КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа № 911/1955/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Буравльова С.І.

суддів: Калатай Н.Ф.

Андрієнка В.В.

секретар Ковальчук Р.Ю.;

за участю

представників: позивача - ОСОБА_2;

відповідача-1 - не з`явилися;

відповідача-2 - не з`явилися;

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. (повне рішення складено 22.02.2018 р.)

у справі № 911/1955/17 (суддя - Бацуца В.М.)

за позовом ОСОБА_5

до 1. Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Одісей"

2. Білоцерківської районної державної адміністрації

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів - ОСОБА_4

про визнання недійсним рішення засновника підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р. та державної реєстрації змін до установчих документів

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Одісей" про визнання недійсним рішення засновника підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р.

Вимоги позивача обґрунтовані тим, що оспорюване рішення засновника підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р. було прийнято із порушенням положень чинного законодавства України, оскільки вказане рішення про прийняття до складу учасників підприємства третьої особи та про затвердження нової редакції статуту підприємства було прийнято за відсутності відповідних правових підстав - без укладення договору купівлі-продажу корпортативних прав.

Ухвалою Господарського суду Київської області від 27.06.2017 р. порушено провадження у справі № 911/1955/17 та залучено до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - ОСОБА_4.

Позивачем 23.08.2017 р. подано до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_5 просив суд окрім вже заявленої вимоги також визнати недійсною державну реєстрацію змін до установчих документів (№ 2005479 від 22.03.2016 р.) Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Одісей".

Також ухвалою Господарського суду Київської області від 06.09.2017 р. залучено до участі у справі відповідача - Білоцерківську районну державну адміністрацію.

Рішенням Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/1955/17 позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, задоволено частково, визнано недійсною державну реєстрацію змін до установчих документів Приватного орендного сільськогосподарського підприємства "Одісей", проведену на підставі рішення засновника підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р., а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення про повну відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального права та неповно з'ясовано обставин справи.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, третя особа посилається на те, що рішення засновника Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» № 1-16 від 14.03.2016 р. містить повну інформацію стосовно прийняття у склад засновників ОСОБА_4, визначення його частки та відповідає вимогам ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію».

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на те, що при проведенні державної реєстрації змін до установчих документів Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» від 22.03.2016 р. № 5479 було порушено вимоги чинного законодавства, що є підставою для визнання недійсною державної реєстрації змін до установчих документів підприємства.

Білоцерківська районна державна адміністрація у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що дії по державній реєстрації змін до установчих документів було проведено працівником Відділу державної реєстрації управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради, а не Відділом державної реєстрації управління адміністративних послуг та державної реєстрації Білоцерківської райдержадміністрації, а тому на Білоцерківську райдержадміністрацію судом першої інстанції було помилково покладено обов'язок сплати на користь ОСОБА_5 судових витрат.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018 р. апеляційну скаргу ОСОБА_4 передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя), Андрієнко В.В., Власов Ю.Л.

Ухвалами Київського апеляційного господарського суду від 16.03.2018 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/1955/17 та призначено її до розгляду на 12.04.2018 р.

Разом з цим судове засідання, призначене на 12.04.2018 р., не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Буравльова С.І. у відпустці.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 р. було призначено розгляд справи на 10.05.2018 р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.05.2018 р. було оголошено перерву до 17.05.2018 р.

На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Київського апеляційного господарського суду № 09.1-08/1255/18 від 17.05.2018 р. у зв`язку з перебуванням судді Власова Ю.Л. у відрядженні призначено повторний автоматизований розподіл справи № 911/1955/17.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.05.2018 р. апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Буравльов С.І. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Андрієнко В.В., Калатай Н.Ф.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.05.2018 р. справу № 911/1955/17 прийнято до провадження у визначеному автоматизованою системою складі суду.

У судове засідання 17.05.2018 р. представники відповідачів вкотре не з'явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце проведення судового розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Колегія суддів зазначає, що неявка у судове засідання вказаних представників не перешкоджає розгляду апеляційної скарги. Подальше відкладення призведе до затягування розгляду скарги, а тому постанова приймається за наявними в справі матеріалами, яких достатньо для повного та об'єктивного розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.

Станом на 14.03.2016 р. (на час прийняття спірного рішення) ОСОБА_5 був єдиним засновником (учасником) Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", що підтверджується пунктом 2.1 статуту цього підприємства, затвердженого рішенням засновника підприємства від 02.12.2002 р., та зареєстрованого Білоцерківською районною державною адміністрацією від 05.12.2002 р.

