ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/1502/15
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Аленіна О.Ю.

суддів: Богатиря К.В., Філінюка І.Г.

За участю представників учасників справи:

від ПВКФ "Оскар" - Вудуд Г.І.;

від ПАТ "Сбербанк" - Микитенко О.В.

Інші представники учасників справи у судове засідання не з'явились.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Сбербанк"

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р.

у справі №923/1502/15

за заявою Державної податкової інспекції у м. Херсоні Головного управління ДФС у Херсонській області

до Приватної виробничо-комерційної фірми "Оскар"

про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 в межах справи про банкрутство Приватної виробничо-комерційної фірми "Оскар" (далі - ПВКФ"Оскар") ліквідатором арбітражним керуючим Акопяном Г.Г. подано до господарського суду Херсонської області позовну заяву про визнання правочину від 05.02.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 03.07.2008 недійсним, витребування майна з незаконного володіння ТОВ "Ріелті Менеджмент" та про визнання права власності за боржником на нерухоме майно: Оптово-роздрібний торгівельний комплекс, який знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Молодіжна, буд. 5, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 13.12.2017 заяву ліквідатора арбітражного керуючого Акопяна Г.Г. про визнання правочину недійсним, витребування майна з незаконного володіння та про визнання права власності прийнято до розгляду.

16 січня 2018 ліквідатором подано до господарського суду Херсонської області клопотання про зобов'язання вчинити дії в якому останній просить заборонити Державному підприємству «СЕТАМ» проводити торги з продажу оптово-роздрібного торгівельного комплексу за адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна, буд. 5, до складу якого входять такі об'єкти: літ. А - торговельний комплекс площею 1400,00 кв.м., літ. Б - склад площею 96,3 кв.м, літ. В - вентиляційна, площею 2 кв.м, літ. Г - щитова площею 4.1 кв.м, № 1, 2 - огорожі, № І - мостіння, загальною площею 1502.4 кв.м. за адресою: Херсонська обл. м. Херсон, вул. Молодіжна, 5 та виключити з веб-сайту Державного підприємства «СЕТАМ» наявне оголошення про його продаж.

Своє клопотання ліквідатор обґрунтував тим, що ухвалою господарського суду Херсонської області від 29.12.2017 суд задовольнив заяву ліквідатора ПВКФ "ОСКАР" арбітражного керуючого Акопяна Г.Г. про забезпечення позову та ухвалив, зокрема, зупинити вчинення виконавчих дій з продажу майна оптово-роздрібного торгівельного комплексу за адресою м. Херсон, вул. Молодіжна, буд. 5 в об'єднаному (зведеному) виконавчому провадженні № 55384481, до якого включено виконавче провадження № 55361256 та виконавче провадження № 55361356, яке здійснюється Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, до набрання законної сили судового рішення у справі про банкрутство № 923/1502/15 про визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Ріелті Мененджмент".

Арбітражний керуючий Акопян Г.Г. стверджує, що для виконання вказаної ухвали суду, ПВКФ "ОСКАР" звернулася до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою від 02.01.2018 про зупинення вчинення виконавчих дій. Вказана заява отримана 02.01.2018, про що поставлена відмітка Управління документального забезпечення Міністерства юстиції України на реєстрі поданої документації.

Однак, за твердженням заявника з оголошення на веб-сайті Державного підприємства "СЕТАМ", яке опубліковано 11.01.2018, вказаним підприємством виставлено на торги об'єкт, що є предметом спору у цій справі - оптово-роздрібний торговельний комплекс, загальною площею 1502.4 кв.м., знаходиться за адресою: Херсонська обл., м. Херсон, вул. Молодіжна, 5, номер лоту: 260767, дата проведення аукціону: 12 Лютого 2018 о 09:00.

