РІШЕННЯ

10 травня 2018 року м. ТернопільСправа № 921/109/18

Господарський суд Тернопільської області

у складі судді Чопка Ю.О.

Розглянув справу

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б. Хмельницького, 6, м.Київ 1, 01001

до відповідача Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", вул. Вокзальна, 4, м.Кременець, Тернопільська область, 47002

про cтягнення заборгованості в сумі 8 245, 16 грн.

Суть справи:

Публічна акціонерна компанія "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулась із позовом до Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" про стягнення 8 245,16 грн., з яких: 6030,26 грн. пеня, 466,16 грн. - 3% річних, 1 748,74 грн. інфляційні втрати.

Згідно з пунктом 1 частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною 1 статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини 1 статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою господарського суду Тернопільської області від 29.03.2018р. позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду на 10 травня 2018р.. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні частини 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у звязку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу для подання відповіді на відзив.

Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на несвоєчасну оплату природного газу поставленого згідно договору №16-220-РО від 30.12.2015р., у звязку з чим відповідачу нарахована згідно п.7.2. Договору пеня в сумі 6030,26 грн. та у відповідності ст. 625 ЦК України 466,16 грн. 3% річних та 1748,74 грн. інфляційні втрати.

Відповідач у відзиві на позов №287 від 27.04.2018р. 9вх.10749 від 08.05.2018р.) проти позовних вимог заперечив, при цьому зазначив, що отриманий природний газ підприємством оплачений у повному обсязі. Щодо несвоєчасного перерахування коштів пояснив, що кошти, які надходили від релігійних організацій, на рахунок ДП "Кременецьке УПРГ" із спеціальним режимом використання, перераховуються уповноваженим банком на рахунок Постачальника, відповідно до затверджених НКРЕ нормативів, а відповідач на механізм перерахування коштів жодним чином не впливає, оскільки розрахунки за природний газ регулюються не тільки умовами договору, а і нормативно-правовими актами. Просить суд врахувати майновий стан підприємства та наявність у значної дебіторської заборгованості.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи, господарським судом встановлено наступне:

30.12.2015р. між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", в директора Департаменту реаліації газу ОСОБА_1, який діяв на підставі довіреності №14-121 від 15.12.2015р. (далі Продавець) та

Державним підприємством "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" в особі в.о. директора ОСОБА_2 В.Ф., який діяв на підставі Статуту (далі Покупець), на підставі Закону України "Про ринок природного газу", постанови КМУ№758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов'язків на суб'єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних обовязків на субєктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)" та іншими нормативними актами, укладено договір №16-220-РО на купівлю-продаж природного газу та додаткові угоди до нього №1 від 31.03.2016р., №2 від 30.04.2016р.та №3 від 31.05.2016р., №4 від 22.08.2016р. (надалі Договір). Відповідно до Договору сторони взяли на себе зобовязання: Продавець зобов'язується передати у власність Покупця в 2016 році природний газ, а Покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах Договору (п.1.1. Договору).

Газ, що продається за Договором, використовується Покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (п. 1.2. Договору).

Пунктом 2.1. Договору сторони погодили, що Постачальник передає Споживачу з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року (включно) газ обсягом до 59,000 тис. куб.м., у тому числі по місяцям: січень 20,000 тис. куб.м., лютий 25,000 тис. куб.м. та березень 14,000 тис. куб.м.

Обсяги газу, що планується передати за Договором, можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п. 2.1.1. Договору).

Відповідно до п.3.3 Договору Покупець не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати Продавцеві підписані та скріплені печаткою Покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між Сторонами.

Пунктом 5.2. договору, сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифу на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становить 2211,80 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2654,16 грн.

Згідно п. 6.1 Договору оплата планових обсягів газу здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки.

У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється Покупцем до 25-го числа наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

У разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2 Договору).

Пунктом п.11.1 сторони погодили, що Договір набуває чинності з дати його підписання і діє в частині реалізації газу до 31 березня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2016р. сторони погодили серед іншого:

- доповнити п.2.1. абзацом у наступній редакції: "Продавець додатково передає Покупцю з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року (включно) газ обсягом 5,000 тис. куб.м.";

Додатковою угодою №2 від 30.04.2016р. сторони, серед іншого, погодили:

- викласти п. 2.1. у наступній редакції: "Продавець передає Покупцю з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) газ обсягом до 26,147 тис. куб.м., у тому числі по місяцям: січень 9,077 тис. куб.м., лютий 6,191 тис. куб.м., березень 4,144 тис. куб.м., квітень 1,135 тис. куб.м., травень 2,800 тис. куб.м., червень 0,700 тис. куб.м., липень 0,700 тис. куб.м., серпень 0,700 тис. куб.м. та вересень 0,700 тис. куб.м.";

- викладено з 01.05.2016р. п. 5.2. в наступній редакції:

"5.2. Ціни за 1000 куб.м. природного газу за цим договором з 01.05.2016р. без урахування податку на додану вартість. Тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становлять 2472,63 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2967,16 грн.";

- викладено п. 11 в наступній редакції:

"11.1. Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками Сторін і діє в частині реалізації газу до 30 вересня 2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення".

