УХВАЛА

м. Київ

07.05.2018Справа № 910/14216/17

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., при секретарі судового засідання Мазур В.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні

заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"

про відстрочення виконання судового рішення

у справі № 910/14216/17

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

до товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг";

про стягнення 19 734 943,15 грн.

та за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас"

про розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р.

Представники сторін:

від позивача: Тимошина О.А., довіреність № 6 від 04.01.2017р.;

Шморгун Р.М., довіреність № 15 від 27.04.2018р.;

від відповідача (заявника): Мегріш Є.Я., довіреність № 7-ДТ від 01.02.2018р.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва звернулось товариство з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління Донбас" з позовними вимогами до товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про стягнення 19 734 943,15 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.11.2017р. прийнято зустрічну позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про розірвання договору поставки № 30214У від 03.02.2014р. для спільного розгляду з первісною позовною заявою.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Шахтоуправління "Донбас" 10 006 908 грн. 97 коп. заборгованості, 869 778 грн. 93 коп. - 3% річних, 8 838 568 грн. 43 коп. - інфляційних втрат та 239 760 грн. 59 коп. - витрат по сплаті судового збору. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю.

13.12.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" звернулось з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі №910/14216/17, у зв'язку з чим 19.12.2017р. матеріали справи були скеровані до Київського апеляційного господарського суду.

26.03.2018р. на адресу Господарського суду міста Києва надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 910/14216/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018р. відкладено вирішення питання про прийняття заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду до повернення матеріалів справи №910/14216/17 до Господарського суду міста Києва.

05.04.2018р. матеріали справи № 910/14216/17 повернуто до Господарського суду міста Києва разом з постановою Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018р., якою рішення суду від 28.11.2017р. залишено без змін.

16.04.2018р. на виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17 з урахуванням постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.02.2018р. видано відповідний наказ.

Оскільки матеріали справи № 910/14216/17 було повернуто до Господарського суду міста Києва, суд призначив заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 910/14216/17 до розгляду в судовому засіданні на 25.04.2018р.

В судовому засіданні 25.04.2018р. ухвалено залишити заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду у справі №910/14216/17 без розгляду, оскільки заява підписана особою, яка не має право її підписувати.

26.04.2018р. через загальний відділ Господарського суду міста Києва повторно надійшла заява товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду у справі № 910/14216/17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.04.2018р. розгляд заяви товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочення виконання рішення суду від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17. призначено на 07.05.2018р.

Присутній у судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги та обставини, наведені в заяві про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17.

Представники позивача заперечили щодо задоволення заяви про відстрочку виконання рішення, посилаючись на те, що заявником не надано належних доказів на підтвердження існування виняткових обставин, що можуть бути підставами відстрочення виконання рішення, а також подав письмові заперечення.

Розглянувши заяву товариства з обмеженою відповідальністю "ДТЕК Трейдінг" про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17, суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні з наступних підстав.

Статтею 326 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 237 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 № 475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Судом враховано, що пункт 1 статті 6 §1 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і неупередженим судом. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд".

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.07.2004 у справі "Шмалько проти України" (заява № 60750/00) зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина "судового розгляду".

При цьому, в рішенні Європейського суду з прав людини від 15.01.2010 у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" зазначено, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, було ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій із сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті Першого протоколу до Конвенції.

Виконання судового рішення має бути захищене як складова частина доступу до суду в світлі вимог ст. 6 Конвенції (Справа "Горнсбі проти Греції" (Case of Hornsby v. Greece) від 19.03.1997.

Частиною 1 статті 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відповідно до частин 3 та 4 статті 331 Господарського процесуального кодексу України підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

При цьому, слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених статтею 331 Господарського процесуального кодексу України, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочення виконання рішення господарський суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