Таким чином, заявник вважає, що всупереч ухвали Господарського суду Херсонської області від 29.12.2017 у справі № 923/1502/15 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України продовжуються дії, направлені на продаж вказаного майна, не зважаючи на винесену судом ухвалу про заборону, оскільки ухвалу отримано 02.01.2018, а оголошення про продаж спірного майна опубліковано ДП "СЕТАМ" 11.01.2018 року.

Оскільки реалізація арештованого державними виконавцями майна здійснюється ДП "СЕТАМ" на прилюдних торгах (аукціоні), та як зазначено вище ДП "СЕТАМ" 11.01.2018 опублікувало оголошення про реалізацію оптово-роздрібного торговельного комплексу за адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна, буд. 5, на думку заявника, виникла необхідність заборонити ДП "СЕТАМ" проводити торги з продажу вищевказаного об'єкту нерухомого майна та виключити з веб-сайту ДП "СЕТАМ" оголошення про його продаж.

Заявник просив суд вчинини додаткові дії спрямовані на забезпечення його вимог, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, оскільки щодо вказаного нерухомого майна здійснюються заходи з відчуження, при тому, що одночасно в Господарському суді Херсонської області знаходиться судовий спір про право власності на спірне майно та його залучення до ліквідаційної маси.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р. у справі №923/1502/15 задоволено клопотання ліквідатора арбітражного керуючого Акопяна Г.Г. про зобов'язання вчинити дії, заборонено Державному підприємству «СЕТАМ» проводити торги з продажу оптово-роздрібного торгівельного комплексу за адресою: м. Херсон, вул. Молодіжна, буд. 5, до складу якого входять такі об'єкти: літ. А - торговельний комплекс площею 1400,00 кв.м., літ. Б - склад площею 96,3 кв.м, літ. В - вентиляційна, площею 2 кв.м, літ. Г - щитова площею 4.1 кв.м, № 1, 2 - огорожі, № І - мостіння, загальною площею 1502.4 кв.м. за адресою: Херсонська обл. м. Херсон, вул. Молодіжна, 5.

В мотивах оскаржуваної ухвали суд першої інстанції пославшись на приписи ст.ст. 136, 137, 140 ГПК України зазначив, що погоджується з твердженням заявника, що при наведених останнім обставинах невжиття заходів по забезпечення позову може унеможливити виконання рішення суду у справі про банкрутство № 923/1502/15, якщо спірний об'єкт буде продано в процесі виконання судового рішення у іншій справі.

Не погодившись із даною ухвалою до Одеського апеляційного господарського суду звернулось Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (далі - ПАТ "Сбербанк") з апеляційною скаргою в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 по справі №923/1502/15 в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити в задоволенні клопотання боржника про зобов'язання вчинення дій від 16.01.2018.

Апелянт вважає, що оскаржуваною ухвалою порушено його законні права, яка іпотекодержателя спірного майна та як стягувача в рамках виконавчого провадження, а також допущено грубих порушень норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, з огляду на наступне.

Посилаючись на приписи ч.4 ст. 137 ГПК України апелянт зазначає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами, натомість, позивач не є власником спірного майна, а право яке він намагається захистити у нього відсутнє, оскільки поданим позовом він просить суд визнати недійсним правочин, з чим позивач пов'язує можливість визнання за ним права власності на спірне майно, якого на сьогодні, як стверджує апелянт, у нього немає. Однак, за твердженням скаржника, за оспорюваним правочином було змінено особу іпотекодавця, а не власника спірного майна.

Крім того апелянт зазначає, що предметом позову є також й вимога позивача про визнання за ним права власності на спірне майно та його витребування з незаконного володіння, проте, як стверджує скаржник, у порушення приписів ст.392 ЦК України у позові відсутні жодні з умов, за яких позивач мав би просити суд визнати за собою право власності на спірне майно. Так, за твердженням апелянта право власності у Відповідача-1 на спірне майно виникло на підставі іпотечного договору, який не скасований та не оскаржується в даному чи в іншому позові, а не на підставі договору відступлення, на підставі якого лише змінюється особа іпотекодержателя спірного майна, а не власник спірного майна; позивач був стороною правочину, на підставі якого набуто право власності на спірне майно Відповідачем-1, а саме був іпотекодавцем; жодних дій з оскарження іпотечного договору чи реєстраційних дій з реєстрації права власності ТОВ «Ріелті Менеджмент» на спірне майно не було вжито позивачем та не надано до суду жодного доказу незаконності таких дій чи відповідного рішення суду.