07.03.2016 р. ОСОБА_4 звернувся із заявою про вступ до Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", у якій просив включити його до складу учасників.

14.03.2016 р. ОСОБА_5, який був єдиним засновником Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", було прийнято рішення № 1-16.

Зазначеним рішенням було прийнято до складу засновників Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" ОСОБА_4 з внеском до статутного капіталу в розмірі 55 (п'ятдесят п'ять) грн згідно поданої заяви; затверджено внесок ОСОБА_5 до статутного капіталу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" в розмірі 45 (сорок п'ять) грн.

Також вказаним рішенням було затверджено розподіл внесків засновників до статутного капіталу наступним чином: ОСОБА_4 - 55 грн, що становить 55% статутного капіталу; ОСОБА_5 - 45 грн, що становить 45% статутного капіталу; затверджено та підписано статут Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" в новій редакції. Зобов'язано директора Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" Хейленка В.П. подати необхідні документи для проведення державної реєстрації статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" в новій редакції до Білоцерківського міськрайонного управління юстиції.

22.03.2016 р. суб'єктом державної реєстрації на підставі поданих відповідачем-1 документів за наслідками прийнятого рішення засновника Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" № 1-16 від 14.03.2016 р. було проведено державну реєстрацію змін до статуту відповідача-1, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено відповідний запис про державну реєстрацію, який підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань та матеріалами реєстраційної справи щодо Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей".

Згідно з п. 1.2 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", затвердженого рішенням № 1-16 засновника підприємства від 14.03.2016 р., зареєстрованого суб'єктом державної реєстрації від 22.03.2016 р., та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками цього підприємства станом на 22.03.2016 р. є:

- ОСОБА_5, якому належав внесок у статутному капіталі підприємства у розмірі 45,00 грн, що становило 45% статутного капіталу підприємства;

- ОСОБА_4, якому належав внесок у статутному капіталі підприємства у розмірі 55,00 грн, що становило 55% статутного капіталу підприємства.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що рішення № 1-16 від 14.03.2016 р., на думку позивача, було прийнято ним, як засновником Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", із порушенням положень чинного законодавства України, без укладення договору купівлі-продажу корпоративних прав.

Згідно з ч. 2 ст. 87 ЦК України установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою.

Як передбачено ст. 62 ГК України, підприємство - самостійний суб'єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб'єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами. Підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності. Підприємство, якщо законом не встановлено інше, діє на основі статуту або модельного статуту. Підприємства незалежно від форми власності, організаційно-правової форми, а також установчих документів, на основі яких вони створені та діють, мають рівні права та обов'язки. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Відповідно до ст. 113 ГК України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб'єкта господарювання - юридичної особи. Порядок організації та діяльності приватних підприємств визначається цим Кодексом та іншими законами.

За змістом п. п. 7.1, 7.2 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" підприємство є юридичною особою з часу його державної реєстрації, має відповідне відокремлене майно, самостійний баланс, розрахунковий та інші, в тому числі валютний рахунки в установах банків, може від свого імені набувати майнових і особисто немайнових прав і нести обов'язки бути позивачем і відповідачем в судових органах. В своїй діяльності підприємство керується Конституцією України, Законами України «Про підприємництво», «Про підприємництва в Україні», «Про власність», іншим діючим законодавством України та цим статутом.

Згідно з п. 11.1 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" (станом на 05.12.2002 р.) управління підприємством здійснює засновник.

Відповідно до п. 12.1 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", затвердженого рішенням засновника підприємства від 02.12.2002 р., та зареєстрованого Білоцерківською районною державною адміністрацією від 05.12.2002 р., засновник здійснює управління діяльністю підприємством шляхом видачі рішень, які обов'язкові для виконання виконавчим органом підприємства.

Пунктом 12.2 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" передбачено, що до виключної компетенції засновника відносяться, у тому числі, затвердження статуту підприємства, внесення змін і доповнень до нього; зміна розміру статутного фонду, тощо.

Згідно з п. 1.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 04 від 25.02.2016 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" при визначенні підвідомчості справ цієї категорії судам слід враховувати, що з огляду на системний аналіз положень статті 84 ЦК України, частини п'ятої статті 63, частин першої та третьої статті 167 ГК України, Закону України "Про господарські товариства", Закону України "Про акціонерні товариства", статей 1, 19 і частин першої, шостої статті 20 Закону України "Про фермерське господарство", статей 6, 8, 19 та 21 Закону України "Про кооперацію" корпоративні відносини виникають, зокрема, у господарських товариствах, виробничих кооперативах, фермерських господарствах, приватних підприємствах, заснованих на власності двох або більше осіб.

