ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р.Справа № 922/734/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шатернікова М.І.

при секретарі судового засідання Цірук О.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегасто", м. Біла Церква

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Лі Тур", м. Харків

про стягнення 171470,00 грн.

за участю представників:

позивача - Чепель О.І. (дов. від 06.04.2018)

відповідача - Шемаєва О.І (ордер серії ХВ № 000011 від 25.04.2018)

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Мегасто" 26.03.2018 звернулось до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з ТОВ "Лі Тур" коштів у загальному розмірі 171470,00 грн. Відповідно позовної заяви ціна позову складається з 159553,80 грн. основного боргу, 9376,50 грн. пені, 1595,50 грн. інфляційних втрат та 944,20 грн. - 3% річних. Свої вимоги обґрунтовує неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо своєчасної оплати за поставлений за договором поставки № 14/11-17 від 14.11.2017 р. товар.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.03.2018 прийнято позовну заяву, відкрито провадження у справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання.

17.04.2018 відповідачем на адресу суду надано відзив на позов (вх. 9947), в якому останній заперечуючи проти позову, наголошує, що ТОВ "ЛІ ТУР" товар обумовлений у договорі № 14/11-17 від 14.11.2017 р. не отримувало та наданих позивачем документів недостатньо для підтвердження позовних вимог, оскільки у видатковій накладній № ЦБ-302 від 17.11.2017 року у графі "отримано" зазначений підпис невідомої особи, який відрізняється від підпису директора ТОВ "ЛІ ТУР", при цьому довіреностей на отримання спірного товару іншим особам директор ТОВ "ЛІ ТУР" не надавала, тому відповідачем ставиться під сумнів факт наявності зазначеної у позові поставки товару. Таким чином, як стверджує відповідача, право власності на товар (обладнання) зазначений у додатку № 1 до Договору № 14/11-2017 від 14.11.2017 року до ТОВ "ЛІ ТУР" від ТОВ "Мегасто" не перейшло, оскільки товар отриманий не був і тому оплата за нього по рахунку на оплату № ЦБ-365 від 15.11.2017 року проведена не була.

В свою чергу, позивачем 25.04.2018 р. до суду надано відповідь на відзив, згідно з якою, зокрема позивач погоджується, що оформлені документи, які стосуються поставки товарів, в тому числі і видаткова накладна містять певні недоліки у їх оформленні, однак, це не спростовує факту поставки товару відповідачу. З метою доведення своєї позиції, позивачем надано витяг переписки з електронної пошти з адресатом, який має електронну адресу та відповідно до якої ОСОБА_3 вказала на недоліки одного із поставлених системних блоків та нагадала, що 15 грудня 2017 року останній день для реєстрації податкової накладної. При цьому, як наголошує позивач, саме цю електронну адресу відповідач зазначив, як контакт у відзиві на позовну заяву.

Надані учасниками справи заяви по суті спору з доданими до них доказами, досліджені судом та долучені до матеріалів справи.

Розгляд справи по суті, в порядку приписів ч. 2 ст. 252 ГПК України, розпочато у судовому засіданні 25.04.2018.

Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві та з урахуванням пояснень зазначених у відповіді на відзив щодо електронної переписки, яка велась між директором ТОВ "Мегасто" ОСОБА_4 та директором ТОВ "ЛІ ТУР" ОСОБА_3, в якій остання визнавала факт поставки відповідачу спірного товару.

Представник відповідача у повному обсязі заперечує проти позовних вимог, вказує що товар зазначений у позові не отримувався уповноваженими представниками відповідача та позивачем не надано доказів здійснення операції по передачі відповідачу товару, оскільки видаткова накладна № ЦБ-302 від 17.11.2017р. не місить обов'язкових реквізитів: підпису уповноваженої особи (директора, або особи, повноваження якої підтверджені відповідною довіреністю на отримання товару) та печатки підприємства.

