ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 18/1355/12

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Жукова С.В., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:

заявник - Полтавське об'єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області,

представник заявника не скористався правом участі у судовому засіданні, повідомлений належним чином,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Завод газорозрядних ламп»,

ліквідатор - арбітражний керуючий Штельманчук М.С.,

представник - Новак А.І.,

кредитор - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.,

представник - Арбузов О.О.,

розглянув касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В.

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017

у складі колегії суддів: Фоміна В.О. (головуючий), Камишева Л.М., Крестьянінов О.О.

та на ухвалу Господарського суду Полтавської області від 27.07.2017

у складі судді Білоусова С.М.

у справі за заявою Полтавського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод газорозрядних ламп»

про визнання банкрутом.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Розгляд справи відбувається відповідно до положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 22.12.2011 № 4212-VI, чинній після 19.01.2013, далі - Закон про банкрутство).

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанції

1. 20.07.2012 ухвалою Господарського суду Полтавської області порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод газорозрядних ламп».

2. 14.01.2015 постановою Харківського апеляційного господарського суду замінено конкурсного кредитора ПАТ «Кредитпромбанк» на нового кредитора - ПАТ «Дельта Банк».

3. 15.12.2015 постановою Господарського суду Полтавської області ТОВ «Завод газорозрядних ламп» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру строком на 12 місяців, ліквідатором по справі призначено арбітражного керуючого Штельманчука М.С., якого зобов'язано виконати всі дії по ліквідації банкрута, докази надати суду.

4. Судами встановлено, що в ході здійснення ліквідаційної процедури, ліквідатором вчинялись дії щодо продажу майна боржника, яке знаходиться в заставі у АТ «Дельта Банк», але у зв'язку з відсутністю учасників, аукціони призначені на 20.01.2017, 17.05.2017, 26.05.2017, визнані такими, що не відбулись.

5. Порядок проведення вказаних аукціонів погоджувався заставним кредитором листами від 21.03.2017 №23.1/152, від 29.05.2017 №23.1/310, від 02.06.2017 №23.1/338.

6. 03.07.2017 ліквідатором на сайті Вищого господарського суду України та Міністерства юстиції України розміщені оголошення про проведення другого повторного аукціону з продажу майна боржника окремими лотами, призначеного на 03.08.2017 (лоти №№ 47, 48), яке знаходиться в заставі у АТ «Дельта Банк», з можливістю зниження початкової вартості.

Обґрунтування позову

7. 11.07.2017 ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Господарського суду Полтавської області з заявою про скасування проведення двох повторних аукціонів, призначених на 03.08.2017. Заява мотивована порушенням ліквідатором вимог статті 42 Закону про банкрутство, оскільки банк не давав згоду на проведення аукціону саме з можливістю зниження початкової вартості.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

8. 27.07.2017 ухвалою Господарського суду Полтавської області, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017, у задоволенні заяви банку відмовлено. Суди вказали, що Закон про банкрутство не надає права кредитору, вимоги якого забезпечені заставою майна, встановлювати додаткові вимоги щодо початкової вартості майна, що підлягає продажу на аукціоні, а також порядку її зниження.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (відповідача по справі)

9. 21.11.2017 ПАТ «Дельта Банк» подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 27.07.2017 та прийняти нове рішення про задоволення заяви банку про скасування проведення двох других повторних аукціонів, призначених на 03.08.2017, посилаючись на порушення судами положень частини четвертої статті 42 Закону про банкрутство. Також стверджує про неповноту оцінки судами доводів скаржника.

Б. Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

10. У відзиві на касаційну скаргу ліквідатор ТОВ «Завод газорозрядних ламп» Штельманчук М.С., посилаючись на правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права, просить залишити судові рішення без змін. Крім того ліквідатор, як вбачається зі змісту відзиву, зазначає, що положеннями Закону про банкрутство не передбачено такого способу захисту прав, як скасування аукціону, який ще не відбувся.

В. Пояснення учасників справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні представники учасників справи підтримали наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

11. Господарський процесуальний кодекс України (у редакції від 06.11.1991)

Стаття 43. Оцінка доказів

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом...

12. Господарський процесуальний кодекс України (в редакції після 15.12.2017)

Стаття 300. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази…

13. Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника бо визнання його банкрутом» (у редакції Закону від 22.12.2011 № 4212-VI, чинній після 19.01.2013)

Стаття 42. Ліквідаційна маса

…

4. Майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує.

Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду…

Стаття 43. Оцінка майна банкрута

1. Майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

2. Під час продажу майна банкрута на аукціоні вартість майна, що визначається ліквідатором, є початковою вартістю.

