ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 908/1053/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Дроботової Т.Б. головуючого, Пількова К.М., Чумака Ю.Я.,

секретар судового засідання Підгірська Г.О.,

за участю представників:
прокуратури Яговдік С.М.,

позивачів ОСОБА_1 ,

відповідачів Курилін В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-Тур-АГ"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 (судді: Дучал Н.М., Геза Т.Д., Мартюхін Н.О.) та рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2017 (суддя Азізбекян Т.А.) у справі № 908/1053/17

за позовом Військового прокурора Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод" (Військова частина НОМЕР_1 )

до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-Тур-АГ"

про визнання договору оренди землі недійсним та повернення земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:
У травні 2017 року Військовий прокурор Запорізького гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Державного підприємства Міністерства оборони України "Запорізький автомобільний ремонтний завод (Військова частина НОМЕР_1 ) (далі ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод") звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-Тур-АГ" (далі ТОВ "Грін-Тур-АГ") про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 24.01.2007 (далі договір від 24.01.2007), укладеного між відповідачами щодо земельної ділянки площею 1 га, розташованої в межах смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області по вул. Коса Пересип (кадастровий номер :01:004:0037), та зобов`язання ТОВ "Грін-Тур-АГ" повернути Міністерству оборони України зі складанням акта прийому-передачі зазначену земельну ділянку, на підставі статей 19, 20, 21, 77, 78, 84, 90, 95, 116, 140, 152 Земельного кодексу України, статей 2, 4, 6, 15 Закону України "Про оренду землі", статей 1, 4 Закону України "Про використання земель оборони", статей 203, 215, 216, 386 Цивільного кодексу України, статей 207, 208 Господарського кодексу України.

Позов обґрунтовано незаконністю передачі Кирилівською селищною радою в оренду ТОВ "Грін-Тур-АГ" земельної ділянки площею 1 га за рахунок земель державної власності, яка за цільовим призначенням належить до земель оборони, що встановлено судами у справах № 908/2808/13, № 908/2846/13.

У відзиві на позов ТОВ "Грін-Тур-АГ" заперечило проти його задоволення, послалося на те, що при виготовленні технічної документації у 2006 році розробником було допущено помилку в частині визначення поворотних кутів меж земельної ділянки, внаслідок чого межі земельних ділянок із кадастровими номерами № :01:004:0035, № :01:004:0037 (переданих в оренду ТОВ "Грін-Тур-АГ" за рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26.12.2006 № 16) згідно з Державним реєстром земель значилися у межах земельної ділянки площею 3,0 га, яку згідно з державним актом на право постійного користування землею від 1981 року серії Б № 012923 надано у користування 402 воєнному заводу ГСП-161, правонаступником якого наразі є ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод". У подальшому таку помилку було перенесено до Державного земельного кадастру, який формувався за рахунок даних Державного реєстру земель. Втім, на теперішній час місце розташування земельних ділянок із кадастровими номерами № :01:004:0035, № :01:004:0037 (по 1 га кожна), які перебувають в оренді ТОВ "Грін-Тур-АГ", знаходиться поза межами земельної ділянки загальною площею 4,0 га, наданої у користування 402 воєнному заводу ГСП-161 згідно з державним актом на право постійного користування землею від 1981 року серії Б № 012923. Водночас відповідач просив застосувати позовну давність до заявлених вимог.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 31.07.2017 позов задоволено. Визнано недійсним договір від 24.01.2007, укладений між Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області та ТОВ "Грін-Тур-АГ" щодо земельної ділянки площею 1,0 га, розташованої в межах смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області по вул. Коса Пересип (кадастровий номер :01:004:0037). Зобов`язано ТОВ "Грін-Тур-АГ" повернути Міністерству оборони України зі складанням акта прийому-передачі зазначену земельну ділянку. Здійснено розподіл судових витрат.

Мотивуючи судове рішення, місцевий господарський суд виходив із незаконності передачі Кирилівською селищною радою в оренду ТОВ "Грін-Тур-АГ" спірної земельної ділянки, яка належить до земель оборони, та послався на судові рішення у справах № 908/2808/13, № 908/2846/13. Суд зазначив, що строк позовної давності у цьому випадку не сплив.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2017 залишено без змін із тих же підстав, а апеляційну скаргу ТОВ "Грін-Тур-АГ" без задоволення.