В зв'язку з тим, що відстрочка продовжує період відновлення порушеного права стягувача, при її наданні, суди в цілях вирішення питання про можливість її надання, а також визначення строку продовження виконання рішення суду, повинні враховувати закріплені в нормах матеріального права, і перш за все у Європейській конвенції про захист прав людини та основних свобод, що є частиною національного законодавства, допустимі межі надання відстрочки виконання судового рішення.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, несвоєчасне виконання рішення суду може бути мотивоване наявністю певних обставин, відстрочка виконання рішення суду не повинна шкодити сутності права, гарантованого ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, згідно якої "кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру..", а у системному розумінні даної норми та національного закону, суд не повинен перешкоджати ефективному поновленню у правах, шляхом виконання судового рішення, тобто довготривале невиконання рішення суду може набути форми порушення права на справедливий судовий розгляд, що не може бути виправдано за конкретних обставин справи. До того ж, довготривале невиконання рішення суду порушує право на повагу до власності та на вільне володіння власністю у зв'язку з тим, що рішення набуває ознак довготривалого невиконання.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом'якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер. Обставини, які зумовлюють надання розстрочки виконання рішення суду повинні бути об'єктивними, непереборними, іншими словами - виключними обставинами, що ускладнюють вчасне виконання судового рішення.

Так, у п. 40 рішення від 17.05.2005 року у справі "Чіжов проти України" Суд зазначив, що затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається п. 1 ст. 6 Конвенції. На державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці.

Із підстав, умов та меж надання відстрочки виконання судового рішення слідує, що безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Отже, питання щодо надання відстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися господарськими судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Таким чином, необхідною умовою задоволення заяви про надання відстрочки виконання рішення суду є з'ясування факту дотримання балансу інтересів сторін, господарські суди повинні досліджувати та оцінювати не тільки доводи боржника, а і заперечення кредитора, зокрема, щодо і його фінансового стану. При цьому, суд повинен врахувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення у встановлений строк, але, перш за все, повинен врахувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення.

Обґрунтовуючи подану заяву про відстрочення виконання рішення заявник, зокрема, посилається на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості, оскільки до 02.12.2014р. ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» було зареєстровано у м. Донецьку, яке віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що призвело до тимчасової неможливості належного виконання договірних зобов'язань у червні-жовтні 2014 року, відтак, утворення заборгованості.

Також, ситуація, що склалася на території Донецької області, заблокувала роботу банківської системи, а тому здійснення ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» будь-яких платежів, у томі числі для розрахунку із позивачем, стало неможливим.

Викладені обставини, на думку відповідача, свідчать про відсутність його вини в утворенні заборгованості перед позивачем, адже, саме зазначені вище обставини мали для ТОВ «ДТЕК Трейдінг» надзвичайний, невідворотний характер, вони не залежали від його волевиявлення, але потягли за собою тимчасову неможливість належного виконання договірних зобов'язань з ТОВ «Шахтоуправління Донбас».

Також, заявник вважає, що зазначені вище обставини, а саме проведення антитерористичної операції, пов'язана з цим скрутна економічна ситуація в країні негативним чином вплинули на фінансові показники та результати діяльності товариства.

На підтвердження скрутного матеріального становища відповідач надав копії Балансів «Звіт про фінансовий стан» станом на 31.12.2014р., 31.12.2015р., 31.12.2016р., 31.12.2017р., та податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2014р.-2017р.

Відповідач вважає, що сплата заборгованості за рішенням у даній справі на даний час може спричинити зупинення діяльності ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ», зробити підприємство неплатоспроможним взагалі, зупинити можливість розрахунку з іншими контрагентами, державою в частині виконання зобов'язань по сплаті податків, обов'язкових платежів тощо, що в подальшому може призвести до банкрутства та ліквідації товариства.

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем змінено своє місцезнаходження на місто Київ, вул. Льва Толстого, 57, тобто на територію, підконтрольній Україні, відповідач повноцінно здійснює свою господарську діяльність, має рахунки, які відкриті в банківських установах, розташованих на території, підконтрольної Україні, та має можливість здійснювати платежі.

Тому посилання на відсутність доступу та можливості розпоряджатися власними банківськими рахунками є неактуальним станом на момент звернення до суд з заявою про відстрочку виконання рішення та не відповідає дійсності.

Також, як вірно зазначено позивачем у його запереченнях, твердження відповідача про неможливість отримання та/або переказу ним грошових коштів, блокування банківської системи протягом червня-жовтня 2014 року, тобто періоду виконання відповідачем грошових зобов'язань перед позивачем, спростовуються фактами, встановленими, зокрема, рішенням Господарського суду Запорізької області від 28.10.2014р. по справі № 905/3581/14-908/3526/14 та від 19.01.2015р. по справі №905/3995/14-908/4415/14.