У відповідності до п. 2.13 зазначеної вище постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 04 від 25.02.2016 р. під час розгляду відповідних справ господарські суди мають враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з порушенням прямих вказівок закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення або у разі неможливості встановлення наявності кворуму (статті 59 та 60 Закону України „Про господарські товариства", статті 41 та 42 Закону України „Про акціонерні товариства", стаття 15 Закону України „Про кооперацію"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина шоста статті 42 Закону України „Про акціонерні товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного, на розгляд яких не було отримано згоди усіх присутніх на загальних зборах (частина п'ята статті 61 Закону України „Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів ТОВ (частина шоста статті 60 Закону України „Про господарські товариства"); відсутність протоколу загальних зборів АТ, підписаного головою і секретарем зборів (стаття 46 Закону України „Про акціонерні товариства"). Під час вирішення питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час їх скликання та проведення, господарський суд повинен оцінити, як ці порушення вплинули на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

Згідно з п. 2.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 04 від 25.02.2016 р. „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" рішення загальних зборів учасників (акціонерів, членів) та інших органів юридичної особи не є правочинами у розумінні статті 202 ЦК України. До цих рішень не можуть застосовуватися положення статей 203 та 215 ЦК України, які визначають підстави недійсності правочину, і, відповідно, правові наслідки недійсності правочину за статтею 216 ЦК України. Зазначені рішення є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами), тобто офіційними письмовими документами, що породжують певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин. У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) юридичної особи можуть бути: невідповідність рішень загальних зборів нормам законодавства; порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення учасника (акціонера, члена) юридичної особи можливості взяти участь у загальних зборах.

Встановлено, що рішення засновника Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" № 1-16 від 14.03.2016 р. було прийнято із дотриманням положень Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів України, за наявності відповідних підстав та повноважень і у порядку та у спосіб, встановлених законодавством та статутом підприємства.

Доводи позивача відносно того, що оспорюване рішення засновника підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р. було прийнято із порушенням положень чинного законодавства України, без укладення договору купівлі-продажу корпортативних прав, є необґрунтованими, оскільки укладення договору купівлі-продажу корпортативних прав не є обов'язковим для прийняття засновником підприємства рішень про прийняття до складу засновників цього підприємства нових учасників, про затвердження розподілу внесків до статутного капіталу між засновниками, про затвердження нового статуту підприємства, і відсутність укладення такого договору купівлі-продажу корпоративних прав жодним чином не обмежує повноважень засновника (учасника) підприємства в цих питаннях.

Отже, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про те, що вимога позивача про визнання недійсним рішення засновника Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей" № 1-16 від 14.03.2016 р., є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов в частині визнання недійсною державну реєстрацію змін до установчих документів (№ 2005479 від 22.03.2016 р.) Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", проведеної на підставі рішення засновника № 1-16 від 14.03.2016 р., місцевий суд виходив з того, що державна реєстрація змін до установчих документів (№ 2005479 від 22.03.2016 р.) Приватного орендного сільськогосподарського підприємства „Одісей", а саме його статуту, затвердженого рішенням засновників підприємства № 1-16 від 14.03.2016 р., була проведена суб'єктом державної реєстрації із порушенням вимог Закону України „Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на таке.

Як було зазначено вище, 14.03.2016 р. засновником Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» було прийнято рішення № 1-16 та проведено на підставі даного рішення державну реєстрацію змін до установчих документів.

22.03.2016 р. державним реєстратором Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області здійснено державну реєстрацію змін до установчих документів юридичної особи - запис № 2005479.

За наслідками здійснення розподілу внесків до статутного капіталу засновників підприємства вказаним рішенням визначено, що ОСОБА_4 є власником - 55% цього підприємства, а ОСОБА_5 є власником - 45% підприємства.

При цьому, ОСОБА_4 було внесено відповідну частку до статутного капіталу Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей», що підтверджується прибутковим касовим ордером № 9 від 18.03.2016 р. та записом у касовій книзі підприємства за 18.03.2016 р.

Відповідно до п. 12 статуту Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» засновник здійснює управління діяльністю підприємства шляхом видачі рішень. При цьому спеціального порядку відчуження частки ні законодавством, ні статутом вказаного підприємства не передбачено.

Тобто, з наведеного вбачається, що ОСОБА_4 правомірно став учасником Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей», що було зафіксовано у відповідному рішенні засновника та статуті.