Не погоджуючись із висновками господарських судів попередніх інстанцій, ТОВ "Грін-Тур-АГ" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 і рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2017, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування оскаржених судових рішень у справі скаржник зазначає неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, зокрема статей 79, 791 Земельного кодексу України, статей 15, 181, 188 Цивільного кодексу України, посилаючись на те, що права позивачів на спірну земельну ділянку не порушено, оскільки межі спірної земельної ділянки на час прийняття оскаржених рішень були змінено і вона не накладається на землі оборони. На думку скаржника, судами не було досліджено місце розташування меж земельних ділянок відповідача і позивача та їх поворотних точок, що має значення для правильного вирішення цього спору.

Від Військового прокурора Запорізького гарнізону надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому він просить залишити оскаржені судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення як необґрунтовану.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи, викладені у відзиві на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Викладені у касаційній скарзі доводи є підставою для скасування оскаржуваних у справі судових рішень і передачі справи на новий розгляд до господарського суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що судові рішення у справі ухвалено без дотримання норм матеріального і процесуального права, тому вони підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Ухвалюючи судове рішення, господарський суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний господарський суд, дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність правових підстав для визнання недійсним договору від 24.01.2007 і повернення спірної земельної ділянки Міністерству оборони України, зважаючи на незаконність припинення права попереднього землекористувача та передачі спірної земельної ділянки в оренду відповідачеві, оскільки ця земельна ділянка є державною власністю і належить до земель оборони, Міністерство оборони України, як орган уповноважений державою на здійснення управління такими землями, згоди на передачу спірної землі в оренду відповідачеві не надавало. Суди також зазначили, що рішення Кирилівської селищної ради від 26.12.2006 № 16, на виконання якого було укладено оспорюваний договір, скасовано рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.01.2015, яке набрало законної сили.

Однак висновки господарських судів попередніх інстанцій про обґрунтованість заявленого позову визнаються передчасними через нез`ясування судами усіх обставин, що мають значення для правильного вирішення цього спору, та ненадання оцінки усім зібраним у справі доказам і доводам сторін.

Господарські суди установили, що Виконавчим комітетом Якимівської районної ради депутатів трудящих у 1981 році на підставі державного акта на право користування землею серії Б № 012923 від 1981 року 402 військовому заводу ГСП-161, м. Запоріжжя, правонаступником якого наразі є ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод", було надано у безстрокове та безоплатне користування земельні ділянки загальною площею 4,0 га, з яких: 3,0 га надано для розміщення спортивного комплексу, 1,0 га - для бази відпочинку.

21.01.2004 Якимівською районною державною адміністрацією Запорізької області прийнято розпорядження від 21.01.2004 № 20, яким затверджено матеріали інвентаризації земельної ділянки ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод" для розміщення бази відпочинку "Дельфін"; державний акт від 1981 року серії Б № 012923 скасовано; вилучено земельну ділянку площею 3 га та переведено її до земель запасу Кирилівської селищної ради; надано ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод" земельну ділянку площею 1,24 га під розміщення бази відпочинку "Дельфін" у постійне користування.

Державним актом на право постійного користування землею від 19.03.2004 серії ІІ-ЗП № 002959 ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод" надано у постійне користування 1,2436 гектарів землі в межах згідно з планом землекористування; землю надано у постійне користування для розміщення бази відпочинку "Дельфін" згідно з рішенням Якимівської районної державної адміністрації від 21.01.2004 № 20.

Суди також установили, що рішенням Кирилівської селищної ради Якимівського району Запорізької області від 26.12.2006 № 16 затверджено проект відведення земельної ділянки ТОВ "Грін-Тур-АГ" під розміщення майнового комплексу з надання готельних, торгових, розважальних послуг та розміщення підприємства громадського харчування, яка розташована в смт Кирилівка, вул. Коса Пересип, Якимівського району Запорізької області; надано ТОВ "Грін-Тур-АГ" дві земельні ділянки по 1,0 га пасовищ кожна під розміщення майнового комплексу з надання готельних, торгових, розважальних послуг та розміщення підприємства громадського харчування у довгострокову оренду на 49 років за рахунок земель житлової і громадської забудови Кирилівської селищної ради.

24.01.2007 між Кирилівською селищною радою Якимівського району Запорізької області орендодавцем і ТОВ "Грін-Тур-АГ" - орендарем укладено договір оренди земельної ділянки, за умовами якого орендодавець на підставі рішення Кирилівської селищної ради від 26.12.2006 № 16 передає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для розміщення майнового комплексу з надання готельних, торгових, розважальних послуг та розміщення підприємства громадського харчування, розташовану в межах смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, вул. Коса Пересип.

У пункті 2 договору передбачено, що в оренду передається земельна ділянка загальною площею 1,0 га згідно з додатком, який є невід`ємною частиною цього договору.

Кадастровий номер земельної ділянки :01:004:0037 (пункт 4 договору).

Договір укладено на 49 років і строк його дії закінчується 24.01.2056 (пункт 5 договору).

