ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 926/2733/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"

на рішення Господарського суду Чернівецької області

у складі судді: Ковальчук Т.І.

від 27.09.2017 року

та на постанову Львівського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Юрченка Я.О., Зварич О.В., Хабіб М.І.

від 09.01.2018 року

за позовом Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз"

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз"

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:

1. Товариство з обмеженою відповідальністю "ЧЕРНІВЦІГАЗ ЗБУТ",

2. Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області

3. Департамент фінансів Чернівецької облдержадміністрації

4. Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

про стягнення 116034528,93 грн.

за участю представників:

позивача: Василенко А.О.

відповідача: Богдан С.В.

третьої особи 1: не з'явився.

третьої особи 2: не з'явився.

третьої особи 3: не з'явився.

третьої особи 4: Лисенко В.О.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Господарського суду Чернівецької області з позовом до ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" про стягнення заборгованості за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 № на суму 30534306,47 грн., що складається з: основного боргу на суму 25513959,07 грн., пені на суму 2732190,57 грн., 3% річних на суму 234253,05 грн., інфляційних на суму 413374,68 грн., а також штрафу на суму 1640529,10 грн.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 21.12.2016 року по справі №926/2733/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року у задоволенні позову відмовлено з посиланням на те, що відповідачем належно виконані зобов'язання за договором на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 17.12.2015 року №, зважаючи на підписання сторонами спільних протокольних рішень, щодо отримання з державного бюджету субвенцій на погашення вказаного боргу, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій на підставі спільних протокольних рішень".

Постановою Вищого господарського суду України від 27.06.2017 року частково задоволено касаційну скаргу ПАТ "Укртрансгаз", рішення Господарського суду Чернівецької області від 21.12.2016 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Чернівецької області.

За результатами нового розгляду рішенням Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2017року позов задоволено частково.

Припинено провадження у справі в частині вимог про стягнення:

- 29724921,55 грн. заборгованості по оплаті послуг балансування обсягів природного газу за лютий-березень, травень-серпень 2016 року;

- 99353 968,86 грн. заборгованості, у тому числі 76629726, 60 грн. основного боргу по оплаті послуг балансування обсягів природного газу за вересень-жовтень 2016 року, 1814537,60 грн. пені та 194414,74 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.11.2016 року по 29.12.2016 року, а також 45290,52 грн. інфляційних втрат за листопад 2016 року.

Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 491 588, 73 грн. 3% річних, 2140091,31 грн. пені, 2178967,14 грн. інфляційних втрат, 40858,39 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Суд припинив провадження в частині стягнення 99353968, 86 грн. заборгованості, у тому числі 76629726,60 грн. основного боргу по оплаті послуг балансування обсягів природного газу за вересень-жовтень 2016 року, 1814537,60 грн. пені та 194414,74 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.11.2016 року по 29.12.2016 року, а також 45290, 52 грн. інфляційних втрат за листопад 2016 року, з огляду на те, що вказані вимоги були предметом розгляду у справі № 926/33/17. За результатами розгляду справи № 926/33/17 винесено судові рішення, що набрали законної сили.

Оскільки після порушення провадження у даній справі й станом на день вирішення справи судом відповідач сплатив позивачеві основний борг у розмірі 29724921,55 грн., судом першої інстанції припинено провадження у справі в цій частині вимог, з огляду на відсутність предмета спору відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

При цьому місцевий господарський суд, здійснивши перерахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат, враховуючи період їх нарахування позивачем, а саме до укладення спільних протокольних рішень та сплати тіла заборгованості за рахунок державних субвенцій, дійшов висновку про підставність заявлення до стягнення позивачем 4280182, 62 грн. пені, 491588,73 грн. 3% річних, 2178967, 14 грн. інфляційних втрат. Поряд з цим, суд враховуючи клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій, зменшив розмір неустойки на 50%, присудивши до стягнення 2140091, 31 грн. пені.