3. Оцінка майна державних підприємств та підприємств, у статутному капіталі яких частка державної власності перевищує 50 відсотків, здійснюється обов'язково із залученням суб'єктів оціночної діяльності у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Стаття 44. Продаж майна банкрута

…

5. Ліквідатор здійснює продаж майна боржника у вигляді цілісного майнового комплексу. У разі якщо продати майно боржника у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося, ліквідатор здійснює продаж майна боржника частинами…

Стаття 65. Особливості проведення повторного аукціону

1. Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення аукціону без визначення переможця протягом місяця (у разі продажу нерухомого майна - двох місяців) організатор аукціону зобов'язаний провести повторний аукціон.

2. Якщо інше не встановлено договором, у разі закінчення повторного аукціону без визначення переможця протягом місяця організатор аукціону зобов'язаний провести другий повторний аукціон.

3. Якщо інше не встановлено договором, початковою вартістю повторного аукціону, другого повторного аукціону є вартість, зменшена на 20 відсотків щодо початкової вартості відповідно попереднього аукціону, попереднього повторного аукціону.

4. До участі у повторному аукціоні не допускаються переможці попередніх торгів, що не сплатили в установлений строк вартості лота за договором, відмовилися від укладення договору купівлі-продажу чи від підписання протоколу із зазначенням результатів аукціону.

Стаття 66. Особливості проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості

1. Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, аукціон проводиться без можливості зниження початкової вартості.

2. Повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону.

3. Якщо інше не встановлено договором про проведення аукціону, другий повторний аукціон проводиться з можливістю зниження початкової вартості.

4. Під час проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості, за відсутності бажаючих укласти договір ліцитатор знижує початкову вартість на крок аукціону доти, доки не виявиться бажаючий укласти договір.

5. Якщо після зниження початкової вартості виявиться бажаючий (бажаючі) укласти договір, аукціон проводиться у загальному порядку.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

14. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 300 ГПК України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права. При цьому суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

15. Доводи скаржника щодо порушення судами першої та апеляційної інстанцій процесуальних норм в частині неповноти встановлення і дослідження обставин справи, судова колегія вважає безпідставними, враховуючи позицію Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994.

Крім того, аналізуючи через призму статті 43 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Мала проти України» (Рішення ЄСПЛ від 03.07.2014 заява № 4436/07). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що згідно з практикою Суду, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, у рішеннях судів та органів, що вирішують спори, має бути належним чином викладено підстави, на яких вони ґрунтуються. Обсяг цього обов'язку щодо обґрунтовування рішення може бути різним залежно від характеру самого рішення і має визначатись з урахуванням обставин відповідної справи.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У нинішній справі Верховний Суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

16. Доводи щодо порушення судами положень частини четвертої статті 42 Закону про банкрутство відхиляються судовою колегією з огляду на наступне.

Частиною четвертою статті 42 Закону про банкрутство встановлено, що майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов'язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду.

Тобто, положеннями статті 42 Закону про банкрутство законодавець визначив порядок надання згоди на відчуження заставного майна, згідно якого така згода є безумовною та надається кредитором-заставодержателем, або судом (за відсутності згоди кредитора-заставодержателя), а дії ліквідатора, спрямовані на її одержання, є необхідними для формування ліквідаційної маси банкрута. При цьому, надання згоди на продаж заставного майна забезпеченим кредитором не надає йому права обирати порядок та умови реалізації заставного майна, оскільки такий порядок та умови визначені Законом.

Колегія суддів відзначає, що передбачений наведеною вище нормою дозвіл дається на реалізацію майна боржника в цілому, а не на кожну окрему дію, спрямовану на реалізацію майна боржника (зокрема, не на проведення конкретного аукціону, а на продаж майна банкрута).

Крім того, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що у відповідності до вимог, передбачених статтями 65, 66 Закону про банкрутство у договорі про організацію та проведення аукціону від 18.11.2016 сторони погодили проведення повторного та другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні заяви, а дії ліквідатора з призначення другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості вірно визнано такими, що відповідають положенням Закону про банкрутство.

17. Також колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що подача заявником прохання скасувати проведення торгів, які лише мають відбутися, є по суті вимогою на майбутнє, фактично є заходом забезпечення вимог кредитора - забороною проводити торги, але подана банком заява не містить належного правового та доказового обґрунтування підстав вжиття таких заходів, що не відповідає вимогам статей 66, 67 ГПК України (у редакції до 15.12.2017)

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

18. Таким чином, оскільки оскаржені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. та про залишення без змін постанови Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 і ухвали Господарського суду Полтавської області від 27.07.2017.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» Кадирова В.В. залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 31.08.2017 та ухвалу Господарського суду Полтавської області від 27.07.2017 у справі № 18/1355/12 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді С.В. Жуков

В.Я. Погребняк