад 5,000 тис. куб. м, грудень 7,000 тис. куб. м. Обсяги газу, що планується передати за Договором (далі плановий обсяг), можуть змінюватись Сторонами протягом місяця продажу в установленому порядку (пп. 2.1.1 п. 2.1 р. 2 Договору).

Пунктами 3.3-3.4 р. 3 Договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого Продавцем Покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, Покупець зобовязується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується повернути Покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Загальна сума вартості природного газу за цим Договором складається із сум вартості місячних поставок газу (п. 5.4 р. 5 Договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками Сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (р. 11 Договору).

Відповідно до п. 9.2 р. 9 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договром (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованіості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 3 (три) роки.

Усі зміни та доповнення до цього Договору оформлюються письмово та підписуються уповноваженими представниками сторін (п. 10.3 р. 10 Договору).

З метою узгодження обсягів переданого газу, його вартості, строку дії Договору та інших умов до останнього було укладено відповідні Додаткові угоди, а саме: №1 від 04.04.2013, №2 від 10.07.2013, № 3 від 08.08.2013, №4 від 31.12.2013, №5 від 28.04.2014, №6 від 15.05.2014, №7 від 10.06.2014, №8 від 05.09.2014, №9 від 10.11.2014, №10 від 08.12.2014, №11 від 22.12.2014, №12 від 05.02.2015, №13 від 10.03.2015, №14 від 03.04.2015, №15 від 12.05.2015, № 16 від 03.06.2015 та №17 від 10.07.2015. Так, Додатковою угодою №4 від 31.12.2013 Сторони узгодили період постачання природного газу у 2013-2014 роках, а також погодили умови щодо кількості та якості переданого газу у період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2014 року.

Додатковою угодою №11 від 22.12.2014 сторонами змінено п. 11 Договору та викладено отанній у наступній редакції: "Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склались між Сторонами з 01 січня 2013 року, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а у частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення".

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов Договору позивач за період з січня місяця 2013 року по грудень місяць 2015 року (включно) передав, а відповідач прийняв природний газ в обсязі 92, 863 тис. куб. м на загальну суму 524 762 грн 43 коп., що підтверджується наявними в матеріалах справи належним чином засвідченими копіями підписаних повноважними представниками сторін актів приймання-передачі природного газу. Зокрема:

- газ, спожитий у січні місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2013 на суму 39 412, 12 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2013 року, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2013 на суму 28 237, 75 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2013 на суму 31 041, 40 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2013 на суму 17 759, 43 грн;

- газ, спожитий у травні місяці 2013, оформлений актами приймання-передачі від 31.05.2013 на суму 893, 59 грн;

- газ, спожитий у червня місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 30.06.2013 на суму 628, 66 грн;

- газ, спожитий у липні місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 31.07.2013 на суму 592, 01 грн;

- газ, спожитий у жовтні серпні 2013, оформлений актом приймання-передачі від 31.08.2013 на суму 393, 03 грн;

- газ, спожитий у листопаді вересні 2013, оформлений актом приймання-передачі від 30.09.2013 на суму 2 221, 29 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2013 на суму 12 868, 51 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2013 на суму 13 376, 36 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2013, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2013 на суму 33 690, 41 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2014 на суму 25 774, 86 грн.;

- газ, спожитий у лютому місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2014 на суму 26 146, 05 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2014 на суму 17 577, 04 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2014 на суму 8 121, 30 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 31.10.2014 на суму 11 988, 69 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 30.11.2014 на суму 22 938, 01 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2014, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2014 на суму 38 501, 16 грн;

- газ, спожитий у січні місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 31.01.2015 на суму 39 001, 28 грн;

- газ, спожитий у лютому місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 28.02.2015 на суму 26 387, 49 грн;

- газ, спожитий у березні місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 31.03.2015 на суму 42 384, 98 грн;

- газ, спожитий у квітні місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 30.04.2015 на суму 17 839, 47 грн;

- газ, спожитий у жовтні місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2015 на суму 22 530,90 грн;

- газ, спожитий у листопаді місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2015 на суму 23 044,49 грн;

- газ, спожитий у грудні місяці 2015, оформлений актом приймання-передачі від 31.12.2015 на суму 21 412,15 грн.