В задоволенні вимог про стягнення 7% штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України суд відмовив, оскільки даний вид відповідальності не застосовується до грошового зобов'язання.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" та Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз", звернулися до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційними скаргами.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2017 року у справі №926/2733/16 залишено без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Дана постанова мотивована тим, що до 27.12.2016 року відповідач був зобов'язаний здійснювати оплату послуг балансування обсягів природного газу на умовах, визначених Договором № транспортування природного газу, оскільки спільні протокольні рішення підписано їх учасниками 27.12.2016 року, 28.12.2016 року та 06.02.2017 року, в той час, як нарахування здійснено по 12.12.2016 року. Отже їх дія не може поширюватись на період, що передував їх укладенню. Перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції щодо наявності в ньому неточностей та правомірності заявлення до стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4280182, 62 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; 3% річних - у сумі 491588,73 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; інфляційних втрат - в сумі 2178967,14 грн. за період з квітня по листопад 2016 року. Поряд з цим, колегія суддів не заперечувала, що після укладення спільних протокольних рішень, за умови їх належного виконання, відповідач звільняється від сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат. Також, з врахуванням приписів ст. 233 ГК України, місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо зменшення пені на 50%, враховуючи виконання боржником основного зобов'язання, фінансовий стан відповідача.

05.02.2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" подало касаційну скаргу на рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16, в якій просило Рішення Господарського суду Чернівецької області від 27.09.2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09.01.2018 року скасувати в повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного) застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки. Підписання спільних протокольних рішень, є елементами процедурного оформлення розрахунків за рахунок коштів субвенцій з державного бюджету. Держава, шляхом запровадження спеціалізованих нормативних актів, виконання яких поклала на свої інститути влади, запровадила новий механізм взаєморозрахунків між сторонами даного спору, чим внесла в господарські правовідносини відповідача та позивача, елементи адміністративного та бюджетного права. Покладення обов'язків щодо оформлення та підписання відповідних документів, у даному випадку Спільних протокольних рішень на органи державної влади, позбавило відповідача можливості самостійно впливати в повній мірі на правовідносини за договором транспортування природного газу, в частинні виконання обов'язку з оплати послуг балансування обсягів природного газу. Таким чином, відповідач у даному випадку не маючи реального правового впливу на дані правовідносини не може відповідати за невиконання або неналежне виконання обов'язків за вищевказаним договором транспортування природного газу. Підписання спільних протокольних рішень свідчить, що сторони даного спору фактично змінили порядок і строк проведення розрахунків за послуги з транспортування газу та погодились, що оплата наданих послуг з транспортування газу за договором підлягає погашенню шляхом здійснення взаєморозрахунків на підставі спільних протокольних рішень. Таким чином, спільні протокольні рішення та платіжні доручення про перерахування позивачу отриманих коштів як вартість пільг та субсидій населенню, є підтвердженням того, що відповідні розрахунки здійснювались в межах договору транспортування природного газу та є процедурою погашення зобов'язань по оплаті за послуги з балансування обсягів природного газу у визначеному місяці в розмірі отриманих по спільному протокольному рішенню сум пільг та субсидій населенню. Разом з тим, для стягнення пені, передбаченої умовами договору, та застосування наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених частинами 2 статті 625 ЦК України необхідно щоб оплата за послуги з транспортування газу була здійснена поза межами порядку, встановленого спільними протокольними рішеннями. Отже, відповідач на виконання умов договору транспортування природного газу та спільних протокольних рішень повністю розрахувався за послуги з балансування обсягів природного газу, не прострочив виконання грошового зобов'язання, що свідчить про відсутність підстав для застосування наслідків передбачених ЦК України, у разі прострочення виконання зобов'язання боржником та стягнення з відповідача заявлених сум пені. 3 % річних та інфляційний втрат.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.03.2018 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16. Призначено розгляд касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16 на 15 травня 2018 року.

