ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

22.05.2018

Справа № 910/3133/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г. розглянув у порядку письмового провадження матеріали господарської справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (02081, м. Київ, вул.Сортувальна, буд.2)

до Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд.5)

про стягнення 163 116,43 грн.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" звернулося до господарського суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 163 116,43 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всупереч умовам укладеного між сторонами договору поставки №ПР/НХ-171147 НЮ від 17.10.2017 відповідач не виконав своїх зобов’язань щодо оплати поставленого йому товару на загальну суму 139 860,00 грн., внаслідок чого у останнього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 163 116,43 грн., з яких: 139 860,00 грн. - основний борг, 13 986,00 грн. - пеня, 1 149,53 грн. - 3 % річних та 8 120,90 грн. - інфляційні втрати.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.03.2018 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі № 910/3133/18 та вирішив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

26.04.2018 до господарського суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, у якому відповідач повідомляє, що основна сума боргу у розмірі 139 860,00 грн. буде сплачена позивачу найближчим часом. Стосовно договірних штрафних санкцій, процентів річних та інфляційних втрат відповідач зазначає, що останнім днем оплати поставленого товару є 05.12.2017, а тому прострочення необхідно обраховувати з 06.12.2017 по 14.03.2018 включно, тобто за 99 днів, а не за 100 днів, як визначив позивач у своїй позовній заяві.

11.05.2018 на підставі поданого клопотання № 490 від 11.05.2018 представник позивач ознайомився з матеріалами справи, проте, відповіді на відзив у встановлений судом строк не подав.

За приписами ч.4 ст.240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

17 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (надалі - позивача, постачальник) та Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" (надалі - відповідач, покупець) було укладено договір поставки № ПР/НХ-171147/НЮ (надалі - договір).

Предметом договору є поставка постачальником покупцю мішковини (далі- товар) згідно зі специфікацією № 1 (додаток №1). Рік виготовлення -2017. (п. 1.1. договору).

Відповідно до п. 1.2. договору найменування, кількість товару зазначені у специфікації № 1 (додаток № 1).

Згідно з умовами п. 4.1. договору товар повинен бути поставлений постачальником не пізніше 20 робочих днів від дня одержання постачальником заявки покупця, яка є підтвердженням готовності покупця до прийому товару.

Датою поставки товару вважається дата підписання видаткової накладної обома сторонами договору та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином (п. 4.2. договору).

Товар поставляється на склад структурного підрозділу "Дніпровський Головний матеріально-технічний склад" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" 52520, Дніпропетровська обл.., Синельниківський р-н., смт. Іларіонове, вул. Харківська, 1 а на умовах DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) у ІV кварталі 2017 року на умовах DDP (Інкотермс у редакції 2010 року) (п. 4.3. договору).

Пунктом 4.4. договору встановлено, що представник покупця під час прийняття товару зобов’язаний звірити його відповідність кількості товару, вказаним у рахунку-фактурі і/або накладній, перевірити наявність і відповідність документів, що підтверджують якість товару згідно з умовами договору, розписатися за отримання товару та видати представнику постачальника доручення на отримання даної партії товару.

Відповідно до п. 6.1. договору постачальник передає у власність покупцю товар, а а покупець сплачує товар, визначений в кількості та за цінами, які зазначені у специфікації № 1, що додається до договору про закупівлю і є його невід’ємною частиною, на умовах поставки на склад покупця DDP (Інкотермс у редакції 2010 року).

Загальна сума договору складає 139 860,00 грн. з урахуванням ПДВ 20% 23310,00 грн. та зазначається у звіті про результати здійснення процедури торгів (п. 5.2. договору).

Пунктом 9.1.1. договору встановлено, що покупець зобов’язаний своєчасно та у повному обсязі оплачувати вартість поставленого товару у відповідності до розділу 6 даного договору.

Згідно з п. 6.3. договору розрахунок за поставлений товар здійснюється таким чином: 100% перерахуванням грошових коштів на поточний рахунок постачальника.

У п. 6.4. договору сторони передбачили, що покупець здійснює оплату поставленого товару протягом 30 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання видаткової накладної обома сторонами договору, та вручення товарно-транспортної накладної, оформленої належним чином.

Відповідно до п. 14.1. договору термін дії договору – з моменту його підписання і до 31.12.2017.

24 жовтня 2017 року на виконання умов договору позивачем було здійснено поставку товару на адресу одержувача – Структурного підрозділу "Служба матеріального-технічного забезпечення" регіональної філії "Придніпровська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на загальну суму 139 860,00 грн., що підтверджується належним чином оформленою видатковою накладною № 24007 від 24.10.2017.

За доводами позивача, відповідач в порушення взятих на себе зобов’язань за договором не здійснив оплати прийнятого товару, внаслідок чого у останнього утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 139 860,00 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивачем направлялася на адресу відповідача та одержувача претензія вих. №158 від 07.02.2018 щодо погашення заборгованості за договором № ПР/НХ-171147/НЮ від 17.10.2017. Однак, станом на момент звернення позивача з позовом до суду, вказана претензія була залишена відповідачем без відповіді та задоволення, заборгованість за договором не сплачена.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

За своєю правовою природою укладений між сторонами договір є договором поставки.