Таким чином, апелянт вважає, що у позивача відсутнє право на подання позову про визнання права власності на спірне майно, як відсутні підстави і для розгляду даного предмету позову вцілому, а не лише для його задоволення.

Крім того, апелянт зазначає, що поряд з такими предметами позову, як визнання недійсним договору про відступлення права вимоги та визнання права власності на спірне майно, позивачем заявлено і такий предмет позову, як витребування майна з чужого незаконного володіння, що є прямим та грубим зловживанням процесуальними правами: шляхом подання завідомо безпідставного позову за відсутності предмету спору, який в той же час носить очевидно штучний характер; шляхом необгрунтованого і штучного об'єднання позовних вимог, які не можуть розглядатись в межах однієї справи; шляхом залучення відповідачів, які не можуть бути відповідачами з огляду на суть предмету позовних вимог та шляхом не залучення дійсних відповідачів. Єдиною метою вжиття таких заходів позивачем, на думку апелянта, є його бажання змінити підсудність розгляду справи, яка, за вірного визначення предмету позову та сторін спору, підлягала б розгляду в рамках справи №910/22216/16, що знаходиться в провадженні Господарського суду міста Києва.

Апелянт зазначає, що як вбачається з позову, ТОВ «Ріелті Менеджмент» набуто у власність спірне майно на підставі іпотечного договору, стороною іпотекодавцем за яким є безпосередньо сам Позивач. Таким чином, на думку апелянта, позивач не є особою, майно якої вибуло із власності поза її волею. Спірне майно вибуло із власності позивача на підставі іпотечного договору та у повній відповідності до його умов і норм чинного законодавства, що не було оскаржено у встановленому законом порядку, як вбачається з матеріалів справи та зі змісту позову.

Скаржник вважає, що судом прийнято до розгляду та задоволено заяву про забезпечення позову особи, яка не мала права на подання такої заяви та не мала прав, які вважає порушеними чи кимось оспореними. Більше того, прав які не можуть виникнути навіть в результаті задоволення позову про визнання недійсним правочину з відступлення прав вимог, оскільки скасування договору про відступлення права вимоги кредитора за іпотечним договором, жодним чином не припиняє власності Товариства з обмеженою відповідальністю «РІЕЛТІ МЕНЕДЖМЕНТ» на спірне майно, та більше того, не призводить до виникнення такого права власності у позивача. Відсутність права власності чи володіння у позивача, за твердженням апелянта, підтверджується і відсутністю доказів того, що Позивачем вживались заходи з утримання даного майна, сплати податків за користування земельною ділянкою під спірним майном та здійснення інших витрат і вжиття інших заходів, необхідних для утримання об'єкта нерухомості у належному стані.

Щодо порушення норм процесуального права, апелянт зазначає, що як вбачається із заяви про забезпечення позову, позивачем наведено в описовій частині та витікає з доданих додатків інформація про дійсного власника майна та усіх осіб, які мають речові права відносно спірного майна, однак жодної інформації про вартість спірного майна та можливі завдані збитки стороннім особам, внаслідок застосування заходів забезпечення позову не наведено ні позивачем в позові і заяві про вжиття заходів забезпечення позову, ні судом в ухвалі про заборону проводити торги з продажу спірного майна. Таким чином, апелянт вважає, що зазначену інформацію не досліджено судом, а також не досліджувалось питання необхідності вжиття заходів зустрічного забезпечення, з метою недопущення зловживання Позивачем правом на забезпечення та не досліджено жодним чином інформацію з відкритих і доступних реєстрів щодо стану виконавчого провадження та судової справи, виконавчий документ в рамках якої знаходився на виконанні у виконавчій службі.

