РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

23.05.2018Справа № 910/1855/18
За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Транс-Вест-Експедиція"

до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Оранта-Січ"

про стягнення 144917,65 грн.

Суддя Сташків Р.Б.

Секретар судового засідання Гукун Н.В.

Представники сторін:

від позивача - Демяненко Д.О., Гетманець В.С. (представники за довіреностями);

від відповідача - Купрій А.Ф. (представник за довіреністю).

СУТЬ СПОРУ:

На розгляд Господарського суду міста Києва передано указаний позов про стягнення страхового відшкодування в розмірі 144917,65 грн. на підставі укладеного між сторонами Договору добровільного страхування наземного транспорту від 04.10.2017 № 12/01/47. Позов вмотивований тим, що Відповідач неправомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування внаслідок недотримання Позивачем Правила дорожнього руху, оскільки закон, умови Договору та Правил страхування такої підстави для відмови не містять.

Відповідач позов не визнав, пославшись у відзиві зокрема на те, що умовами Договору добровільного страхування передбачено таку підставу для відмови у виплаті страхового відшкодування, як не виконання Правил дорожнього руху.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази та оцінивши їх в сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

07.12.2017 по просп. В. Лобановського, в м. Києві, була скоєна ДТП. Причинами стало те, що водій ОСОБА_5, керуючи автомобілем «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1, не врахував дорожньої обстановки (мокрого покриття дороги), не вибрав безпечної швидкості для повної зупинки автомобіля та при перестроюванні здійснив зіткнення з автомобілем «ВАЗ 21011», д.р.н. НОМЕР_2, який від удару інерційним рухом зіткнувся з автомобілем «Ауді», д.р.н. НОМЕР_3, чим порушив п. 12.1., 12.3. ПДР України. Дані обставини підтверджуються протоколом про адміністративне правопорушення, копія якого міститься у справі.

Так, унаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Шевроле», д.р.н. НОМЕР_1 (Застрахований автомобіль), який відповідно до залученої до матеріалів справи копії реєстраційного талону належить Позивачу на праві власності, був під керуванням його працівника на час ДТП (згідно з наказом від 13.11.2017 № 17-Тр), та який був застрахований Позивачем на підставі Договору добровільного страхування від 04.10.2017 № 12/01/47, копія якого залучена до справи (далі - Договір).

Відповідно до висновку оцінювача від 26.12.2017 № 865 із калькуляцією до нього вартість матеріального збитку ТЗ становить 144917,65 грн., вартість ремонту - 162899,86 грн. із ПДВ 20%.

Приписами ст. 988 ЦК України унормовано обов'язок страховика у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 18.1. Договору рішення про виплату страхового відшкодування, або відмову у виплаті, страховик (Відповідач) приймає протягом 15-ти діб від дня отримання всіх необхідних документів, передбачених Правилами та Договором. У разі прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, страховик у 5-ти денний термін письмово повідомляє про це страхувальника із зазначенням причин відмови.

Як вбачається із листа Відповідача про відмову у виплаті страхового відшкодування (від 08.02.2018 № 12-12/520, від 22.02.2018 № 12-12/769), причиною для відмови слугувало невиконання Позивачем передбачених п. 11.3.5. Договору умов щодо зобов'язання останнього виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватися Правил безпеки при експлуатації ТЗ, його ремонту й обслуговуванні.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про страхування» умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Із умов укладеного між сторонами Договору, а саме п. 17.1.15., вбачається, що підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування сторони погодили, зокрема, невиконання страхувальником вимог п. 11.3. Договору, серед умов якого передбачено зобов'язання страхувальника виконувати вимоги Правил дорожнього руху, дотримуватися Правил безпеки при експлуатації ТЗ, його ремонту й обслуговуванні.

Про порушення правил дорожнього руху водієм Позивача - ОСОБА_5, зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали якого мали бути передані в Голосіївський районний суд міста Києва, згідно з зазначеними в протоколі відомостями. Проте, результати розгляду даної адміністративної справи Голосіївським районним судом міста Києва в матеріалах справи відсутні, та суд позбавлений можливості самостійно витребувати додаткові докази. Відповідного клопотання про витребування копій адміністративної справи учасниками в межах розгляду даної справи не заявлялося.

У той же час, представник позивача в судовому засіданні підтвердив, що винним у скоєнні ДТП є водій ОСОБА_5, дана обставина Відповідачем не заперечувалася, у зв'язку з чим на підставі ч. 1 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягає.

Поряд із цим, Позивач в обґрунтування відсутності правових підстав для відмови у виплаті йому страхового відшкодування зазначив, що укладений із Відповідачем Договір не відповідає Правилам добровільного страхування наземного транспорту № 12, які є додатком до Договору. Відповідно до вказаних Правил підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування в разі грубого порушення страхувальником ПДР, зокрема, зазначено порушення страхувальником швидкості руху (п. 10.8.1.), що під даний випадок не підпадає.

Утім, суд критично ставиться до даних тверджень Позивача, оскільки підписуючи даний Договір обидві сторони діяли на засадах вільного волевиявлення та свободи визначення умов Договору, зокрема, й щодо визначення підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, з якими Позивач погодився.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За таких обставин, ураховуючи свободу договору, як одну із загальних засад законодавства (ст. 3 ЦК України), що передбачає свободу визначення умов договору та їх обов'язковість для виконання сторонами, позивачем не доведено обставин, з яких останній не підлягає застосуванню для врегулювання спірних правовідносин. Крім того, із умов Договору та норм чинного законодавства не вбачається превалювання застосування умов Правил над положеннями Договору, а навпаки в преамбулі Правил зазначено, що на їх підставі Позивач укладає відповідні договори добровільного страхування. Так, п. 23.2. Договору передбачено, що в разі уточнення чи розширення трактування умов договору чи Правил, пріоритетними вважаються умови даного Договору. Одночасно, докази визнання в установленому чинним законодавством порядку п. 17.1.15. даного Договору недійсним у матеріалах справи відсутні, тобто згідно зі ст. 204 ЦК України має місце презумпція чинності правочину.

Отже, оскільки умовами укладеного між сторонами Договору однією із підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування страхувальнику передбачено порушення останнім ПДР, що мало місце в даному випадку - порушення водієм Позивача п. 12.1., 12.3. ПДР, що визнається обома сторонами у справі, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та стягнення вказаних грошових коштів у розмірі 144917,65 грн.

Інші доводи сторін, викладені в позові, відзиві та письмових поясненнях, зокрема, й щодо визначення розміру страхового відшкодування, судом розглянуті, проте на результат вирішення спору (відмову в позові) не вплинули.

Судові витрати, у які Позивачем включено лише витрати по оплаті судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України залишаються за Позивачем.

Керуючись статтями ст.ст. 73, 74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено 29.05.2018.

Суддя Р.Б. Сташків