КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" травня 2018 р. Справа№ 910/561/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Пономаренка Є.Ю.

суддів: Жук Г.А.

Кропивної Л.В.

при секретарі судового засідання Мовчан А.Б.,

за участю представників:

від позивача - представник не прибув;

від відповідача - Чайковська Л.Б., довіреність № б/н від 16.11.2017,

розглянувши апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/561/18 (суддя Васильченко Т.В., м. Київ, повний текст рішення складено - 05.03.2018) за позовом приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Інгосстрах" до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення 2 948, 41 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Інгосстрах" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" про стягнення страхового відшкодування у розмірі 2 948,41 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/561/18 позов задоволено повністю; вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 2 948,41 грн. страхового відшкодування.

При ухваленні даного рішення, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння шкоди водієм автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1, цивільно-правова відповідальність власника якого на момент виникнення ДТП була застрахована публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта".

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/561/18 скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що пред'явлення позивачем вимоги про виплату страхового відшкодування без урахування коефіцієнту фізичного зносу є неправомірним.

Представник апелянта - відповідача у справі в судовому засіданні підтримав вимоги за апеляційною скаргою.

Позивач правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористався, хоча про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином; про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення.

Будь - яких заяв, клопотань щодо неможливості бути присутнім у даному судовому засіданні від позивача до суду не надійшло.

Слід також зазначити, що явка представників сторін не визнавалася обов'язковою, певних пояснень суд не витребував.

Враховуючи належне повідомлення позивача, а також з урахуванням того, що неявка його представника судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.

Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.

Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.

Між приватним акціонерним товариством "Страхова компанія "Інгосстрах" (страховик) та товариством з обмеженою відповідальністю "Автокредит Плюс" (страхувальник) 07.07.2016 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № KIH0CPS-1667BWU, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2, 2006 року випуску.

На виїзді з вул. С. Скляренка на вул. О. Теліги в місті Києві 08.06.2017 о 08 год. 32 хв. відбулась дорожньо - транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_5.

Внаслідок зазначеної вище ДТП застрахований у позивача ТЗ отримав механічні пошкодження.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 13.07.2017 у справі №758/8174/17 ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн.

Страховик 08.06.2017 звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування за договором №KIH0CPS-1667BWU від 07.07.2016 на рахунок СТО.

Відповідно до Звіту № 1631807/06/17 від 16.06.2017 з оцінки автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного оцінювачем Чистяковим Сергієм Михайловичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №365/16 від 11.05.2016) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 15224,09 грн.

Згідно рахунку СТО №ОЛ 0009466 від 20.06.2017 та акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 20.06.2017 вартість ремонту транспортного засобу "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 15224,09 грн.

Позивачем 22.06.2017 було складено та підписано страховий акт №Э.ENSTRAX/3-10321738, згідно з яким пошкодження транспортного засобу "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2, внаслідок ДТП визнано страховим випадком та призначено до виплати страхове відшкодування в розмірі 15224,09 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов'язання за договором страхування, на підставі поданої страхувальником заяви про виплату страхового відшкодування та страхового акту, позивач виплатив страхове відшкодування у розмірі 15224,09 грн. на рахунок СТО, що підтверджується наявним в матеріалах справи платіжним дорученням № 1028290 від 26.06.2017.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля "DAF", реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент скоєння ДТП була застрахована публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" згідно із полісом №АК/4664964, що підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ, наданої позивачем до суду першої інстанції.

При цьому, згідно вказаного Полісу ліміт відповідальності по майну становить 100 000 грн., розмір франшизи - 0 грн.

Позивач звернувся до відповідача з вимогою №08-11/02-18 від 08.11.2017 про відшкодування у порядку регресу шкоди, заподіяної в результаті ДТП, у розмірі 15 224,09 грн.

Відповідачем було сплачено лише частину суми страхового відшкодування у розмірі 12 275, 68 грн., що підтверджується платіжним дорученням №58311 від 24.11.2017.

Решта суми у розмірі 2 948,41 грн. страхового відшкодування відповідачем оплачена не була, що і стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Судом першої інстанції вказану вимогу було задоволено в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. При цьому, страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору, і не може перевищувати розміру реальних збитків (втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права). Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Такими законами, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що до страховика за договором майнового страхування (позивача у справі) після виплати страхового відшкодування потерпілій особі у межах фактичних витрат, які не можуть перевищувати розміру реальних збитків, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.

За загальним правилом майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо боржник - особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст. 1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування).

У Законі України "Про страхування" встановлено види обов'язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (п. 9 ч. 1 ст. 7). Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За змістом цього Закону (статті 9, 22 - 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Зокрема, правила відшкодування шкоди заподіяної третій особі встановлені ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", згідно п. 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Отже, страховик (відповідач) за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі ст. 29 п. 32.7 ст. 32 цього Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року N 142/5/2092).

Відповідно до вимог п. 8.2 цієї Методики вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу транспортного засобу розраховується за формулою:

Сврз = С р + С м + С с Х (1- Е З), де:

С р - вартість ремонтно-відновлювальних робіт, грн.;

С м - вартість необхідних для ремонту матеріалів, грн.;

С с - вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту, грн.;

Е з - коефіцієнт фізичного зносу.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (відповідач у справі) відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Тому, пред'явлення позивачем (особа, яка має право на отримання відшкодування замість потерпілого) до відповідача (страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) вимоги про виплату страхового відшкодування у розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Аналогічної позиції дотримується також Вищий господарський суд України у постанові від 01.02.2017 у справі №910/6922/16.

У даному випадку позивачем пред'явлено до відповідача вимогу про виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, що є правомірним з огляду на вищевикладене.

Так, відповідно до Звіту № 1631807/06/17 від 16.06.2017 з оцінки автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2, складеного оцінювачем Чистяковим Сергієм Михайловичем (сертифікат суб'єкта оціночної діяльності №365/16 від 11.05.2016) вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 15224,09 грн.

Отже, вказаним Звітом було визначено вартість відновлювального ремонту, пошкодженого внаслідок ДПТ автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу.

Апелянт вказує, що ним було виплачено на рахунок позивача страхове відшкодування саме у розмірі 12275,68 грн., оскільки відповідачем вирахувано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу із загальної суми, яку позивач вимагав відшкодувати (15224,09 грн.).

Разом з тим, оскільки вказаним Звітом було визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля "ВАЗ 1118", реєстраційний номер НОМЕР_2 саме з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в сумі 15224,09 грн., то апелянт дійшов помилкового висновку про те, що позивачем було пред'явлено до нього вимогу про відшкодування шкоди, розрахованої без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що нормами чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не передбачено право вирахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу з вартості відновлювального ремонту, яка за звітом оцінювача вже визначена з урахуванням такого зносу.

Отже, загальний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідачем позивачу (розрахованої з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) складає 15224,09 грн.

Як вже вказувалось, відповідачем було сплачено позивачу лише частину суми страхового відшкодування у розмірі 12 275, 68 грн., решта ж суми у розмірі 2 948,41 грн. залишилася невідшкодованою.

За таких обставин, заявлені позивачем вимоги про відшкодування шкоди в розмірі 2 948,41 грн. обґрунтовано задоволено місцевим господарським судом.

З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об'єктивним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на відповідача (апелянта).

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна страхова компанія "Оранта" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 у справі №910/561/18 - без змін.

2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника - відповідача у справі.

3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 24.05.2018 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко

Судді Г.А. Жук

Л.В. Кропивна