15.05.2018 року у судове засідання в приміщенні Касаційного господарського суду з'явилися представники позивача, відповідача та третьої особи 4. Представники третіх осіб 1, 2, 3 в судове засідання не з'явилися про причини неявки суд не повідомили.

Ухвалою Касаційного господарського суду від 15.05.2018 року у розгляді касаційної скарги Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" на рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16 оголошено перерву до 22 травня 2018 року.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 18.05.2018 року у зв'язку з відпусткою судді Студенця В.І. для розгляду справи №926/2733/16 визначено наступний колегії суддів Баранець О.М. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.Г.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм права, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами попередніх інстанцій встановлено, 17 грудня 2015 року позивачем і відповідачем було укладено договір № транспортування природного газу, предметом якого згідно з п. 2.1 є надання Оператором (ПАТ "Укртрансгаз") Замовнику (ПАТ по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз") послуг транспортування природного газу на визначених договором умовах та за встановлену в договорі плату (далі - Договір № транспортування природного газу).

Пунктом 2.2 Договору № транспортування природного газу передбачено, що послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи (затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2493, далі - Кодекс ГТС).

Згідно умов Договору № транспортування природного газу, зокрема:

- послуги, які надаються замовнику, включають в тому числі послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи (далі - розподіл потужностей), послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій (далі - транспортування), послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи і відбираються з неї (далі - балансування) (п. 2.3);

- замовник має виконувати вимоги, визначені в Кодексі ГТС, подавати газ в точках входу та/або приймати газ у точках виходу в обсягах, встановлених договором, протягом погоджених термінів, а також оплачувати послуги на умовах, визначених у договорі (п. 2.6);

- оператор зобов'язаний своєчасно надавати послуги належної якості, приймати номінації та реномінації, заявки на розподіл потужності від замовника відповідно до встановлених Кодексом ГТС умов, виконувати інші обов'язки, визначені Кодексом та чинним законодавством України (п. 3.1);

- замовник зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі оплачувати вартість наданих йому послуг, вчасно врегульовувати небаланси (п. 4.1);

- вартість послуг балансування розраховується за фактичною вартістю, яка визначається відповідно до порядку, встановленого Кодексом ГТС (п. 7.1);

- у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу ГТС в строк до дванадцятого числа місяця наступного за газовим місяцем, замовник зобов'язаний сплатити оператору за послуги балансування. Вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний баланс замовника за приведеною формулою, базова ціна газу визначається відповідно до Кодексу ГТС (п.п. 9.1-9.3);

- оператор до чотирнадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок-фактуру. Замовник зобов'язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує п'яти банківських днів (п. 9.4);

- послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора на весь обсяг негативного місячного небалансу, не врегульованого замовником відповідно до Кодексу ГТС та розділу ІХ цього договору (п. 11.4);

- договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31 грудня 2016 року, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01 грудня 2015 року (п. 17.1).

На виконання умов Договору № транспортування природного газу ним надані відповідачеві послуги балансування обсягів природного газу загальною вартістю 25513959,07 грн. з урахуванням того, що встановлено негативний місячний небаланс відповідача у лютому 2016 року в обсязі 1500,000 тис. м3, у березні 2016 року в обсязі 1199,953 тис. м3, у травні 2016 року в обсязі 465,051 тис. м3 та червні 2016 року в обсязі 305,923 тис. м3. За прострочення оплати вартості зазначених послуг балансування за вказаний період позивач первісно просив стягнути 234253,05 грн. процентів річних і 2 732 190, 57 грн пені за період з 31.03.2016 по 25.08.2016 року, 1640529,10 грн. 7% штрафу за прострочення зобов'язань щодо оплати послуг понад 30 днів та 413374,68 грн. інфляційних втрат за період з квітня по липень 2016 року.

У заяві про збільшення позовних вимог від 05.10.2016 року, позивач збільшив позовні вимоги в частині основного боргу на вартість неоплачених відповідачем послуг балансування обсягів природного газу на загальну суму 4210962,48 грн. за липень і серпень 2016 року у зв'язку з негативним місячним небалансом в обсязі 296,200 тис. м3 у липні 2016 року та 303,800 тис. м3 у серпні 2016 року.