Так, за твердженням апелянта, із матеріалів справи вбачається, що опис та арешт спірного майна здійснено в рамках виконавчого провадження №55384481, яке відкрите на виконання наказу Господарського суду міста Києва від 20.12.2016 року по справі №910/22216/16, проте, суд не встановлював інформацію щодо джерел отримання позивачем наданих до суду документів, стороною яких він не являється, та, які скоріше всього отримані незаконним шляхом і не можуть розглядатись судом як належні докази до моменту підтвердження їх законного отримання позивачем.

Посилаючись на провадження у справі №910/22216/16, в рамках якого задоволено заяву ПАТ «СБЕРБАНК» про видачу виконавчого листа на виконання рішення третейського суду про стягнення з ТОВ «Ріелті Менеджмент» заборгованості за кредитним договором та договором поруки у загальному розмірі 548 939 900,69 грн. та відкрито виконавче провадження з виконання наказу апелянт зазначає, що як у суду, так і у позивача не могло не виникнути питання щодо залучення ПАТ «СБЕРБАНК» у дану справу, як іпотекодержателя спірного майна та як стягувача у виконавчому провадженні.

Не досліджено, за твердженням апелянта, судом і питання щодо розмірів ймовірних збитків, які можуть бути завдані ПАТ «СБЕРБАНК», внаслідок вжиття заходів із зупинення виконання рішення про стягнення заборгованості за кредитом ще 2013-го року.

Апелянт вважає, що неповідомленням судом банку про вжиття заходів забезпечення позову відносно майна, речові права на яке має Банк, про що суду та позивачу достеменно відомо (докази чого наявні в матеріалах справи), а також не вжиттям жодних заходів зустрічного забезпечення позову для забезпечення можливості відшкодування завданих збитків, судом порушено і прямі імперативні норми процесуального права, такі як право банку на участь у справі при прийнятті судом рішень, які безпосередньо стосуються прав та законних інтересів Банку (ч. 6 ст. 4, ст. 7-9, ст.ст. 136,137,140 та 141 ГПК України).

Скаржник також зазначає, що позивачем порушено порядок подання заяв про вжиття заходів забезпечення позову, а подане ним клопотання про зобов'язання вчинити дії не відповідає вимогам ГПК, встановленим до змісту заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак не підлягало не лише задоволенню, а й його розгляду судом вцілому. Так, до зазначеного клопотання не надано доказів сплати судового збору, що підлягав сплаті при поданні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, не надано суду інформації про ціну позову, про забезпечення якого просить пзивачем, не надано інформацію щодо осіб, права яких можуть бути порушеними вжитими заходами забезпечення позову, не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення та не надано належних доказів співмірності заявлених вимог забезпечення позову та наявність їх зв'язку та взаємопов'язаності з предметом позову Позивача.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 05.03.2018 відкрито апеляційне провадження у справі №923/1502/15 за апеляційною скаргою ПАТ "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р. та зобов'язано господарський суд Херсонської області терміново надіслати до суду апеляційної інстанції усі матеріали по справі №923/1502/15.

20.03.2018 Одеським апеляційним господарським судом отримано від суду першої інстанції копії матеріалів справи.

21.03.2018 до Одеського апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ПВКФ "Оскар" в якому останній просить залишити оскаржувану ухвалу без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення боржник обґрунтовує тим, що в межах справи про банкрутство боржником подано позов про визнання недійсним правочину, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності на об'єкт нерухомого майна за боржником. Проте, позивачеві стало відомо, що на спірне майно накладено арешт, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування заходів забезпечення позову, яка судом першої інстанції була задоволена. Разом з цим, не дивлячись на ухвалу, якою зупинено вчинення виконавчих дій з продажу нерухомого майна до набрання законної сили судового рішення у справі №923/1502/15, ДП «СЕТАМ» вчинялись дії щодо продажу спірного майна, що й стало підставою для звернення позивача до суду з заявою про зобов'язання вчинити дії, а саме заборонити ДП «СЕТАМ» проводити торги з продажу нерухомого майна.