Розглянувши надані учасниками судового процесу документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази надані до суду, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

14.11.2017 р. між ТОВ "ЛІ ТУР" (Покупець) та від ТОВ "Мегасто" (Продавцем) було укладено Договір поставки № 14/11-17 про поставку товарів та виконання робіт (надалі - Договір) відповідно до умов якого постачальник (позивач) зобов'язався протягом дії цього Договору поставляти та передавати у власність покупця (відповідача) товари та/або виконувати роботи згідно умов цього Договору кількість, асортимент, обсяг та строки яких зазначаються у відповідних Додатках, що є невід'ємною частиною даного Договору, а відповідач зобов'язався приймати та своєчасно оплачувати товар та виконані роботи згідно з умовами цього Договору.

Згідно з п. 1.2. Договору предметом поставки є товар (партія товару) найменування, асортимент та кількість якого вказуються у Додатках до цього Договору. В Додатках встановлюється також вартість товару, строк не пізніше якого товар має бути поставлений та гарантійний строк на товар.

Строки і порядок поставки сторони погодили у розділі 4 договору, зокрема в п. 4.2 договору ними узгоджено, що передача товару від постачальника покупцю здійснюється у порядку, в якій сторони зазначають найменування товару, що поставляється, кількість в одиницях вимірювання, узгоджену ціну товару та загальну вартість товару, що постачається. Дата вказана покупцем у видатково-прибутковій накладній про прийняття товару, є датою поставки товару постачальником.

У відповідності до вимог пункту 8.1. договору, оплата вартості товарів поставлених постачальником покупця на умовах даного договору вказуються у відповідних Додатках на поставку товарів до цього Договору.

Цей Договір набирає чинності з моменту його укладення обома сторонами й діє до 31.12.2018 р. (пункти 13.3 Договору).

Крім того, на виконання умов договору, між сторонами 14.11.2017 р. було укладено Додаток № 1, в якому обумовлено порядок поставки парії товару, перелік якого вказано у п. 1.2 додатку, а саме чотири найменування на загальну суму 159553,80 грн.

Відповідно до п. 2.2.1 Додатку № 1 від 14 листопада 2017 року до Договору, оплата 100% вартості обладнання здійснюється протягом 10 (десяти) календарних днів з моменту остаточного та повного постачання товару за Додатком до даного Договору.

А у розділі 3 Додатку № 1 від 14 листопада 2017 року до Договору сторони обумовили, що доставка обладнання здійснюється постачальником за свій рахунок за адресою: Україна, м. Київ, ___________; Строк поставки обладнання в повному обсязі - 5 робочих днів з моменту підписання даного додатку.

Як зазначає позивач у позовній заяві, 17.11.2017р. позивачем, на виконання свого обов'язку по поставці товару, передано відповідачу товар на загальну суму 159 553,80 грн., що підтверджується видатковою накладною за № ЦБ-302 від 17 листопада 2017 року. (а.с.25).

При цьому позивач стверджує, що вказаний товар було передано та отримано повноважним представником відповідача, про що свідчить підпис в графі «отримав», проте розрахунок за поставлений товар відповідачем станом на час звернення до суду здійснений не був, що і стало підставною для захисту позивачем своїх порушених майнових прав у судовому порядку.

З метою врегулювання спірних питань в досудовому порядку, позивач звертався до відповідача з претензією № 11/01-18 від 11.01.2018 р., в якій вимагав невідкладно оплатити борг за товар на загальну суму 159553,80 грн.

Проте, відповідач відповіді на претензію не надав, грошові кошти в розмірі 159553,80 грн. не сплатив, у зв'язку з чим позивачем, крім суми основної заборгованості, нараховано та заявлено до стягнення пеню згідно п. 9.5 договору та інфляційні і річні згідно ст. 625 ЦК України.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту шляхом стягнення з відповідача заборгованості у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 174 ГК України передбачено, що однією з підстав виникнення господарського зобов'язання є господарський договір та інші угоди, передбачені законом, а також угоди не передбачені законом, але такі, які йому не суперечать.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 193 ГК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконану роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання обов'язку.