Обставини щодо отримання протягом січня 2013 р. грудня 2015 р. (включно) природного газу в наведених вище обсягах сторонами не заперечуються.

Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. Договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20-го числа наступного за місяцем поставки газу на підставі акту приймання-передачі.

Згідно п. 6.2. Договору оплата за газ здійснюється з поточного рахунка Покупця на поточний рахунок Продавця та зараховується як оплата за газ та транспортування природного газу магістральними трубопроводами.

В платіжних дорученнях Покупець повинен обовязково зазначати номер договору, дату його підписання та призначення платежу. За наявності заборгованості у Покупця за цим договором Продавець має право зарахувати кошти, що надійшли від Покупця, як погашення заборгованості за газ поставлений в минулі періоди по цьому договору, в порядку календарної черговості виникнення заборгованості. Кошти, які надійшли від Покупця, будуть зараховані як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим договором (п. 6.4 р. 6 Договору).

Як стверджує позивач та вбачається з матеріалів справи, відповідач в порушення умов Договору та вимог чинного законодавства свої зобов'язання по оплаті вартості природного газу отриманого за період березень-квітень місяць 2014 року, жовтень-грудень місяць 2014 року, березень-квітень місяць 2015 року та жовтень-грудень місяць 2015 року (включно) виконував неналежним чином та з порушенням передбаченого умовами Договору терміну розрахунків. Зокрема, вартість отриманого у березні та квітні місяці 2014 року газу товариством оплачено 30.01.2015, вартість отриманого у жовтні 2014 року газу 03.02.2015, вартість отриманого у листопаді місяці 2014 року газу 10.02.2015, вартість отриманого у грудні місяці 2014 року газу 13.02.2015, вартість отриманого у березні місяці 2015 року газу 31.10.2015, вартість отриманого у квітні місяці 2015 року газу 24.12.2015, вартість отриманого у жовтні 2015 року газу 24.12.2015, вартість отриманого у листопаді місяці 2015 року газу 06.01.2016, вартість отриманого у грудні місяці 2015 року газу 21.01.2016 (сальдова відомість та операції по підприємству "Тернопільміськгаз ПАТ" з 01.01.2013 по 31.08.2017 в матеріалах справи).

Наведені позивачем дані (дати та суми) щодо проведення відповідачем розрахунків за отриманий згідно Договору № 13-342-В від 04.01.2013 природний газ, несвоєчасне проведення вказаних оплат підтвердив у судовому засіданні 15.05.2018 і повноважний представник відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України (надалі ГК України) в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Як вбачається з матеріалів справи правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу № 13-342-В від 04.01.2013.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ПрАТ "Тернопільміськгаз" про стягнення пені, інфляційних нарахувань та 3% річних за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №13-342-В від 04.01.2013 в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого протягом березня - квітня місяця 2014 року (включно), жовтня - грудня 2014 року (включно), березня - квітня 2015 року (включно) та жовтня - грудня 2015 року (включно) природного газу виконав з порушенням встановленого Договором строку.

В силу приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 209 ЦК України особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 610, ст. 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

У сфері господарювання згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 ГК України застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч. 2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 231 ГК України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

П. 7.2 р. 7 Договору передбачено, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1. Договору він зобов'язується сплатити Продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення платежу.