Боржник також вважає, що твердження апелянта в частині відсутності права на подання позову про визнання права власності на спірне майно, відсутність підстав для розгляду даного предмету позову вцілому, а не лише його задоволення по даній справі, можуть бути включені до апеляційної скарги при оскарженні рішення за наслідками розгляду заяви (у випадку задоволення вимог). Тобто, під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу про забезпечення позову вони не доречні.

Також боржник вважає, що доводи апелянта стосовно численних порушень норм процесуального права господарським судом Херсонської області не стосуються безпосередньо правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, тобто приписів статей 136-146 глави 10 (Забезпечення позову) ГПК України.

На думку боржника, для недопущення реалізації майна, яке є предметом спору, та для можливості виконання рішення, у разі задоволення заяви банкрута, забезпечення позову є не лише необхідністю, а й гарантією суду, що таке рішення за можливо буде виконати. До того ж, забезпечення позову є ефективним захистом при поновленні порушених чи оспорюваних прав не тільки інтересів позивача, а і його кредиторів у ліквідаційній процедурі у справі № 923/1502/15 про банкрутство, метою якої є повне або часткове задоволення вимог кредиторів на виконання вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Отже, боржник вважає, що зупинення продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, є заходом забезпечення, що прямо передбачений законом, саме такий захід забезпечення є необхідним та ефективним заходом для забезпечення захисту права власності, та вжито судом у цій справі, оскільки продаж спірного майна (зміна володільця-відповідача на іншого володільця) істотно ускладнить виконання рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння, або зробить його неможливим у разі задоволення позову судом.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 27.03.2018 призначено справу до розгляду на 04.04.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 повідомлено учасників справи, що у зв'язку із перебуванням головуючого судді Аленіна О.Ю. 04.04.2018 у відрядження, розгляд справи призначено на 11.04.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 06.04.2018 задоволено клопотання ПАТ "Сбербанк" про участь у судовому засіданні 11 квітня 2018 року в режимі відеоконференції, доручено Подільському районному суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №923/1502/15, розгляд якої призначено на 11 квітня 2018 року в режимі відеоконференції в приміщенні Подільського районного суду міста Києва.

Розпорядженням В.о. керівника апарату Одеського апеляційного господарського суду №442 від 10.04.2018 р. призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи у зв'язку із перебування судді Філінюка І.Г. у відрядженні з 10.04.2018 по 12.04.2018 року.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 р. для розгляду апеляційної скарги ПАТ "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р. у справі №923/1502/15 визначено колегію суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 апеляційну скаргу ПАТ "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р. у справі №923/1502/15 з призначеним розглядом на 11 квітня 2018 року прийнято до провадження колегією суддів у складі головуючого судді Аленіна О.Ю., суддів Богатиря К.В., Таран С.В.

У судовому засіданні від 11.04.2018 оголошувалась перерва до 23.04.2018, повноважних представників ПВКФ "Оскар" та ПАТ "Сбербанк" про оголошення перерви було повідомлено у судовому засіданні під розписку, інших учасників справи - ухвалою суду від 11.04.2018.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2018 доручено Подільському районному суду міста Києва забезпечити проведення судового засідання у справі №923/1502/15, розгляд якої призначено на 23 квітня 2018 року в режимі відеоконференції в приміщенні Подільського районного суду міста Києва.

23.04.2018 Одеським апеляційним господарським судом отримано додаткові пояснення від ПВКФ "Оскар" в яких боржник посилаючись на правові позиції Верховного суду зазначає, що за умови порушення провадження у справі по банкрутство боржника всі спори розглядаються та вирішуються господарським судом в межах справи про банкрутство без порушення нових справ. Так, ухвалою господарського суду Херсонської області від 13.12.2017 у справі № 923/1502/15 заяву позивача прийнято до розгляду у межах справи про банкрутство в окремому провадженні. Отже, на думку боржника, заява позивача вірно розглядається в межах справи № 923/1502/15 про банкрутство.

