ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018р. Справа №914/512/18

місто Львів

За позовом: Заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області, м. Яворів, в інтересах держави в особі:
позивача:Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області, с. Віжомля,
до відповідача:фізичної особи-підприємця Чернік Володимира Михайловича, м. Львів,
про: визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути приміщення.
Суддя Березяк Н.Є. Секретар судового засідання Кравець О.І.
За участю представників:
прокурор:Куцик В.Б.,
позивач:не з'явився,
відповідач:Чернік В.М.

Прокурору та відповідачу роз'яснено права та обов'язки, передбачені ст. 39, 42 ГПК України.

Суть спору: на розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури Львівської області в інтересах держави в особі Віжомлянської сільської ради Яворівського району Львівської області до фізичної особи-підприємця Чернік Володимира Михайловича про визнання недійсним договору оренди та зобов'язання повернути приміщення.

Ухвалою суду від 26.03.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 24.04.2018.

20 квітня 2018 року Віжомлянською сільською радою подано клопотання про розгляд справи без участі уповноваженого представника позивача.

В підготовче засідання прокурор з'явився, повідомив суд, що ним подано усі наявні докази.

В підготовче засідання відповідач з'явився, подав письмову заяву про визнання вимог прокурора та надав усні пояснення.

Судом у підготовчому засіданні здійснено усі необхідні дії передбачені для розгляду справи по суті, закрито підготовче засідання та розпочато розгляд справи по суті за заявою сторін.

Прокурор позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди приміщення для використання орендарем такого приміщення з метою здійснення торгівлі, яке знаходиться в будівлі дитячого садочку в с. Віжомля вул. Д.Галицького, 41. Так, прокурор вказує, що при укладенні оспорюваного договору між сторонами такого було порушено низку вимог закону, зокрема, ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, ч. 5 ст. 63 Закону України «Про освіту», адже відповідач орендує приміщення навчального закладу не для цілей навчально-виховного процесу. Відтак, просить визнати недійсним договір оренди приміщення від 04.07.2016 та зобов'язати повернути спірне приміщення сільській раді.

Відповідач позовні вимоги визнав повністю, повідомив що поверне приміщення сільській раді.

В судовому завданні 24.04.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Суд заслухавши пояснення прокурора та відповідача, дослідивши матеріали справи, та оцінивши докази в їх сукупності, встановив наступне:

10 червня 2016 року Віжомлянською сільською радою Яворівського району Львівської області прийнято рішення №75 «Про надання в оренду частини недіючого приміщення ДНЗ в с. Віжомля ПП Чернік Володимиру Михайловичу». Вказаним рішенням зокрема прийнято надати відповідачу в оренду частину приміщення недійочого дошкільного навчального закладу с. Віжомля площею 88,99 кв.м. розташованого на першому поверсі за адресою с. Віжомля, вул. Д.Галицького, 41 для здійснення торгівельної діяльності.

04 липня 2016 року між позивачем та відповідачем укладено Договір оренди приміщення (надалі - Договір). За умовами цього договору Орендодавець (позивач у справі) передає, а Орендар (відповідач у справі) приймає у строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене майно, а саме, частину приміщення дошкільного навчального закладу в селі Віжомля, площею 80,99 кв.м., розміщене за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, вулиця Д. Галицьокого, 41, на першому поверсі будівлі, що перебуває на балансі Віжомлянської сільської ради. Об'єкт оренди використовується Орендарем з метою здійснення торгівлі.

04 липня 2016 року згідно з актом приймання-передачі частини приміщення Дитячого садка села Віджомля передано в оренду частино приміщення згідно з укладеним Договором.

Довідкою від 05.12.2017 №662 Віжомлянської сільської ради Яворівського району встановлено, що будівля дитячого садка знаходиться на балансі Віжомлянської сільської ради з 1990.

Відтак, прокурор вважаючи укладений Договір таким, що суперечить закону просить визнати його недійсним, а приміщення повернути балансоутримувачу.

Відповідач позов визнав, про що письмово повідомив суд та усно підтвердив таке у судовому засіданні.

Проаналізувавши всі обставини та матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора та відповідача, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

При ухваленні рішення, суд виходив з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про освіту» та інших нормативно-правових актів.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Відповідно до части 7 статті 179 Господарського кодексу України господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.