У заяві про збільшення позовних вимог від 15.12.2016 року, позивач збільшив позовні вимоги в частині основного боргу на вартість неоплачених відповідачем послуг балансування обсягів природного газу на загальну суму 76629726,00 грн. у зв'язку з негативним місячним небалансом в обсязі 372,100 тис. м3 у вересні 2016 року та 8699,758 тис. м3 у жовтні 2016 року.

У цій же заяві позивач збільшив позовні вимоги:

1) в частині пені - до розміру 5138499,32 грн., у тому числі 4320566,91 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року за прострочення оплати послуг балансування за лютий, березень, травень, червень, липень і серпень 2016 року та 817932,41 грн. за період з 01.11.2016 року по 12.12.2016 року за прострочення оплати послуг балансування за вересень-жовтень 2016 року;

2) в частині 3% річних - до суми 579735,56 грн., у тому числі 492099,95 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року за прострочення оплати послуг балансування за лютий, березень, травень, червень, липень і серпень 2016 року та 87635,61 грн. за період з 01.11.2016 року по 12.12.2016 року за прострочення оплати послуг балансування за вересень-жовтень 2016 року;

3) в частині інфляційних втрат - до розміру 2321116,80 грн., у тому числі 2275826,28 грн. за період з квітня по листопад 2016 року за прострочення оплати послуг балансування за лютий, березень, травень, червень, липень і серпень 2016 року та 45290,52 грн. за листопад 2016 року за прострочення оплати послуг балансування за вересень 2016 року.

Заявлений первісно розмір штрафу в сумі 1640529,10 грн. (7% від суми боргу за прострочення понад тридцять днів зобов'язань щодо оплати послуг балансування за лютий, березень, травень, червень, липень і серпень 2016 року) позивач не змінював.

Таким чином, загальна ціна позову з урахуванням прийнятих місцевим господарським судом заяв позивача про збільшення позовних вимог становить 116034 528, 93 грн.

Під час розгляду справи місцевим господарським судом встановлено, що заборгованість відповідача по оплаті послуг балансування обсягів природного газу за вересень-жовтень 2016 року в сумі 99353968,86 грн., у тому числі 76629726,60 грн. основного боргу, 1814537,60 грн. пені та 194414,74 грн. 3% річних, нарахованих за період з 01.11.2016 по 29.12.2016, а також 45290,52 грн. інфляційних втрат за листопад 2016 року, були предметом спору у справі № 926/33/17 за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" про стягнення 99353968,86 грн. За результатами розгляду справи № 926/33/17 винесено судові рішення, що набрали законної сили. Отже, суд першої інстанції, якого підтримав суд апеляційної інстанції правомірно припинив провадження в цій частині позовних вимог.

Відповідно до п. 1 глави 1 Розділу VІІІ Кодексу ГТС одержання доступу до потужності, надання послуг із транспортування, у тому числі послуг балансування системи, є складовими послуги транспортування природного газу та здійснюються виключно на підставі договору транспортування. Договір транспортування є документом, який регулює правовідносини між оператором газотранспортної системи і окремим замовником послуг транспортування. Замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора газотранспортної системи послуги, що є складовими послуги транспортування, у тому числі послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та які відбираються з неї (п. 9 глави 1 Розділу VІІІ Кодексу ГТС).

За визначенням, наданим в абзаці 11 пункту 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС, балансування системи - це діяльність, яка здійснюється оператором газотранспортної системи в рамках надання послуг транспортування, що полягає у врівноваженні попиту та пропозиції природного газу у газотранспортній системі, що охоплює фізичне балансування та комерційне балансування. Комерційне балансування - це діяльність оператора газотранспортної системи, що полягає у визначенні та врегулюванні небалансу, який виникає з різниці між обсягами природного газу, що надійшли через точки входу, і обсягів природного газу, відібраного через точку виходу, у розрізі замовників послуг транспортування, що здійснюється на основі даних, отриманих у процедурі алокації (абз. 36 пункту 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС). Небаланс визначається як різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації - процедури віднесення оператором газотранспортної системи обсягу природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи по замовниках послуг транспортування (у тому числі в розрізі їх контрагентів (споживачів)) з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників (абз.абз. 4, 44 пункту 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС).