Відповідно до акту Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2018, 11.04.2018 р. Одеським апеляційним господарським судом, за допомогою WEB-програми "Бронювання систем відеоконференцзв'язку" https://vr.court.gov.ua подано заявку до Подільського районного суду м. Києва на проведення судового засідання в режимі відеоконференції по справі №923/1502/15, розгляд якої ухвалою господарського суду апеляційної інстанції від 11.04.2018 р. призначено на 23.04.2018 р. о 16 годині та заброньовано часу з 16:00 год. до 17:00 год.

13.04.2018р. канцелярією Одеського апеляційного господарського суду надіслано на електрону пошту Подільського районного суду м. Києва сканкопію ухвали господарського суду апеляційної інстанції від 11.04.2018р. по справі №923/1502/15, якою доручено Подільському районному суду м. Києва забезпечити 23.04.2018р. о 16 годині проведення судового засідання у справі №923/1502/15 в режимі відеоконференції.

23.04.2018р. о 16 годині судовий працівник Подільського районного суду м. Києва через чат системи TrueConf повідомив, що у приміщення Подільського районного суду м. Києва на підставі ухвали Одеського апеляційного господарського суду від 11.04.2018р. по справі №923/1502/15 з'явився представник ПАТ "Сбербанк". Втім, судове засідання по зазначеній справі в режимі відеоконференції не відбулось, оскільки судовим працівником Подільського районного суду м. Києва у телефонному режимі повідомлено про відмову в проведенні судового засідання в режимі відеоконференції по справі №923/1502/15 з мотивів зайнятості залу, що обладнаний системою відеоконференцзв'язку, іншою кримінальною справою, яка є у пріоритеті перед будь - якими судовими засіданнями в режимі відеоконференції.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 23.04.2018 відкладено розгляд апеляційної скарги ПАТ "Сбербанк" на ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 року у справі №923/1502/15 на 10.05.2018. Доручено Київському апеляційному господарському суду забезпечити проведення судового засідання у справі №923/1502/15, розгляд якої призначено на 10 травня 2018 року в режимі відеоконференції в приміщенні Київського апеляційного господарського суду.

У судовому засіданні від 10.05.2018 представник апелянта підтримав вимоги за апеляційною скаргою та наполягав на їх задоволенні.

Представник ПВКФ "Оскар" надав пояснення відповідно до яких не погоджується з апеляційною скаргою, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши представників учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи на предмет їх юридичної оцінки господарським судом Херсонської області та проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ "Сбербанк" підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до приписів ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, вжиття заходів до забезпечення позову має на меті запобігти утрудненню чи неможливості виконання рішення господарського суду, прийнятого за результатами розгляду справи.

Право вжиття тих чи інших заходів належить суду, який виходить із предмету спору, конкретних обставин справи та пропозицій заявника.

Так, необхідною умовою вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення. Застосовуючи заходи забезпечення позову, суд діє за внутрішнім переконанням на підставі та у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Тобто положення вказаної статті пов'язують вжиття заходу забезпечення з ефективним захистом або поновленням порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, реальним виконання судового рішення, а також із наявністю обставин, що достеменно свідчать про те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 74 ГПК України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення конкретного позову та на які така сторона посилається.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

На думку колегії суддів, у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Важливою обставиною під час вжиття заходів забезпечення позову, є пов'язаність відповідних дій та шкідливих результатів від їх вчинення з відповідним предметом позову та правами з метою захисту яких такий позов подано.