08.12.2017 (згідно відтиску штампу поштового відділення на конверті), враховуючи наведені вище приписи чинного законодавства та умови Договору, зважаючи на допущені відповідачем порушення строків виконання взятих на себе зобовязань щодо щомісячної сплати вартості отриманого ним природного газу, з врахуванням сум, які підлягали сплаті окремо по кожному розрахунковому періоді, а також здійснених відповідачем оплат, позивач звернувся з до суду позовомпро стягнення на свою користь (згідно уточненого розрахунку) пені в розмірі 20 296, 56 грн, нарахованої за період з 01.11.2014 по 20.01.2016, зокрема: за зобовязаннями квітня 2014 р. за період з 01.11.2014 по 19.11.2014 в сумі 110,36 грн, за зобовязаннями жовтня 2014 р. за період з 20.11.2014 по 02.02.2015 в сумі 679,24 грн, за зобов'язаннями листопада 2014 р. за період з 20.12.2014 по 09.02.2015 в сумі 834,57 грн, за зобовязаннями грудня 2014 р. за період з 20.01.2015 по 12.02.2015 в сумі 730,75 грн, за зобовязаннями березня 2015 р. за період з 21.04.2015 по 20.10.2015 в сумі 12 072,17 грн, за зобовязаннями квітня 2015 р. за період з 20.05.2015 по 19.11.2015 в сумі 4 512 грн, за зобовязаннями жовтня 2015 р. за період з 20.11.2015 по 23.12.2015 в сумі 923,46 грн, за зобовязаннями листопада 2015 р. за період з 22.12.2015 по 05.01.2016 в сумі 408,27 грн та за зобовязаннями грудня 2015 р. за період з 20.01.2016 по 20.01.2016 в сумі 25,74 грн.

Окрім того, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача1 440,43 грн 3% річних за період з 01.11.2014 по 20.01.2016, зокрема: за зобовязаннями березня 2014 р. за період з 01.11.2014 по 29.01.2015 в сумі 130,02 грн, за зобовязаннями квітня 2014 р. за період з 01.11.2014 по 29.01.2015 в сумі 60,07 грн, за зобовязаннями жовтня 2014 р. за період з 20.11.2014 по 02.02.2015 в сумі 72,77 грн, за зобовязаннями листопада 2014 р. за період з 20.12.2014 по 09.02.2015 в сумі 88,58 грн, за зобов'язаннями грудня 2014 р. за період з 20.01.2015 по 12.02.2015 в сумі 71,39 грн, за зобовязаннями березня 2015 р. за період з 21.04.2015 по 30.10.2015 в сумі 672,36 грн, за зобовязаннями квітня 2015 р. за період з 20.05.2015 по 23.12.2015 в сумі 252,69 грн, за зобовязаннями жовтня 2015 р. за період з 20.11.2015 по 23.12.2015 в сумі 62,96 грн, за зобовязаннями листопада 2015 р. за період з 22.12.2015 по 05.01.2016 в сумі 27,83 грн та за зобовязаннями грудня 2015 р. за період з 20.01.2016 п 20.01.2016 в сумі 1,76 грн. Також, позивач просить стягнути з відповідачаінфляційні нарахування в загальній сумі 4 171 грн 78 коп., зокрема: за зобовязаннями березня 2014 р. за період листопад-грудень 2014 р. в сумі 871,29 грн, за зобовязаннями квітня 2014 р. за період листопад-грудень 2014 р. в сумі 402,57 грн, за зобовязаннями жовтня місяця 2014 р. за період листопад 2014р. - січень 2015 р. в сумі 878,09 грн, за зобовязаннями листопада 2014 р. за січень місяць 2015 р. в сумі 711,08 грн та за зобовязаннями березня 2015 р. за період травень-вересень 2015 р. в сумі 1 308,75 грн.

В п. 1.12 постанови пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань", з наступними змінами і доповненнями (надалі Постанова №14), зазначено, що господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.При цьому, в п. 1.9 Постанови №14 роз'яснено судам, що день фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені. Якщо у договорі виконання грошового зобов'язання визначається до настання певного терміну, то останнім днем виконання такого зобов'язання вважається день, що передує цьому терміну. Водночас коли у тексті договору виконання грошового зобов'язання визначено "по" або "включно", то останнім днем виконання такого зобов'язання буде саме цей день.