Кодексом ГТС врегульовано порядок фізичного і комерційного балансування, передбачено зобов'язання замовника послуг транспортування подавати та відбирати до/з газотранспортної системи природний газ в обсягах, які виникають на підставі умов укладених договорів постачання природного газу, договору транспортування природного газу, технічної угоди та підтверджених номінацій, а також своєчасно врегульовувати свої небаланси та здійснювати оплату послуг оператора газотранспортної системи з балансування в установлені порядку та строки (Розділи XIII і ХIV).

З матеріалів справи вбачається та підтверджується учасниками справи, що під час виконання сторонами Договору № транспортування природного газу в зв'язку з неврегулюванням ПАТ "Чернівцігаз" негативного місячного небалансу у лютому-березні та травні-серпні 2016 року позивач надав відповідачеві послуги балансування обсягів природного газу на загальну суму 29724921,55 грн., у тому числі:

11230200,00 грн. у лютому 2016 року (негативний місячний небаланс 1500,000 тис. м3),

9087484,00 грн. у березні 2016 року (негативний місячний небаланс 1199,953 тис. м3),

3118445,99 грн. у травні 2016 року (негативний місячний небаланс 465,051 тис. м3),

2077829,02 грн. у червні 2016 року (негативний місячний небаланс 305,923 тис. м3),

1991885,76 грн. у липні 2016 року (негативний місячний небаланс 296,200 тис. м3),

2219076,72 грн. у серпні 2016 року (негативний місячний небаланс 303,800 тис. м3).

Обсяги неврегульованого місячного небалансу і вартості наданих відповідачеві послуг позивача балансування обсягів природного газу підтверджуються:

- місячними номінаціями і реномінаціями ПАТ "Чернівцігаз" постачання обсягів природного газу на лютий і березень 2016 року;

- звітами ПАТ "Чернівцігаз" про фактичні обсяги розподілу природного газу по постачальниках за лютий-березень, травень-серпень 2016 року;

- актами надання послуг балансування обсягів природного газу від 29.02.2016 року, від 31.03.2016 року, від 31.05.2016 року, від 30.06.2016 року, від 31.07.2016 року та від 31.08.2016, складеними позивачем в порядку, передбаченому п. 11.4 Договору № транспортування природного газу;

- розрахунками вартості послуг балансування та рахунками на їх оплату, які позивач щомісяця надсилав відповідачеві.

Проти розміру небалансу та вартості послуг балансування, як в місячному розрізі, так і в цілому за період лютий-березень, травень-серпень 2016 року відповідач ПАТ "Чернівцігаз" не заперечує, спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для стягнення з відповідача заборгованості, пені, штрафу та компенсаційних платежів у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання у разі, якщо розрахунки за надані послуги балансування проводилися не в порядку і строки, визначені Договором № транспортування природного газу позивачем, а за кошти субвенцій з державного бюджету відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2015 року "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок) на підставі спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України.

За механізмом взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, визначеним названим Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних із газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Фактично, визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює цим самим характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.

Незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору у частині, яку держава компенсує за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачили сторони у договорі відповідні умови.

Оформлення та підписання у конкретному випадку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків слід вважати елементами оформлення розрахунків за державні кошти, шляхом субвенцій останньої.