Положеннями ч. 1 ст. 265 ГК України встановлено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви, як доказ належного виконання позивачем взятого на себе зобов'язання щодо поставки товару обумовленого у Додатку № 1 до Договору про поставку товарів та виконання робіт № 14/11-17 від 14.11.2017 р., позивач надав копію видаткової накладної № ЦБ-302 від 17.11.2017 р.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства.

Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно п. 2.1. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затв. наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995р. №88, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов'язань і фінансових результатів.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 2.4., 2.5. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку передбачено обов'язкові реквізити первинних документів, а саме первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Документ має бути підписаний особисто, а підпис може бути скріплений печаткою. Електронний підпис накладається відповідно до законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Повноваження на здійснення господарської операції особи, яка в інтересах юридичної особи або фізичної особи - підприємця одержує основні засоби, запаси, нематеріальні активи, грошові документи, цінні папери та інші товарно-матеріальні цінності згідно з договором, підтверджуються відповідно до законодавства. Такі повноваження можуть бути підтверджені, зокрема, письмовим договором, довіреністю, актом органу юридичної особи тощо.

Дослідивши наявні у справі докази (первинний документ), судом встановлено, що видаткова накладна № ЦБ-302 від 17.11.2017 р. складена в м. Біла Церква. В графі отримувача вказана накладна містить лише підпис невідомої особи (без визначення прізвища та ім'я особи, посади та посилання на уповноважуючи документи і при цьому підпис на накладній візуально відрізняється від підпису директора ТОВ "Лі Тур"), а також відповідна накладна не скріплена печаткою відповідача.

Таким чином, видаткова накладна № ЦБ-302 від 17.11.2017 р., не містить обов'язкового реквізиту первинного документа, зокрема, посади, прізвища особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистого підпису такої особи зі сторони покупця ТОВ "Лі Тур".

Відсутність зазначених реквізитів первинного документа унеможливлює визнання судом видаткової накладної № ЦБ-302 від 17.11.2017 р. належним доказом, в розумінні ст. 76 ГПК України, факту здійснення господарської операції (в даному випадку передачі товару на суму 159553,80 грн. відповідачу).

Одночасно суд зауважує, що за умовами п. 3.1. додатку до договору, сторони обумовили поставку товару у м. Київ, натомість видаткова накладна складена у м. Біла Церква та з неї неможливо встановити де та кому було передано товар та чи було його поставлено у м. Київ. При цьому відповідач зазначає, що немає представництв ані у м. Києві, ані у м. Біла Церква.

Здійснюючи правову оцінку електронного листування, наданого позивачем, як доказу визнання відповідачем факту отримання спірного товару, суд зазначає наступне.

По-перше, вказане електронне листування не містить електронного цифрового підпису, як обов'язкового реквізиту, по-друге, із зазначених повідомлень взагалі неможливо достовірно встановити щодо якого товару, в якій кількості, йде мова та на підставі чого виникли відносини між учасниками спілкування, відтак вказане електронне листування жодним чином не може бути доказом, який підтверджує факт здійснення господарської операції в даному випадку.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході розгляду спору судом було поставлено позивачу питання щодо наявності та можливості надати додаткові докази та пояснення, в обґрунтування своїх вимог.

Однак, позивач зазначив про відсутність у нього будь-яких інших доказів на підтвердження здійснення господарської операції та отримання товару відповідачем. При цьому, позивачем не заперечувались недоліки у оформленні первинних документів.

Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оскільки в процесі судового розгляду позивачем належними та допустимими доказами не було доведено факту поставки відповідачеві товару в заявленому розмірі, суд вважає, що правові підстави для стягнення з відповідача боргу, пені, 3% річних та інфляційних відсутні, відповідно і відсутні підстави для задоволення позову.

Судовий збір відповідно до положень ст. 129 ГПК України залишається за позивачем.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73-80, 86, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 02.05.2018 р.

Суддя М.І. Шатерніков

справа № 922/734/18