Так з наявних копій матеріалів справи вбачається, що звертаючись із позовом до суду першої інстанції ПВКФ "Оскар" просило визнати недійсним укладений між ТОВ "Фактор Плюс" та ТОВ "Ріелті Менеджмент" договір від 05.02.2014 про відступлення права вимоги за договором іпотеки, витребувати майно з чужого незаконного володіння від ТОВ "Ріелті Менеджмент", яке знаходиться у нього, а саме оптово-роздрібний торгівельний комплекс, який знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Молодіжна, буд.5 та визнати право власності на нерухоме майно, яке знаходиться у ТОВ "Ріелті Менеджмент" за ПВКФ "Оскар".

Статтею 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (частина перша статті 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"); за позовом розпорядника майна (частина дев'ята статті 22 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"); за заявою комітету кредиторів (частина восьма статті 26 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"); за заявою керуючого санацією (частина п'ята статті 28 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"); за заявою ліквідатора (частина друга статті 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси в тому числі майна, яке безпідставно вибуло з права власності банкрута, для забезпечення повного або часткового задоволення вимог кредиторів та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Згідно з ст.20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора з таких підстав: боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог; боржник виконав майнові зобов'язання раніше встановленого строку; боржник до порушення справи про банкрутство взяв на себе зобов'язання, в результаті чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю або частково стало неможливим; боржник здійснив відчуження або придбав майно за цінами відповідно нижчими або вищими від ринкових, за умови, що в момент прийняття зобов'язання або внаслідок його виконання майна боржника було (стало) недостатньо для задоволення вимог кредиторів; боржник оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів боржнику перевищувала вартість майна; боржник прийняв на себе заставні зобов'язання для забезпечення виконання грошових вимог.

Отже з аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що у межах справи про банкрутство судом можуть бути розглянуті майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Разом з цим, як вбачається з наявних матеріалів оскарження судом першої інстанції прийнято до розгляду позовну заяву ПВКФ "Оскар" в якій позивач, зокрема, просив визнати право власності на нерухоме майно, яке знаходиться у ТОВ "Ріелті Менеджмент" за ПВКФ "Оскар".

Приймаючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив із заявлених ліквідатором ПВКФ "Оскар" позовних вимог, зокрема, про визнання права власності на нерухоме майно та приписів ч. 6 ч.1 ст. 137 ГПК України якою визначено, що позов забезпечується зупиненням продажу майна, але за умови якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту.

Судова колегія наголошує, що вимоги про визнання права власності, з огляду на мету такого способу захисту цивільного права чи інтересу, не спрямовані на залучення майна боржника до ліквідаційної маси, а тому не можуть бути предметом розгляду судом у провадженні якого знаходиться справа про банкрутство.

Також колегія суддів зауважує, що решта вимог заявлена ліквідатором ПВКФ "Оскар" також не можуть вважатись вимогами спрямованими на спростування майнових дій боржника, а оскаржувана угода про відступлення права вимоги, на визнанні якої недійсною наполягає ліквідатор ПВКФ "Оскар", взагалі укладена третіми особами, а боржник не є стороною цієї угоди.

Частиною 5 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, якщо справа не підсудна даному господарському суду, матеріали справи надсилаються господарським судом за встановленою підсудністю в порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Цього не було враховано судом першої інстанції при помилковому прийнятті до розгляду по суті, із порушенням законодавчих приписів, позову ліквідатора ПВКФ "Оскар" та без належного обґрунтування вжито спірних заходів, спрямованих на забезпечення цих вимог, у зв'язку із чим оскаржувана ухвала є такою, що не ґрунтується на законі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

На підставі вищевикладеного, оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 підлягає скасуванню, а заява ліквідатора Акопяна Г.Г. про забезпечення позову від 27.12.2017 відхиленню.

Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу господарського суду Херсонської області від 17.01.2018 р. у справі №923/1502/15 скасувати.

В задоволенні заяви ПВКФ "Оскар" про зобов'язання вчинити дії від 16.01.2018 р. - відмовити.

Постанова, відповідно до вимог ст. 284 ГПК України, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено та підписано 15.05.2018.

Головуючий суддя Аленін О.Ю.

Суддя Богатир К.В.

Суддя Філінюк І.Г.