Так, у судовому рішенні від 27.10.2014р. по справі № 905/3581/14-908/3526/14 зазначається про звернення ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» до суду у вересні 2014 року із вимогою про стягнення із контрагента 765 000,00 грн. основного боргу, пені 3% річних, індексу інфляції. Зазначена сума боргу була отримана відповідачем від контрагента у жовтні 2014р., що підтверджується довідкою ПАТ «ПУМБ» від 08.10.2014р.

Аналогічний факт встановлений у судовому рішенні від 19.01.2015р. по справі №905/3995/14-908/4415/14. ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» звернулось до суду у жовтні 2014р. із вимогою стягнути з контрагента 9 139 277,76 грн. основного боргу, пені, інфляційних втрат та 5% користування чужими грошовими коштами. Вказана заборгованість була повністю погашена контрагентом шляхом перерахування грошових коштів в період з червня 2014р. по липень 2014, що підтверджується довідкою ПАТ «ПУМБ» від 18.11.2014р.

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішеннях Господарського суду Запорізької області від 28.10.2014р. по справі № 905/3581/14-908/3526/14 та від 19.01.2015р. по справі №905/3995/14-908/4415/14, які набрали законної сили, не доказуються.

Зазначене свідчить, що відповідач отримував грошові кошти за спірний період на свій рахунок, але своїх зобов'язань перед позивачем не виконував.

З наданих копій балансу (звіту про фінансовий стан) на 31.12.2017 рік, як доказ скрутного фінансового становища, вбачається, що у 2017 році відповідач, маючи заборгованість перед позивачем в розмірі 19 955 016,92 грн., вклав грошові кошти у фінансові інвестиції (код рядку 1035), які склали 2 216 827,00 грн., з метою одержання доходу (прибутку) у майбутньому.

Відповідно до податкових декларацій за 2015, 2016 роки (п. 3.1.9 додатків РІ «Різниці») відповідач безоплатно перерахував суми коштів або вартості товарів, виконаних робіт, наданих послуг неприбутковим організаціям у розмірі 114 398 834,00 грн. у 2015 році та у розмірі 3 145 374,00 грн. у 2016 році.

Тобто, відповідач, маючи грошові кошти у сумі більшій ніж необхідно для погашення його заборгованості перед позивачем, жодного платежу на користь позивача не здійснив та свідомо спрямував їх в інвестиції та в безоплатному порядку перерахував неприбутковим організаціям.

Та обставина, що відповідач мав можливість інвестувати та в безоплатному порядку перерахувати неприбутковим організаціям грошові кошти у зазначених вище обсягах, спростовує його твердження, що стягнення заборгованості за рішенням суду у даній справі в розмірі 19 955 016,92 грн. може призвести до банкрутства підприємства, а також про відсутність фінансових ресурсів для цього.

Вказана поведінка відповідача свідчить про ігнорування його заборгованості перед позивачем та спроби уникнути її погашення, зокрема, шляхом відстрочення рішення суду у даній справі.

Статтею 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата є недержавною неприбутковою самоврядною організацією, яка об'єднує юридичних осіб, які створені і діють відповідно до законодавства України, та громадян України, зареєстрованих як підприємці, та їх об'єднання.

Згідно з частиною 1 статті 14-1 статті 1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні").

Як роз'яснило Міністерство юстиції України в листі від 30.05.2014 №6602-0-26-14/8.1 торгово-промислова палата засвідчує форс-мажорні обставини відповідно до умов договорів (контрактів) на підставі чинного законодавства України, Методики про порядок засвідчення Торгово-промисловою палатою України форс-мажорних обставин.

До Торгово-промислової палати України зацікавлена сторона договору (контракту) подає письмову заяву, підписану її керівником. Заява прописується у довільній формі. В заяві вказуються початок виникнення подій (які віднесені в контракті/договорі до форс-мажорних обставин), період дії цих обставин та їх наслідки. Також у заяві вказується, які зобов'язання за договором не можуть бути виконані внаслідок настання форс-мажорних обставин, та контактна інформація для зворотного зв'язку.