У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною 1 ст. 265 ГК України передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст. 266 ГК України предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.

Згідно ч. 2 ст. 712 ЦК України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України передбачає, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до п. 4.2. договору покупець здійснює оплату поставленого товару, на підставі виставлених рахунків, протягом 120 банківських днів з дня отримання товару. Днем отримання товару вважається день підписання сторонами або їх уповноваженими представниками видаткової накладної.

Як вбачається із матеріалів справи, 24.10.2017 позивачем було поставлено, а відповідачем згідно довіреності №934 від 24.10.2017 прийнято товар (мішковина джутова) на загальну суму 139 860,00 грн., що підтверджується підписаною між сторонами видатковою накладною №24007 від 24.10.2017 та товарно-транспортною накладною №523007 від 24.10.2017.

За доводами позивача, що не заперечується відповідачем, останній без жодних зауважень прийняв товар, проте його оплату у строки та у розмірі визначені договором не здійснив, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем у розмірі 139 860,00 грн.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Умовою виконання зобов'язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов'язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов'язання. Строк (термін) виконання зобов'язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України, враховуючи приписи п. 6.4 договору виконання грошового зобов’язання відповідача по сплаті за отриманий товар за договором на момент розгляду справи настав.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оскільки матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем основного боргу, а факт заборгованості відповідача перед позивачем за договором № ПР/НХ-171147/НЮ від 17.10.2017 належним чином доведений, документально підтверджений та є таким, що не заперечується відповідачем, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 139 860,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заявлених до стягнення з відповідача інфляційних втрат у розмірі 8 120,90 грн., 3 % річних у розмірі 1 149,53 грн. та пені у розмірі 13 986,00 грн., нарахованих за період з 05.12.2017 по 14.03.2018, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов’язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. (ч. 1 ст. 549 ЦК України).

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов’язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п. 10.2. договору сторони передбачили, що у разі порушення терміну оплати за поставлений товар покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, враховуючи факт прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання щодо сплати за отриманий товар, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, інфляційних втрат та пені.

Перевіривши розрахунки позивача, суд встановив, що при нарахуванні 3% річних, інфляційних втрат та пені позивачем було невірно визначено період прострочення за договором. Так, враховуючи дату поставки товару (24.10.2017) та строк його оплати передбачений п. 6.4. договору (протягом 30 банківських днів з дня отримання товару), останнім днем оплати поставленого товару є 05.12.2017.

Тобто, саме з 06.12.2017 за відповідачем рахується прострочення виконання зобов’язань за договором № ПР/НХ-171147/НЮ від 17.10.2017.

Здійснивши перерахунок інфляційний втрат та 3 % річних, суд встановив,

Період заборгованості

Сума боргу (грн.)

Сукупний індекс інфляції за період№

Інфляційне збільшення суми боргуІ

Сума боргу з врахуванням індексу інфляціїі

06.12.2017 - 14.03.2018

139860.00

1.034

4807.88

144667.88

що сума інфляційних втрат складає 4 807,88 грн.,

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір процентів річних

Загальна сума процентів

139860.00

06.12.2017 - 14.03.2018

99

3 %

1138.04

загальна сума процентів за договором становить 1138,04 грн., тобто, позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню.

За перерахунком суду позовні вимоги в частині нарахованої пені також підлягають частковому задоволенню, оскільки з урахуванням п. 10.2. договору нарахована позивачем пеня у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу, є більшою від подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла на той період.

Таким чином, здійснивши перерахунок пені за період з 06.12.2017 по 14.03.2018, з відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 11583,47 грн.

Сума боргу (грн)

Період прострочення

Кількість днів прострочення

Розмір облікової ставки НБУ

Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день

Сума пені за період прострочення

139860.00

06.12.2017 - 14.12.2017

9

13.5000 %

0.074 %*

931.12

139860.00

15.12.2017 - 25.01.2018

42

14.5000 %

0.079 %*

4667.11

139860.00

26.01.2018 - 01.03.2018

35

16.0000 %

0.088 %*

4291.59

139860.00

02.03.2018 - 14.03.2018

13

17.0000 %

0.093 %*

1693.65

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт", з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 129, 236 – 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Українська Залізниця" (03150, м. Київ, вул. Тверська, буд.5, ідентифікаційний код 40075815) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Текстиль-Контакт" (02081, м. Київ, вул. Сортувальна, буд. 2, ідентифікаційний код 32043747) основну суму боргу у розмірі 139 860 (сто тридцять дев’ять тисяч вісімсот шістдесят) грн. 00 коп., інфляційні втрати у розмірі 4 807 (чотири тисячі вісімсот сім ) грн. 88 коп., 3 % річних у розмірі 1138 (одна тисяча сто тридцять вісім) грн. 04 коп., пеню у розмірі 11583 (одинадцять тисяч п’ятсот вісімдесят три) грн. 47 коп. та судовий збір у розмірі 2 360 (дві тисячі триста шістдесят) грн. 84 коп.

3. В іншій частині вимог відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22.05.2018

Суддя           Пукшин Л.Г.