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву за вих. №245 від 05.02.2018, підтриманому та уточненому його повноважним представником в судовому засіданні 15.05.2018, просив суд застосувати при розгляді даного спору позовну давність.

Розглянувши дану заяву, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Певний період часу, початок якого визначений календарною датою або подією, починається з наступного дня після вказаної дати або дня події, які, в свою чергу, до цього строку не включаються.

Визначення початку відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України, зокрема, відповідно до частини 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, строк як часова категорія характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Поряд з цим, положеннями частини шостої статті 232 ГК передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Таким чином, положення глави 19 ЦК України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 ГК України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується (правова позиція, викладена у Постанові Верховного суду України у справі №910/29752/15 від 08.02.2017).

Поряд із цим, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 259 ЦК України).

Нормою ч. 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Під час розгляду справи судом встановлено, що сторони укладаючи оспорюваний правочин виходили з принципів вільного волевиявлення, а дії сторін в частині приймання - передачі обумовленого Договором природного газу свідчать, що спрямований він на реальне настання правових наслідків, які обумовлені ним.

Так, п. 9.2 Договорусторони встановили строк тривалістю у 3 (три) роки у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань. Зазначений пункт договору відповідає нормам, закріпленим в ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Ч. 3 ст. 267 ЦК України передбачена можливість застосування позовної давності, у тому числі й спеціальної, лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення судом. Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, то суд зобов'язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України та вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв'язку зі спливом позовної давності, або, за наявності поважних причин її пропущення, - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму ЦК України (п.п. 2.1, 2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013р. №10).

Ст. 9 Конституції України визначає, що чинні міжнародні договори, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7, 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший протокол, протоколи N 4 і N 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року, та протоколи N 2 і N 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" №3477-ІV від 23.02.2006 (далі Закон №3477-ІV) встановлено, що суди застосовують при розгляді Конвенцію та практику Суду як джерело права. У свою чергу ст. 18 Закону №3477-ІV визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Так у своїх рішеннях від 20.09.2011 у справі ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії", та від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства", Європейський Суд з прав людини зазначив, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Беручи до уваги наведені вище приписи чинного законодавства, розглянувши долучені позивачем до матеріалів справи розрахунки заявлених до стягнення сум, зокрема, визначені у них періоди, зважаючи на дату звернення позивача до суду з даним позовом, суд прийшов до висновку, що проведені позивачем нарахування сум пені, 3% річних та інфляційних втрат до 08.12.2014 здійснені поза межами строку позовної давності.

Враховуючи наведене вище, суд, за допомогою інформаційно-аналітичного центру "Ліга", з урахуванням вартості переданого позивачем та отриманого відповідачем згідно актів приймання-передачі природного газу, передбаченого умовами Договору терміну здійснення розрахунків та проведених відповідачем оплат, провів перерахунок заявлених до стягнення суми 3% річних, інфляційних нарахувань та пені.

Згідно проведеного судом перерахунку заявленої позивачем до стягнення суми 3% річних правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних в загальній сумі 1 344 грн 55 коп., в т.ч. нараховані в межах строків позовної давності за зобовязаннями березня, квітня та жовтня 2014 р., починаючи з 08.12.2014.

3% річних в загальній сумі 95,88 грн, зокрема: 53,45 грн - за зобовязаннями березня місяця 2014 року за період з 01.11.2014 по 07.12.2014, 24,69 грн - за зобовязаннями квітня місяця 2014 року за період з 01.11.2014 по 07.12.2014 та 17,74 грн - за зобовязаннями жовтня місяця 2014 року за період з 20.11.2014 по 07.12.2014, нараховані позивачем арифметично вірно, позовні вимоги в даній частині позову є обґрунтованими, проте заявлені позивачем до стягнення в судовому порядку поза межами строку позовної давності, про застосування якої клопоче відповідач. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення 3% річних в загальній сумі 95,88 грн суд відмовляє у звязку із спливом позовної давності (проведений судом перерахунок 3% річних - в матеріалах справи).