Додатковою угодою №3 від 31.05.2016р. сторони, серед іншого, погодили:

- викласти п. 2.1. у наступній редакції: "Продавець передає Покупцю з 01 січня 2016 року по 30 вересня 2016 року (включно) газ обсягом до 23,907 тис. куб.м., у тому числі по місяцям: січень 9,077 тис. куб.м., лютий 6,191 тис. куб.м., березень 4,144 тис. куб.м., квітень 1,135 тис. куб.м., травень 0,560 тис. куб.м., червень 0,700 тис. куб.м., липень 0,700 тис. куб.м., серпень 0,700 тис. куб.м. та вересень 0,700 тис. куб.м.";

- викладено з 01.05.2016р. п. 5.2. в наступній редакції:

"5.2. Ціни за 1000 куб.м. природного газу за цим договором з 01.05.2016р. без урахування податку на додану вартість. Тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становлять 2472,6333 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2967,16 грн.";

Додатковою угодою №4 від 22.08.2016р. сторони, серед іншого, погодили: видалити п.6.3. та п.7.3. договору.

На виконання умов укладених між сторонами договору №16-220-РО від 30.12.2015р., позивач за період з січня 2016р. по вересень 2016р. поставив, а відповідач прийняв природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу за січень 2016р. на суму 24091,81 грн., лютий 2016р. на суму 16431,90 грн., березень 2016р. на суму 10998,84 грн., квітень 2016р. на суму 3012,47 грн., травень 2016р. на суму 1661,60 грн., червень 2016р. на суму 1299,61 грн., липень 2016р. на суму 1928,65 грн., серпень 2016р. на суму 1201,70 грн. та вересень 2016р на суму 1083,01 грн., підписаними представниками сторін та завіреними печатками сторін, копії яких знаходяться в матеріалах справи

Відповідно до вимог ст.ст. 509, 525, 526 Цивільного кодексу України в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання, або одностороння зміна його умов не допускається.

Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого природного газу в строки, обумовлені у договорі, виконував несвоєчасно, зокрема допустивши прострочення оплати поставленого природного газу, у звязку з чим ним нараховано та заявлено до стягнення 6030,26 грн. пені, 466,16 грн. 3% річних та 1 748,74 грн. інфляційних нарахувань.

В силу приписів ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України в силу господарського зобовязання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони.

Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі Договору на купівлю-продаж природного газу №16-220-РО від 30.12.2015р.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" про стягнення пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за неналежне виконання вказаного вище Договору.

Ст. 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 714 ЦК України, за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов'язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов'язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, у встановлений строк (термін) його виконання та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ч. 2 ст. 193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач виконав свій обов'язок щодо передачі у власність відповідачу природного газу згідно Договору №16-220-РО від 30.12.2015р. в повному обсязі. Натомість відповідач свої зобов'язання з оплати вартості отриманого газу виконував з порушенням встановленого Договором строку.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми позивачем нараховано та заявлено до стягнення 3% річних в загальній сумі 466,16 грн.. З наданого позивачем розрахунку 3% річних вбачається, що останні нараховані за період з 25.02.2016р. по 30.06.2016р. та з 26.08.2016р. по 31.10.2016р. становить 466,16 грн. Також позивачем здійснено нарахування інфляційних нарахувань, що складають 1748,74 грн.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору №16-220-РО від 30.12.2015 природного газу, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення 466,16 грн. 3% річних та 1748,74 грн. інфляційних нарахувань є обґрунтованими, правомірними та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд вважає за доцільне зазначити, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанова Верховного Суду від 31 січня 2018 у справі № 915/14/17).

Окрім того, в силу приписів ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Ст. 209 ЦК України встановлено, що особа, яка не виконала зобовязання або виконала його неналежним чином несе майнову відповідальність на умовах, передбачених законом або договором.

Отже, порушення відповідачем строків оплати вартості отриманого природного газу є порушенням зобов'язання, що відповідно до ст. 611 ЦК України тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплату неустойки.