Місцевим господарським судом встановлено, що після звернення позивача з позовом до господарського суду та після прийняття ухвалою від 26.10.2016 року заяви ПАТ "Укртрансгаз" від 05.10.2016 року про збільшення розміру позовних вимог між сторонами спору та іншими учасниками взаємних розрахунків (треті особи, залучені до участі у даній справі) було оформлено і підписано низку спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду державного бюджету України, а саме: №3625/у від 27.12.2016 року, №730/у від 06.02.2017 року, №3624/у від 27.12.2016 року, №731/у від 06.02.2017 року, №3699/у від 28.12.2016 року, №3678/у від 28.12.2016 року.

Цими спільними протокольними рішеннями погоджено перелік підприємств (установ, організацій), що беруть участь у проведенні взаєморозрахунку: Головне управління Державної казначейської служби України в Чернівецькій області (Сторона 1), департамент фінансів в Чернівецькій області (Сторона 2), ТОВ "Чернівцігаз Збут" (Сторона 3), ПАТ "Чернівцігаз" (Сторона 4), ПАТ "Укртрансгаз" (Сторона 5) та НАК "Нафтогаз України" (Сторона остання), а також встановлено послідовність виконання сторонами спільного протокольного рішення.

Так, згідно з пунктами 2.1-2.8 названих вище спільних протокольних рішень у ході проведення взаєморозрахунків за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України відповідач ПАТ "Чернівцігаз" сплатив позивачеві кошти для погашення заборгованості за надані послуги балансування обсягів природного газу за 2016 рік згідно з договором від 17.12.2015 року № на загальну суму 32238830,05 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, в тому числі:

1) 445445,99 грн. за червень 2016 року (спільне протокольне рішення № 3625/у від 27.12.2016 року, платіжне доручення 12 від 28.12.2016 року);

2) 4733000,00 грн. за 2016 рік (спільне протокольне рішення №730/у від 06.02,2016 року, платіжне доручення 3 від 10.02.2017 року);

3) 2700000,00 грн. за 2016 рік (спільне протокольне рішення №3624/у від 27.12.2016 року платіжне доручення № 11 від 28.12.2016 року);

4) 9087484,06 грн. за 2016 рік (спільне протокольне рішення № 731/у від 06.02.2017 року, платіжне доручення № 2 від 10.02.2017 року);

5) 4069700,00 грн. за 2016 рік (спільне протокольне рішення №3699/у від 28.12.2016 року, платіжне доручення № 7 від 13.02.2017 року;

6) 11203200,00 грн. за 2016 рік (спільне протокольне рішення № 3678/у від 28.12.2016 року, платіжне доручення № 5 від 13.02.2017 року.

Таким чином, документально підтверджується і визнається сторонами спору, що заборгованість відповідача перед позивачем з оплати послуг балансування обсягів природного газу в сумі 29724921,55 грн. за лютий-березень, травень-серпень 2016 року, стягнення якої є складовою позовних вимог у даній справі, була погашена в ході взаєморозрахунків відповідно до спільних протокольних рішень за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України № 20 від 11.01.2005 року.

При цьому, борг у сумі 3145445,99 грн. сплачено 28.12.2016 року, у сумі 13820484,06 грн. - 10.02.2017 року, а решта 12758991,50 грн. - 13.02.2017 року.

Отже, станом на день звернення позивача з позовом до суду заборгованість відповідача в сумі 29724921,55 грн. за лютий-березень, травень-серпень 2016 року існувала й була ним сплачена вже після порушення провадження у справі №926/2733/16.

Відтак, місцевим господарським судом правомірно припинено провадження в частині заявленої до стягнення суми в розмірі 29724921,55 грн.

Також, колегія суддів погоджується з законністю відмови в задоволенні вимоги про стягнення 7% штрафу, оскільки ч. 2 ст. 231 ГК України стосується випадків порушення негрошового зобов'язання, тоді як у справі, що розглядається, має місце порушення зобов'язання з оплати за послуги з транспортування природного газу, яке за своєю правовою природою є грошовим зобов'язанням. Договором стягнення штрафу у розмірі 7% за порушення виконання зобов'язання не передбачено. Тому підстави для стягнення з відповідача 7% штрафу відсутні.