Згідно проведеного судом перерахунку інфляційних втрат, з урахуванням "Рекомендацій відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ" викладених у листі Верховного Суду України (№62-97р. від 03.04.1997), правомірними та такими, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат в загальній сумі 3 415,83 грн, в т.ч. нарахованих в межах строків позовної давності, починаючи з 08.12.2014, за зобовязаннями березня місяця 2014 року в сумі 527,31 грн та квітня місяця 2014 року в сумі 243,64 грн.

Інфляційні втрати в загальній сумі 502,91 грн, зокрема: 343,98 грн - за зобовязаннями березня місяця 2014 року за період з 01.11.2014 по 07.12.2014; 158,93 грн - за зобовязаннями квітня місяця 2014 року за період з 01.11.2014 по 07.12.2014, нараховані позивачем арифметично вірно, позовні вимоги в даній частині позову є обґрунтованими, проте заявлені позивачем до стягнення в судовому порядку поза межами строку позовної давності, про застосування якої клопоче відповідач. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в загальній сумі 502,91 грн суд відмовляє у звязку із спливом позовної давності.

Інфляційні втрати в загальній сумі 253,04 грн за зобовязаннями жовтня місяця 2014 року, з яких: 234,62 грн - за період з 01.11.2014 по 07.12.2014 та 18,42 грн за період з 01.01.2015 по 31.01.2015 нараховані позивачем безпідставно, а відповідно позов в даній частині є таким, що не підлягає до задоволення (проведений судом перерахунок інфляційних втрат - в матеріалах справи).

При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов'язання.

Згідно проведеного судом перерахунку заявленої до стягнення суми пені правомірними та таким, що підлягають до задоволення є вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в загальній сумі 20 020 грн 66 коп., в т.ч. пеня нарахована в межах строків позовної давності за зобовязаннями жовтня 2014 р. в сумі 513,70 грн, починаючи з 08.12.2014.

Пеня в загальній сумі 275,90 грн, зокрема: 110,36 грн за зобовязаннями квітня 2014 року та 165,54 грн за зобовязаннями жовтня 2014 року за період з 20.11.2014 по 07.12.2014 нараховані позивачем арифметично вірно, позовні вимоги в даній частині позову є обґрунтованими, проте заявлені позивачем до стягнення в судовому порядку поза межами строку позовної давності, про застосування якої клопоче відповідач. Таким чином, в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені в загальній сумі 275,90 грн суд відмовляє у звязку із спливом позовної давності (проведений судом перерахунок пені - в матеріалах справи).

Щодо тверджень позивача про переривання строку позовної давності у зв'язку із проведеними відповідачем оплатами, зокрема, за зобовязаннями березня та квітня 2014 р., за якими остаточний розрахунок був здійснений відповідачем лише 29.01.2015, то суд вважає останні помилковими, з огляду на наступне:

Ст. 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно роз'яснень, висвітлених в постанові пленуму Вищого господарського суду України від 29 травня 2013 року № 10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів", зокрема в пунктах 4.4 та 4.4.1, встановлено, що правила переривання перебігу позовної давності (стаття 264 ЦК України) застосовуються господарським судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останній є докази, що підтверджують факт такого переривання. При цьому, господарським судом слід мати на увазі таке.

У дослідженні обставин, пов'язаних із вчиненням зобов'язаною особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (частина перша статті 264 ЦК України), господарському суду необхідно у кожному випадку встановлювати, коли конкретно вчинені боржником відповідні дії, маючи на увазі, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред'явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. При цьому якщо виконання зобов'язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Бездіяльність боржника (наприклад, неоспорювання ним безспірного списання коштів, якщо така можливість допускається за законом або договором) не свідчить про переривання перебігу позовної давності, оскільки таке переривання можливе лише шляхом вчинення дій.

Визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Відтак сплата коштів відповідачем в рахунок погашення заборгованості є виконанням останнім зобов'язань по сплаті грошових коштів за отриманий ним за договором природний газ, тобто платежі зараховувались в рахунок погашення суми основного боргу, що ніяк не може свідчити і трактуватись як визнання ПАТ "Тернопільміськгаз" зобов'язань по сплаті штрафних санкцій (пені), процентів річних та інфляційних нарахувань, та, відповідно, не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності щодо заявлених позовних вимог. Інших доказів в обґрунтування переривання перебігу позовної давності позивачем не надано, як і не надано доказів наявності поважних причин її пропущення.

Поряд з цим, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву №297 від 22.03.2018, підтриманому його повноважним представником у судовому засіданні 15.05.2018, просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%.

Ч. 1 ст. 550 ЦК України встановлює загальне правило про те, що кредитор має право на стягнення неустойки у всіх випадках порушення боржником зобов'язання, незалежно від того, виникли чи ні у зв'язку з цим порушенням збитки на стороні кредитора.

Проте ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку обставин, які мають істотне значення господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та/або штрафу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Слід зазначити, що поняття "значно" та "надмірно", при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися судом у кожному конкретному випадку. Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов'язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора (правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013).

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що:

- станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем оплата за отриманий згідно Договору №13-342-В від 04.01.2013 природний газ здійснена в повному обсязі. Заборгованість Покупця за Договором відсутня (повний розрахунок, зокрема, за зобовязаннями грудня 2015 року проведено 21.01.2016.

- несвоєчасність розрахунків мала місце лише у певні періоди, у звязку із наявністю арештів на рахунках відповідача та, відповідно, неможливістю здійснювати відповідні проплати;

- предметом судового розгляду є стягнення штрафних санкцій та передбачених ст. 625 ЦК України нарахувань, що, в свою чергу, не є основним доходом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" і не може впливати на його господарську діяльність;

- позивач застосував до відповідача також таку міру відповідальності, як стягнення 3% річних, які є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, що не передбачено умовами договору, однак передбачено нормами чинного законодавства;

- з 01.07.2015 товариство не здійснює діяльність з постачання природного газу;

- згідно долучених ПАТ "Тернопільміськгаз" до матеріалів справи звітів про фінансовий стан за 2017 рік останнє є збитковим підприємством.

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ст. 3 ЦК України).

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, зважаючи на те, що ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є стратегічним підприємством державного сектора економіки, 100% акцій якого належить державі, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України і ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованої 20 020 грн 66 коп. та стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 10 010 грн 33 коп. пені за неналежне виконання умов Договору.

Судом враховано, що аналогічну правову позицію викладено, зокрема, і у постанові Верховного Суду № 911/3165/16 від 25.01.2018.

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України суми пені), в сумі 1 530 грн 36 коп. покладаються судом на відповідача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 73-79, 86, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України, ст. 233 Господарського кодексу України, господарський суд,-

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_1 акціонерного товариства "Тернопільміськгаз", вул. Митрополита Шептицького, 20, м. Тернопіль, ідентифікаційний код 21155959, на користь Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, ідентифікаційний код 20077720:

- 10 010 грн 33 коп. - пені;

- 1 344 грн 55 коп. 3% річних;

- 3 415 грн 83 коп. інфляційних нарахувань;

- 1 530 грн 36 коп. - в повернення сплаченого позивачем судового збору.

3. В задоволенні решти частини позову - відмовити.

4. Наказ видати стягувачеві після набрання судовим рішенням законної сили.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст. 241 ГПК України).

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обовязки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення, в порядку визначеному ст.ст. 256-257 ГПК України, з урахуванням п. 17.5 Перехідних положень ГПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 23.05.2018

Суддя І.М. Гирила