Згідно ст. ст. 546-551 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Виконання зобовязання (основного зобовязання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом. При цьому, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею, є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання і її розмір (ч.2 ст. 551 ЦК України) встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Окрім того, Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що пеня нараховується в розмірі, встановленому умовами договору, але не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період за який стягується пеня.

Згідно вимог ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобовязання вчиняється в письмовій формі.

Пунктом 7.2. Договору сторони передбачили, що у разі невиконання Покупцем умов п.6.1 Договору він зобовязується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років (п. 9.3 Договору).

На підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов Договору, зважаючи на допущене відповідачем порушення щодо строків оплати вартості отриманого протягом січня-вересня 2016 року природного газу, позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в загальній сумі 6030,26 грн. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована за період з 25.02.2016р. по 30.06.2016р., та з 26.08.2016р. по 31.10.2016р.

З огляду на встановлений судом та не заперечений відповідачем факт неналежного виконання останнім взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого позивачем згідно Договору №16-220-РО від 30.12.2015 природного газу, суд прийшов до висновку, що нарахування 6030,26 грн. є правомірним.

Водночас, як вже зазначалось вище, відповідач у відзиві на позовну заяву, №287 від 27.04.2018р., просив суд на підставі ст.ст. 551 ЦК України, 233 ГК України зменшити розмір нарахованих позивачем штрафних санкцій до 10%.

Проте ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає можливість зменшення за рішенням суду розміру неустойки, що стягується з боржника за порушення зобов'язання, якщо розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями п. 1 ст. 233 ГК України також встановлено право суду на зменшення розміру санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Поряд із цим, зазначені норми ставлять право суду на зменшення неустойки також в залежність і від співвідношення її розміру і збитків.

Правила ч. 3 ст. 551 ЦК України та статті 233 ГК України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов'язання боржником.

У постанові пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" також визначено, що: "вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо".

Висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст. 3 ЦК України).

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що строк прострочення розрахунків з позивачем за наданий відповідачу згідно Договору №16-220-РО від 30.12.2015 природний газ є незначним, основний борг за отриманий природний газ підприємством погашено в повному обсязі до звернення позивача до суду з даним позовом. Несвоєчасність розрахунків мала місце лише у певні періоди через відсутність обігових коштів та неодержання грошових коштів від своїх контрагентів і споживачів.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідач ніяким чином не впливає на порядок розрахунків з позивачем за отриманий природний газ, оскільки кошти, що надійшли на рахунки із спеціальним режимом використання, перераховуються банками згідно з установленим відповідною постановою НКРЕ алгоритмом їх розподілу.

Крім того, суд враховує, що згідно долучених ДП "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" до матеріалів справи звітів про фінансовий стан та звіту про фінансові результати за 2017 рік останнє є збитковим підприємством.

Беручи до уваги наведене, дотримуючись принципу збалансованості інтересів сторін, розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що пеня - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов'язання, до його виконання та дотримання в подальшому, а не засіб безпідставного збагачення, суд прийшов до висновку про винятковість даного випадку та вважає за доцільне скористатися повноваженнями, наданими йому чинним законодавством, а саме: ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України, та зменшити розмір заявлених до стягнення штрафних санкцій (пені) до 50 % від правомірно нарахованої та стягнути з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу" на користь Публічного акціонерного товариства "НАК "Нафтогаз України" 3015,13 грн. пені (50% від 6030,26 грн.) за неналежне виконання умов Договору на купівлю-продаж природного газу №18-220-РО від 30.12.2015р.

Аналогічну правову позицію викладено і у постанові Верховного суду № 911/3165/16 від 25.01.2018р.

Ст. 83 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Пунктом 4.3. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" визначено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

У відповідності до вимог ст. ст. 123, 129 ч. 1 п. 2 ГПК України витрати по сплаті судового збору, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (без врахування зменшеної судом в порядку ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України суми пені), в сумі 1762 грн. покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 74, 81, 129, 236-238, 240, 252 ГПК України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.Позов задовольнити повністю.

2.Стягнути з Державного підприємства "Кременецьке управління з постачання та реалізації газу", вул. Вокзальна,4, м. Кременець, Тернопільська область (код 39460902) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", 01001, м.Київ, вул. Б.Хмельницького, 6 (код 20077720) 3015 (три тисячі п'ятнадцять) грн. 13 коп. пені, 466 (чотириста шістдесят шість) грн. 16 коп. 3% річних, 1748 (одну тисячу сімсот сорок вісім) грн. 74 коп інфляційних нарахувань та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. рівно судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Суддя Ю.О. Чопко

Протягом двадцяти днів з дня складення це рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного господарського суду через господарський суд Тернопільської області.