Договір зареєстровано у Якимівському районному відділі Державного підприємства Центр земельного кадастру при Державному комітеті по земельних ресурсах України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 23.04.2007 за № 36.

Як уже зазначалося, прокурором заявлено позов в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод" про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки площею 1 га, розташованої в межах смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області по вул. Коса Пересип (кадастровий номер :01:004:0037), укладеного 24.01.2007 між відповідачами у справі, та повернення цієї земельної ділянки Міністерству оборони України.

Статтею 152 Земельного кодексу України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання угоди недійсною.

Частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень статті 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

За змістом статті 791 цього Кодексу формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про землеустрій" (у редакції, чинній на час укладення оспорюваного договору) межування земель це комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно-територіальних утворень, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка; план земельної ділянки - графічне зображення, що відображає місцезнаходження, зовнішні межі земельної ділянки та межі земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельних сервітутів), а також розміщення об`єктів нерухомого майна, природних ресурсів на земельній ділянці; проект землеустрою - сукупність нормативно-правових, економічних, технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити протягом 5-10 і більше років.

Згідно зі статтею 55 цього Закону встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям.

Відповідно до статті 56 Закону України "Про землеустрій" технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, включає: а) пояснювальну записку; б) технічне завдання на складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку; в) копії заяв фізичних або клопотання юридичних осіб; г) матеріали польових геодезичних робіт і план земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки; ґ) рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про надання або передачу земельної ділянки у власність або надання в користування, у тому числі на умовах оренди; д) акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання; е) акт перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель за їх наявності; є) кадастровий план земельної ділянки; ж) перелік обмежень прав на земельну ділянку і наявні земельні сервітути.

Втім, обмежившись посиланням на незаконність передачі селищною радою в оренду відповідачеві спірної земельної ділянки державної форми власності, яка за категорією належить до земель оборони, господарські суди попередніх інстанцій достеменно не дослідили та не з`ясували обставин щодо дійсного місця розташування земельної ділянки, яка є предметом спору у цій справі, визначення її фактичних меж, конфігурації, координат поворотних точок; належним чином не встановили, чи накладається/не накладається спірна земельна ділянка та чи входить/не входить вона до складу земель оборони, а саме земельної ділянки, яка згідно з державним актом на право постійного користування землею від 1981 року серії Б № 012923 раніше надавалася у постійне користування попередникові ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод", а отже достеменно не з`ясували і меж порушеного чи навпаки права позивачів оспорюваним договором, що у даному випадку має суттєве значення для вирішення цього спору з огляду на предмет і підстави заявленого позову.

Як убачається із матеріалів справи, ТОВ "Грін-Тур-АГ" упродовж усього розгляду спору наголошувало на тому, що права позивачів у справі не порушено укладенням оспорюваного договору, оскільки під час розробки технічної документації із землеустрою при наданні в оренду спірної земельної ділянки її розробником було допущено помилку в частині визначення координат поворотних точок, між якими визначалися (прокладалися) межі двох земельних ділянок; спірна земельна ділянка розташована поза межами та не входить до складу земельної ділянки, яка згідно з державним актом на право постійного користування землею від 1981 року серії надавалася у постійне користування попередникові ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод", що зокрема підтверджується інформацією із Публічної кадастрової карти України. Однак наведені доводи у повному обсязі судами оцінено не було.

Отже, господарським судам попередніх інстанцій для повного і об`єктивного розгляду спору необхідно достеменно встановити наявність чи відсутність законних підстав для користування відповідачем орендованою спірною земельною ділянкою; наявність чи відсутність порушення прав позивачів у спірних правовідносинах; перевірити та з`ясувати, чи входить спірна земельна ділянка до складу земель, які у 1981 році передавалася у постійне користування 402 військовому заводу ГСП-161, м. Запоріжжя, правонаступником якого наразі є ДП "Запорізький автомобільний ремонтний завод" (позивач).

За таких обставин висновок судів про наявність правових підстав для задоволення позову є передчасним, його зроблено без з`ясування всіх істотних обставин справи та дослідження зібраних у справі доказів, тому ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

За змістом статті 236 Господарського процесуального кодексу України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Разом із тим, за приписами статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо, зокрема, суд не дослідив зібрані у справі докази.

Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України).

Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315, 316, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Грін-Тур-АГ" задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 14.12.2017 та рішення Господарського суду Запорізької області від 31.07.2017 у справі № 908/1053/17 скасувати, справу направити на новий розгляд до Господарського суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Б. Дроботова
Судді: К.М. Пільков
Ю.Я. Чумак