Згідно з статтею 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

У постанові від 13.04.2016 у справі № 3-291гс 16 Верховний Суд України зазначив: «Визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за ст. 16 ЦК і загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 ЦК. Отже, ЦК України імперативно не визнає оспорюваний правочин недійсним, а лише допускає можливість визнання його таким у судовому порядку, при цьому визнання такого правочину недійсним відбувається судом, по-перше, за вимогою однієї із сторін або іншої заінтересованої особи, а по-друге, якщо в результаті судового розгляду такого звернення буде доведено наявність визначених законодавством підстав недійсності правочину».

Пунктом 2.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 11 «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Відповідність чи невідповідність правочину вимогам закону має оцінюватися господарським судом стосовно законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. У разі, коли після такого вчинення набрав чинності акт законодавства, норми якого інакше регулюють правовідносини, ніж ті, що діяли в момент вчинення правочину, то норми такого акта, якщо він не має зворотної сили, застосовуються до прав та обов'язків сторін, які виникли з моменту набрання ним чинності (п. 2.9. постанови № 11).

Частиною 1 ст. 14 Закону України «Про освіту» передбачено, що місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування здійснюють державну політику в галузі освіти і в межах їх компетенції, зокрема, забезпечують розвиток мережі навчальних закладів та установ, організацій системи освіти, зміцнення їх матеріальної бази, господарське обслуговування.

Із системного аналізу статей 61 та 63 Закону України «Про освіту» встановлено, що в якості додаткових джерел фінансування навчальних закладів передбачена можливість залучати у тому числі доходи від надання в оренду приміщень, однак встановлена заборона на використання таких приміщень не за призначенням.

Так, як встановлено з оспорюваного Договору, рішення сільської ради №75, та не заперечується відповідачем, приміщення дитячого садка в с. Віжомля надається для здійснення підприємницької діяльності.

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що Договір оренди приміщення від 04.07.2016 оренди нерухомого майна загальною площею 80,99 кв.м., за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, вулиця Д. Галицьокого, 41, укладений між позивачем та відповідачем не відповідає вимогам закону, внаслідок чого він підлягає визнанню недійсним.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину (абзац другий ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини 3 статті 207 Господарського кодексу України, виконання господарського зобов'язання, визнаного судом недійсним повністю або в частині, припиняється повністю або в частині з дня набрання рішенням суду законної сили як таке, що вважається недійсним з моменту його виникнення. У разі якщо за змістом зобов'язання воно може бути припинено лише на майбутнє, таке зобов'язання визнається недійсним і припиняється на майбутнє.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відтак, вимоги прокурора в частині зобов'язання відповідача звільнити та передати за актом приймання-передачі позивачу частину приміщень дошкільного навчального закладу в с. Віжомля, площею 80,99 кв.м., розміщене за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, вулиця Д. Галицьокого, 41, що знаходиться на першому поверсі будівлі, вартістю 57626 грн. підлягають до задоволення.

Частиною 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України вказано, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судові витрати на підставі статей 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак судовий збір покладається на відповідача та підлягає відшкодування прокуратурі Львівської області.

З огляду на викладене, виходячи з положень чинного законодавства України, матеріалів та обставин справи, враховуючи практику застосування законодавства вищими судовими інстанціями, керуючись статтями 10, 12, 20, 73, 74, 75, 76, 79, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги задоволити повністю.

2. Визнати недійсним Договір оренди приміщення від 04.07.2016 укладений між Віжомлянською сільською радою Яворівського району Львівської області в особі сільського голови Драбчук Оксани Дмитрівни і фізичною особою-підприємцем Чернік Володимиром Михайловичем договір оренди приміщення, а саме: частину приміщення дошкільного навчального закладу в селі Віжомля, площею 80,99 кв.м., розміщене за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, вулиця Данила Галицького, 41 на першому поверсі будівлі та застосувати наслідки недійсності правочину.

3. Зобов'язати фізичну особу-підприємця Чернік Володимира Михайловича звільнити та передати за актом приймання-передачі Віжомлянськіій сільській раді Яворівського району Львівської області частину приміщень дошкільного навчальног7о закладу в селі Віжомля, площею 80,99 кв.м., розміщене за адресою: Львівська область, Яворівський район, село Віжомля, вулиця Данила Галицького, 41, що знаходиться на першому поверсі будівлі, вартістю 57626 грн.

4. Стягнути з фізичної особи-підприємця Чернік Володимира Михайловича (АДРЕСА_1; індивідуальний податковий номер НОМЕР_1) на користь прокуратури Львівської області (79000, місто Львів, проспект Шевченка, будинок 17-19; ідентифікаційний код 02910031) 3524,00 грн. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 04.05.2018.

Суддя Березяк Н.Є.