До заяви додаються такі документи: належним чином засвідчена копія договору (контракту) з усіма додатками (змінами та доповненнями, якщо вони були). У ньому мають бути вказані обставини, що звільняють сторони від відповідальності, перераховані події, які сторони погодилися вважати форс-мажорними, вказані органи країн, що підтверджують факт настання обставин форс-мажору; інформація про обсяг виконаних (або невиконаних) зобов'язань по договору (контракту); документи компетентних державних органів, що підтверджують настання події.

Заявник несе відповідальність за достовірність наданих документів згідно з чинним законодавством України.

За результатами розгляду документів Торгово-промислова палата України видає сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини. Сертифікат (висновок) про форс-мажорні обставини - це документ установленої форми, який є підтвердженням настання форс-мажорних обставин на території України, виданий Торгово-промисловою палатою України згідно з нормами чинного законодавства.

Сертифікат (висновок) видається заявнику на бланку Торгово-промислової палати України. У сертифікаті (висновку) вказуються сторони контракту (договору), дата його укладення, місце, час, період (якщо це можливо вказати на дату звернення), протягом якого мали місце надзвичайні та невідворотні події.

Сертифікат (висновок) підписується Президентом Торгово-промислової палати України, Першим віце-президентом або Віце-президентами. На сертифікаті (висновку) ставиться печатка Торгово-промислової палати України.

Порядок видачі сертифікатів визначено Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженим рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 15.07.2014 № 40 (3) та новою редакцією Регламенту, затвердженою рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 (5).

Підпунктом 3.3.1 пункту 3.1 Регламенту визначено, що форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (Force Majeure) - це надзвичайні та невідворотні обставини, які об'єктивно впливають на виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків за законодавчими і іншими нормативними актами, дію яких неможливо було передбачити та дія яких унеможливлює їх виконання протягом певного періоду часу.

Згідно з пунктом 6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за заявою зацікавленої особи по кожному окремому договору, контракту, угоді тощо, а також по податкових та інших зобов'язаннях/обов'язках, виконання яких настало згідно з законодавчим чи іншим нормативним актом або може настати найближчим часом і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин.

Однак, форс-мажорні обставини, якими відповідач обгрунтовує заяву про відстрочку виконання рішення щодо відсутності вини у виникненні заборгованості та неможливості сплати борг, досліджувались судом при прийнятті рішення у даній справі та не знайшли свого підтвердження у встановленому законом порядку.

Також, з листа №383 від 24.04.2018р. вбачається, що приватним виконавцем Дяченком Є.С. відкрито виконавче провадження №56226983 з примусового виконання наказу Господарського суду міста Києва від 16.04.2018р. по справі № 910/14216/17 та винесено постанову про арешт коштів боржника в шести банківських установах.

19.04.2018р. приватним виконавцем Д'яченком Є.С., керуючись ст. 26, 56 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про арешт коштів боржника в банківських установах: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», МФО 300023; Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», МФО 334851; Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», МФО 300346; Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», МФО 300465; Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», МФО 320478; Публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», МФО 321767, у межах заборгованості за наказом Господарського суду міста Києва від 16.04.2018р. № 910/14216/17.

Станом на 23.04.2018р. з рахунків боржника списано залишок заборгованості за судовим наказом в загальному розмірі 21 450 468,00 грн., а надлишково стягнуті кошти у сумі 15 220 213,62 грн. повернуто відповідачу.

Тобто, станом на 23.04.2018р. на рахунках відповідача були наявні грошові кошти в сумі більшій ніж необхідно для погашення заборгованості перед позивачем, однак відповідачем погашення боргу в добровільному порядку не здійснено навіть частково.

23.04.2018р. до приватного виконавця звернувся представник відповідача з витягом ухвали Верховного Суду від 16.04.2018р. по справі № 910/14216/17 з офіційного сайту Єдиного державного реєстру судових рішень.

Враховуючи те, що ухвалою Верховного Суду від 16.04.2018р. при відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою відповідача було ухвалено зупинити виконання рішення від 28.11.2017р. Господарського суду міста Києва по справі №910/14216/17 до закінчення його перегляду в касаційному порядку, 23.04.2018р. приватним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з виконання судового наказу.