З висновками господарських суддів про те, що спільні протокольні рішення підписано їх учасниками 27.12.2016 року, 28.12.2016 року та 06.02.2017 року, в той час, як нарахування здійснено по 12.12.2016 року, отже їх дія не може поширюватись на період, що передував їх укладенню, відтак, до 27.12.2016 року відповідач був зобов'язаний здійснювати оплату послуг балансування обсягів природного газу на умовах, визначених Договором № транспортування природного газу, у зв'язку з чим правомірно заявлено до стягнення з відповідача на користь позивача пені в сумі 4280182,62 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; 3% річних - у сумі 491588,73 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; інфляційних втрат - в сумі 2178967,14 грн. за період з квітня по листопад 2016 року Верховний Суд не погоджується з огляду на наступне.

Спір у справі, що переглядається, стосується стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат за несвоєчасне виконання відповідачем свого зобов'язання за № від 17.12.2015 року з оплати отриманих послуг з балансування обсягів природного газу за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів.

За змістом ст. ст. 525, 526 цього Кодексу зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 7 ГК України визначено, що відносини у сфері господарювання регулюються Конституцією України, цим Кодексом, законами України, нормативно-правовими актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також іншими нормативними актами.

Згідно з положеннями частин першої-третьої статті 12 ГК України держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Основними засобами регулюючого впливу держави на діяльність суб'єктів господарювання є: державне замовлення; ліцензування, патентування і квотування; технічне регулювання; застосування нормативів та лімітів; регулювання цін і тарифів; надання інвестиційних, податкових та інших пільг; надання дотацій, компенсацій, цільових інновацій та субсидій. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб'єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.

Одним із засобів державного регулювання господарської діяльності є визначення механізму перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується НАК «Нафтогаз України» та ПАТ «Укртрансгаз». Наведене регулювання визначено постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року № 20 «Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» (далі - Порядок).

Аналіз змісту Порядку вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов'язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.

Пунктом 7 Порядку визначено, що розрахунки проводяться за згодою учасників на підставі актів звіряння або договорів, які визначають величину щомісячного споживання ресурсів (товарів, послуг) і спільних протокольних рішень, підписаних усіма учасниками таких розрахунків.

З наведеного вбачається адміністративно-правове регулювання відносин щодо механізму фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню, зокрема, на оплату природного газу.

Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу (надалі - ПЕК), визначений Порядком, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств ПЕК, пов'язаних з газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто, як вірно вказує скаржник, державою офіційно визнається неможливість підприємств ПЕК забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (в залежності від рівня отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).

Визнаючи неможливість розрахунків в цій частині підприємствами ПЕК, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склались між сторонам на підставі укладених між ними договорів.

Тобто, правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регулюючого впливу держави, якою приймаються законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. А тому на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти, як то Постанова Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 року №20.

Отже, як вірно вказує скаржник, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов'язання між сторонами договору в частині, яку держава буде компенсувати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема, адміністративного (бюджетного), і застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови, чи навпаки.

Тобто, підписавши спільні протокольні рішення, сторони погодилися з тим, що між ними встановлюється інший, а не той, що був врегульований договором, порядок розрахунків.

Частково задовольнивши позовні вимоги позивача, суди попередніх інстанцій зазначили, що спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету були підписані сторонами 27.12.2016 року, 28.12.2016 року та 06.02.2017 року, в той час, як нарахування здійснено по 12.12.2016 року, відтак, їх підписання не охоплює періоди, за які позивачем нараховані пеня, 3% річних та інфляційні втрати.

Проте суд касаційної інстанції не погоджується із зазначеними висновками судів першої та апеляційної інстанції, оскільки вони є помилковими з огляду на таке.