Отже державну реєстрацію було проведено на підставі належних документів, вимог відносно необхідності укладення окремого договору щодо продажу частки не передбачено, зокрема, ні приписами чинного законодавства щодо регулювання діяльності приватних підприємств, ані чинним на той час статутом відповідача-1.

Також, задовольняючи частково позов, місцевий суд посилається на ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», зокрема, що у матеріалах реєстраційної справи при проведенні оспорюваної державної реєстрації відсутні документи про передачу частки засновника у статутному капіталі (пайовому фонді) юридичної особи.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» для державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, у тому числі змін до установчих документів юридичної особи, подаються такі документи:

- заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про зміни, що вносяться до Єдиного державного реєстру, крім внесення змін до інформації про кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) юридичної особи, у тому числі кінцевих бенефіціарних власників (контролерів) її засновника, якщо засновник - юридична особа, про місцезнаходження та про здійснення зв 'язку з юридичною особою;

- реєстр осіб (громадян), які брали участь в засіданні уповноваженого органу управління юридичної особи, - у разі внесення змін до відомостей про громадські об'єднання, політичні партії;

- документ, що підтверджує правомочність прийняття рішення відповідно до статуту громадського формування про внесення змін до Єдиного державного реєстру, - у разі державної реєстрації змін до відомостей про громадське формування;

- відомості про керівні органи громадського формування (ім'я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв 'язку) - у разі внесення змін до складу керівних органів;

- документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи в країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі змін, пов 'язаних із входженням до складу засновників юридичної особи іноземної юридичної особи;

- документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

- установчий документ юридичної особи в новій редакції - у разі внесення змін, що містяться в установчому документі;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта або розподільчого балансу - у разі внесення змін, пов 'язаних із внесенням даних про юридичну особу, правонаступником якої є зареєстрована юридична особа;

- примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про вихід із складу засновників (учасників) та/або заява фізичної особи про вихід із складу засновників (учасників), справжність підпису на якій нотаріально засвідчена, та/або договору, іншого документа про перехід чи передачу частки засновника (учасника) у статутному (складеному) капіталі (пайовому фонді) юридичної особи, та/або рішення уповноваженого органу управління юридичної особи про примусове виключення із складу засновників (учасників) юридичної особи або ксерокопія свідоцтва про смерть фізичної особи, судове рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою - у разі внесення змін, пов'язаних із зміною складу засновників (учасників) юридичної особи;

- заява про обрання юридичною особою спрощеної системи оподаткування та/або реєстраційна заява про добровільну реєстрацію як платника податку на додану вартість,

та/або заява про включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій за формами, затвердженими відповідно до законодавства, - за бажанням заявника у разі внесення до установчих документів змін, які впливають на систему його оподаткування;

- звіт про результати емісії акцій у випадку, передбаченому абзацами третім і четвертим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону;

- звіт про оцінку майна у випадку, передбаченому абзацом сьомим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону.

Таким чином рішення засновника Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей» № 1-16 від 14.03.2016 р. містить повну інформацію стосовно прийняття у склад засновників ОСОБА_4, визначення його частки та відповідає вимогам ст. 17 вищевказаного Закону.

Чинним законодавством України не передбачено обов'язку подання при державній реєстрації змін до установчих документів підприємства договору купівлі-продажу корпоративних прав.

За таких обставин судова колегія вважає, що у даному випадку правомірним є як прийняття рішення засновника № 1-16 від 14.03.2016 р., так і подальша державна реєстрація змін до установчих документів Приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Одісей», що вчинені відповідно до норм чинного законодавства України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції при прийнятті рішення були неправильно застосовані норми матеріального права, неповно з'ясовані обставини справи, а тому рішення суду першої інстанції від 12.12.2017 р. у справі № 911/1955/17 підлягає частковому скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 129 ГПК України та, беручи до уваги фактичні обставини виникнення судового спору, витрати по сплаті судового збору за подання і розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити повністю.

2. Рішення Господарського суду Київської області від 12.12.2017 р. у справі № 911/1955/17 скасувати частково та прийняти нове рішення.

3. В задоволенні позову відмовити повністю.

4. Стягнути з ОСОБА_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2, АДРЕСА_2) 4 800 (чотири тисячі вісімсот),00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

5. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту відповідно до ст. ст. 287, 288 ГПК України.

Повний текст постанови складено 29.05.2018 р.

Головуючий суддя С.І. Буравльов

Судді Н.Ф. Калатай

В.В. Андрієнко