Тобто, станом на 24.04.2018р. та до розгляду касаційної скарги на депозитному рахунку приватного виконавця залишаються грошові кошти відповідача у сумі 21 450 468,00 грн., яких достатньо для виконання рішення суду у даній справі.

Викладене дає всі підстави стверджувати, що у відповідача були і є реальні можливості своєчасного виконання рішення суду від 28.11.2017р. у справі №910/14216/17, а також про відсутність існування виняткових обставин, на які посилається у заяві відповідач як підставу для відстрочення виконання рішення суду.

Судом також враховано, що під час перебування справи на розгляді в суді першої та апеляційної інстанцій відповідачем не було вчинено жодних дій, направлених на погашення заборгованості перед позивачем.

Крім того, суд вважає, що сам по собі важкий фінансовий стан заявника, в розумінні статті 331 Господарського процесуального кодексу України, не є тією виключною обставиною, яка б давала підстави для відстрочення виконання рішення суду, адже її наявність (відсутність) прямо залежить від власної діяльності суб'єкта господарювання - заявника.

Аналогічну правову позицію викладено Вищим господарським судом України у постанові від 02.03.2016 у справі № 905/1516/14, в який зазначено, що відсутність у боржника грошових коштів не може свідчити про неможливість виконання рішення суду з огляду на існування інших, крім звернення стягнення на грошові кошти, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", способів виконання рішення суду.

Також, відповідач у заяві зазначає, що діяльність ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» є соціально значущою, більша кількість контрагентів відповідача є підприємствами соціально значущої для держави енергетичної галузі, яка наразі перебуває у процесі стагнації, через що спостерігається низький рівень проведення розрахунків за спожиту продукцію, закуплену у відповідача. А також, що погашення заборгованості на даний момент за наявності збитковості діяльності як такої фактично негативно вплине і на інших осіб - призведе до неможливості виконати зобов'язання з оплати вугілля перед державними шахтами.

Однак, як зазначено вище, збитковість та відсутність грошових активів відповідачем не доведено, а зобов'язання відповідача перед іншими його кредиторами не є більш пріоритетними, ніж зобов'язання перед позивачем щодо погашення заборгованості за рішенням у даній справі.

Крім того, суд наголошує, що відповідно до статті 42 Господарського кодексу України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 44 Господарського кодексу України, підприємництво здійснюється на основі, зокрема, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.

Ризики при збитковій підприємницькій діяльності несе сам суб'єкт господарювання, а відповідно нерентабельність та неприбутковість відповідача стосується діяльності самого відповідача, у зв'язку з чим наведені ризики не можуть бути ризиками іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

При цьому, жодних доказів негативного впливу чи загрози виникнення соціальних та економічних наслідків, у разі негайного погашення заборгованості перед позивачем відповідач не надав.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, на виконання судового рішення у справі заявник (боржник) повинен повернути стягувачу належне останньому майно (грошові кошти), тому подальше невиконання остаточного судового рішення буде прямим порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одночасно, суд вважає за необхідне зазначити, що протягом зазначеного заявником строку відстрочення виконання рішення кредитор не матиме можливості користуватися своїми грошовими коштами без отримання будь-якої компенсації, оскільки за практикою Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17.02.2016 у справі № 3-1276гс15, "невиконання грошового зобов'язання за наявності судового рішення про задоволення вимог кредитора з розстроченням або відстроченням не призводить до наслідків порушення грошового зобов'язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період такого розстрочення або відстрочення".

Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постанові від 14.12.2016 у справі № 922/796/15.

З огляду на вищевикладене, враховуючи матеріальні інтереси обох сторін та приймаючи до уваги, що заявником (боржником) всупереч приписів частини 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України не надано беззаперечних, неспростовних доказів неможливості чи утруднення на даний час виконання рішення суду, відсутності активів та реальної загрози зупинення господарської діяльності у зв'язку з виконанням рішення суду, винятковості випадку, з наявністю якого процесуальний закон пов'язує можливість надання відстрочки виконання судового рішення, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви ТОВ «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 234, 235, 331 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК ТРЕЙДІНГ» про відстрочку виконання рішення Господарського суду міста Києва від 28.11.2017р. у справі № 910/14216/17.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України, дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст ухвали складено та підписано: 14.05.2018р.

Суддя А.І. Привалов