Спір у справі №926/2733/16 стосувався стягнення з відповідача пені в сумі 4280182,62 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; 3% річних - у сумі 491588,73 грн. за період з 31.03.2016 року по 12.12.2016 року; інфляційних втрат - в сумі 2178 967,14 грн. за період з квітня по листопад 2016 року.

Судами встановлено, що згідно з спільними протокольними рішеннями №3624/у від 27.12.2016 року, №731/у від 06.02.2017 року, №3699/у від 28.12.2017 року та №3678/у від 28.12.2016 року відповідач перераховує позивачу грошові кошти за надані послуги за договором транспортування природного газу від 17.12.2015 року№ за 2016 рік (п.п 2.6. протокольних рішень).

У розділах 3 спільних протокольних рішень передбачено, що сторони зобов'язались перераховувати кошти іншій стороні не пізніше наступного дня після їх зарахування на рахунок. Згідно з п. 5.2 спільних протокольних рішень вони набирають чинності з моменту їх підписання всіма сторонами й діють до повного виконання сторонами зобов'язань за ними.

Тобто, підписавши зазначені протокольні рішення, сторони спору по суті погодили зміну порядку і строку проведення розрахунків за надані послуги з транспортування природного газу за Договором № від 17.12.2015 року.

При цьому Верховний Суд відзначає, що нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з квітня по листопад 2016 року за надані у відповідний період послуги з балансування не позбавило права сторін на зміну зобов'язання в частині строків та порядку розрахунків за Договором в цілому. Тобто позивач, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків, у такий спосіб виявив своє бажання здійснити розрахунки відповідно до Порядку і тим самим погодився зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за надані ним послуги у 2016 році за Договором № від 17.12.2015 року.

Обґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що господарські суди допустили неправильне застосування норм матеріального права та дали невірну правову оцінку взаємовідносинам сторін у зв'язку з укладенням сторонами зазначених вище спільних протокольних рішень. Отже, аргумент відповідача про те, що уклавши спільні протокольні рішення сторони у такий спосіб змінили порядок і строк проведення розрахунків за надані послуги згідно з Договором, є таким, що заслуговує на увагу.

З огляду на викладене, Касаційний господарський суд вважає за необхідне частково скасувати попередні судові рішення, а саме в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 491588,73 грн. 3% річних, 2140091,31 грн. пені, 2178967,14 грн. інфляційних втрат, 40858,39 грн. з прийняттям нового рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині, в іншій частині рішення господарських судів залишити без змін.

Колегія суддів зазначає, що рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. Рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з'ясуванні такого:

- чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються;

- чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин;

- яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Статтею 79 ГПК України в редакції Закону України № 2447-VІІІ від 03.10.2017 року передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Положеннями статті 300 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пункту 3 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Відповідно до частин 1, 3 статті 311 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Законом України "Про судовий збір" передбачено можливість під час звернення з касаційною скаргою сплати судового збору в частині оскарження судового рішення, так відповідач, звертаючись з касаційною скаргою, оскарживши судові рішення в повному обсязі, фактично сплатив судовий збір за подання касаційної скарги частині задоволених позовних вимог у розмірі 144319,42 грн. (491588,73 грн. 3% річних + 2140091,31 грн. пені + 2178967,14 грн. інфляційних втрат = 144319,42 грн.*1,5 %*200 % (за подання касаційної скарги). Отже, стягненню на користь скаржника підлягає судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 144319,42 грн.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16 в частині задоволених позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 491588,73 грн. 3% річних, 2140091,31 грн. пені, 2178967,14 грн. інфляційних втрат скасувати.

3. Прийняти в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 491588,73 грн. 3% річних, 2140091,31 грн. пені, 2178967,14 грн. інфляційних втрат.

4. В іншій частині рішення Господарського суду Чернівецької області від 27 вересня 2017 року та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 09 січня 2018 року у справі №926/2733/16 залишити без змін.

5. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Чернівцігаз" 144319,42 грн. судового збору за подання касаційної скарги.

6. Видачу наказу доручити Господарському суду Чернівецької області.

7. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко