ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
======================================================================
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Справа № 915/812/17

м. Миколаїв.

Господарський суд Миколаївської області,

головуючий суддя Коваль Ю.М.,

при секретарі Яйченя К.М.,

з участю представників:

від прокуратури - Григорян Е.Р.;

від позивача - Шумської І.Я., дов. від 02.01.2018 № 3/10-05-58/6-18;

від відповідача-2 - Горбунової Н.В., дов. від 11.11.2016;

від третьої особи-1 - Горбунової Н.В., дов. від 13.11.2017;

від третьої особи-2 - законний представник Бойка Д.В.;

від відповідача-1 представник не явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1,

54001, вул. Нікольська, 7, м. Миколаїв;

в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації,

54009, вул. Адміральська, 22, м. Миколаїв;

до відповідачів:

1) Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області,

57400, вул. Центральна, 33, смт. Березанка, Миколаївська область;

2) фізичної особи-підприємця Дейнеко Ірини Петрівни,

0100, АДРЕСА_2

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача:

1) фізична особа-підприємець Бойко Вікторія Петрівна,

09100, АДРЕСА_1;

2) ОСОБА_7 в особі законного представника - батька, ОСОБА_4,

09100, АДРЕСА_1;

про визнання незаконним та скасування розпорядження органу виконавчої влади, визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, скасування в державному реєстрі запису про право власності, -

В С Т А Н О В И В:

Заступником керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації (далі - Миколаївська ОДА) пред'явлено позов до відповідачів: 1)Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області (далі - Березанська РДА) та 2) фізичної особи-підприємця Дейнеко Ірини Петрівни з наступними позовними вимогами:

"2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області №199 від 19.07.2013 про продаж Дейнеко Ірині Петрівні земельної ділянки площею 1721 кв.м., яка розміщена в межах території Рибаківської сільської ради за адресою: село Рибаківка, квартал Третій, будівля1 а, Березанського району Миколаївської області.

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1721 кв.м., з кадастровим номером НОМЕР_2 у селі Рибаківка, квартал Третій, будівля №1а, Березанського району Миколаївської області, укладений 31.07.2013 між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Дейнеко Іриною Петрівною, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк О.Б. 31.07.2013 за №629.

4. Скасувати у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №1944479 від 31.07.2013 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Дейнеко Іриною Петрівною".

Позивач також просить суд про стягнення з відповідачів витрат на оплату позовної заяви судовим збором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що:

1) при прийнятті спірного розпорядження Березенською РДА не дотримано вимог чинного законодавства, зокрема, ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України та ст.ст. 59, 84 Земельного кодексу України, якими не передбачено відчуження земель прибережної захисної смуги, в якій розташована спірна земельна ділянка, у приватну власність;

2) спірне розпорядження Березанською РДА прийнято з перевищенням повноважень, так як, згідно зі ст. 122 ЗК України, правами щодо розпорядження землями у прибережній захисній смузі, в якій розташована спірна земельна ділянка, наділено Миколаївську ОДА;

3) при прийнятті спірного розпорядження допущено порушення законодавства у сфері містобудування, а саме, порушено вимоги підрозділу 4 розділу 5 Проекту планування та забудови Березанського району Миколаївської області, затвердженого постановою від 23.10.1985 № 112 Державного комітету Української РСР у справах будівництва, п. 10.17 Державних будівельних норм "Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень" ДБН-360-92, затверджених наказом від 17.04.1992 № 44 Державного комітету України у справах містобудування та архітектури; п. 6.15 Державних санітарних правил планування та забудови населених пунктів, затверджених наказом від 19.06.1996 № 173 Міністерства охорони здоров'я України, якими не передбачено будівництво у трикілометровій зоні до узбережжя Чорного моря об'єктів, не пов'язаних з розвитком і обслуговуванням курорту.

За такими вимогами ухвалою суду від 05.10.2017 порушено провадження в даній справі.

Миколаївська ОДА у письмових поясненнях від 31.10.2017 та від 23.02.2018 підтримала позов прокурора в повному обсязі, пояснивши, що позивач дізнався про прийняття Березанською РДА спірного розпорядження у травні 2017 року із відповідного повідомлення Миколаївської місцевої прокуратури № 1 від 26.04.2017.

Березанська РДА своїм правом подання відзиву на позовну заяву та участі свого представника в судовому засіданні не скористалася, виклавши в поясненнях від 02.05.2018 № 667-01-2-30-18 клопотання про розгляд даної справи за відсутності її представника.

Підприємець ОСОБА_5 у відзиві від 30.10.2017, з урахуванням до нього уточнень від 10.01.2018, позов прокурора не визнала, вважаючи його безпідставним, а спірне рішення Березанської РДА - таким, що прийнято з дотриманням вимог законодавства. Нею також подано суду заяву від 20.02.2018 про застосування, на підставі ч.4 ст. 267 ЦК України, до позовних вимог наслідків закінчення строку позовної давності.

Ухвалами від 31.10.2017 та 22.12.2017 до участі у справі третіми особами, які не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено фізичну особу-підприємця Бойко Вікторію Петрівну та малолітню ОСОБА_7 в особі її законного представника - батька, ОСОБА_4.

Від Березанської РДА, належним чином повідомленої про час та місце проведення судового засідання, представник у судове засідання не явився.

Вислухавши учасників судового засідання, які підтримали доводи, викладені відповідно в позовній заяві та відзиві на позов, з урахуванням письмових пояснень третіх осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Щодо оспорювання розпорядження Березанської РДА від 19.07.2013 № 199 "Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення".

1. Дейнеко Ірина Петрівна, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є фізичною особою-підприємцем. У її користуванні, на підставі укладеного з Березанською РДА договору оренди від 29.03.2012, зареєстрованому у відділі Держкомзему у Березанському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 20.11.2012 за № 01121 (т.1, а.с. 38-40), перебувала у строковому платному користуванні, земельна ділянка площею 1721 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2 у межах території Рибаківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 для комерційного використання під розміщення кафе з літнім майданчиком. Кафе, під розміщення якого з літнім майданчиком було надано земельну ділянку в оренду, належало ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 06.08.2009, укладеного нею із закритим акціонерним товариством (ЗАТ) "МЖК-БУД", посвідченого приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Барсковим А.В. від 06.08.2009 за № 290.

Указану орендовану земельну ділянку спірним розпорядженням Березанської РДА від 19.07.2013 № 199 "Про продаж земельної ділянки сільськогосподарського призначення" вирішено продати ОСОБА_5 (т. 1, ас. 32). Це розпорядження прийнято за заявою ОСОБА_5, як випливає із його змісту, та на підставі землевпорядних документів і документів про оцінку землі, за якими надано в оренду земельну ділянку, про що пояснила відповідач.

На підставі вказаного розпорядження між Березанською РДА та ОСОБА_5 укладено договір від 31.07.2013 купівлі-продажу земельної ділянки площею 1721 кв.м. з кадастровим номером НОМЕР_2 у межах території Рибаківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3 для комерційного використання під розміщення кафе з літнім майданчиком. Договір посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. 31.07.2013 за № 629, і в той же день нотаріусом внесено відповідний запис про зміну власника земельної ділянки до Реєстру за № 1944479.

Із змісту поданих прокурором витягів із Реєстру, пояснень учасників судового засідання та письмових пояснень Березанської РДА від 19.02.2018 та 02.05.2018 випливає, що після звернення прокурора з позовом у даній справі ОСОБА_5 за договорами від 26.09.2017 № 2775 та від 01.09.2017 №№ 2546, 2547 відчужено спірну земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно підприємцю ОСОБА_4, якою, в свою чергу, за погодження Березанської РДА, оформленого розпорядженням від 27.10.2017 № 301, відчужено спірну земельну ділянку та розташоване на ній нерухоме майно малолітній ОСОБА_7

Суд вважає, що спірне рішення Березанської РДА про продаж спірної земельної ділянки ОСОБА_5 є незаконним.

Основним Законом визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією (ч. 1 ст. 13 Конституції України).

Земельним кодексом України передбачено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (ст. 3 ЗК України).

Земельна ділянка, яку Березанською РДА відчужено ОСОБА_5, за даними Національної кадастрової системи, розташована у межах прибережної захисної смуги Чорного моря та входить в її пляжну зону; приблизна відстань від урізу Чорного моря до південної межі земельної ділянки складає 260-270 м, а до північної - 320-325 м. Це ж випливає із листа відділу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області у Березанському районі (т. 1, ас. 51), і учасниками судового засідання не заперечується.

Прибережні захисні смуги вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами, Земельним кодексом України віднесено до складу земель водного фонду (п.б ч.1 ст. 58 ЗК України).

У відповідності до земельного та водного законодавства, в редакції на момент винесення спірного розпорядження, вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги, зокрема, уздовж морів та навколо морських заток і лиманів - шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках усіх категорій земель, крім земель морського транспорту (ч.ч. 1, 3 ст. 60 ЗК України, ч.ч. 1, 4-9 ст. 88 ВК України).

Водним кодексом України встановлено, що землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності і можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. (ч.ч. 5,6 ст. 88 ВК України).

Згідно із Земельним кодексом України, у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі атомної енергетики та космічної системи; землі під державними залізницями, об'єктами державної власності повітряного і трубопровідного транспорту; землі оборони; землі під об'єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом; землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом; землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом; земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов'язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; земельні ділянки, які закріплені за державними професійно-технічними навчальними закладами; земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності; земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч.ч. 1-4 ст. 84 ЗК України в редакції, чинній з 01.07.2013).

Порядок надання земель водного фонду в користування та припинення права користування ними встановлюється земельним законодавством. У постійне користування землі водного фонду надаються водогосподарським спеціалізованим організаціям, іншим підприємствам, установам і організаціям, в яких створено спеціалізовані служби по догляду за водними об'єктами, прибережними захисними смугами, смугами відведення, береговими смугами водних шляхів, гідротехнічними спорудами та підтриманню їх у належному стані. У тимчасове користування за погодженням з постійними користувачами земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення та берегових смуг водних шляхів можуть надаватися підприємствам, установам, організаціям, об'єднанням громадян, релігійним організаціям, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, а також для проведення науково-дослідних робіт. Користування цими ділянками у зазначених цілях здійснюється з урахуванням вимог щодо охорони річок і водойм від забруднення, засмічення та замулення, а також з додержанням правил архітектури планування приміських зон та санітарних вимог у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 85 ВК України в редакції, чинній з 01.07.2013).

Землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів), а на умовах оренди - земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування об'єктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту. Землі водного фонду можуть бути віднесені до земель морського і річкового транспорту в порядку, встановленому законом (ч.ч. 1, 2, 4 ст. 59 ЗК України).

Системний аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що законодавством не передбачено передачі земельних ділянок прибережних захисних смуг у приватну власність.

З урахуванням викладеного, суд визнає, що Березанською РДА при прийнятті спірного розпорядження не дотримано вищевказані положення земельного та водного законодавства, так як спірна земельна ділянка відноситься до категорії земель державної власності, розташована у прибережній захисній смузі, передача якої у приватну власність не передбачена.

2. Законодавством встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України та ст. 7 Закону України "Про місцеві державні адміністрації").

Згідно із Земельним кодексом України, в редакції на момент прийняття Березанською РДА спірного розпорядження, продаж земельних ділянок державної чи комунальної власності або прав на них (оренди, суперфіцію, емфітевзису) громадянам, юридичним особам та іноземним державам на підставах та в порядку, встановлених цим Кодексом, здійснювали органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим та органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 127 ЗК України).

Статтею 122 ЗК України визначено, що до повноважень районних державних адміністрацій на їхній території віднесено передача земельних ділянок із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: ведення водного господарства; будівництва об'єктів, пов'язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, закладів культури, лікарень, підприємств торгівлі тощо), з урахуванням вимог частини сьомої цієї статті; індивідуального дачного будівництва (ч.3 ст.122 ЗК України). В інших випадках передачу земельних ділянок із земель державної власності у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельних ділянок, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб, здійснювали обласні державні адміністрації на їхній території (ч.5 ст. 122 ЗК України).

Отже, районні державні адміністрації на момент прийняття спірного розпорядження не мали права на передачу земельних ділянок із земель державної власності у приватну власність для комерційного використання.

Ураховуючи викладене, суд визнає що Березанською РДА передано спірну земельну ділянку у приватну власність для комерційного використання з перевищенням своїх повноважень.

Суд відхиляє доводи прокурора щодо порушення Березанською РДА при прийнятті спірного розпорядження законодавства у сфері містобудування, яким заборонено будівництво у трикілометровій зоні до узбережжя Чорного моря об'єктів, не пов'язаних з розвитком і обслуговуванням курорту, - так як на спірній земельній ділянці кафе збудовано до придбання його ОСОБА_5 за вказаним вище договором купівлі-продажу нерухомого майна, і в подальшому будівництво на цій ділянці не здійснювалося.

Крім того, суд вважає, що розміщення кафе в зоні відпочинку "Рибаківка" пов'язано з обслуговуванням відпочиваючих у цій зоні.

Оцінюючи викладені обставини щодо прийняття спірного розпорядження Березанською РДА, суд визнає, що воно прийнято з порушенням чинного на момент його прийняття законодавства, а тому позовні вимоги прокурора про визнання цього розпорядження незаконним та його скасування підлягають задоволенню.

Щодо оспорювання договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки.

Цивільним Кодексом України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1 ст. 203 ЦК України).

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України).

Між Березанською РДА та ОСОБА_5 спірний договір купівлі-продажу земельної ділянки укладено на підставі розпорядження Березанською РДА, яке суд визнав прийнятим з порушенням законодавства.

Спірний договір також укладено з порушеннями законодавства. За договором предметом є земельна ділянка, яка розташована у прибереженій захисній смузі, а, тому, згідно із наведеними вище положеннями земельного та водного законодавства, не може бути відчужена у приватну власність.

Укладаючи спірний договір Березанська РДА діяла з перевищенням наданих їй законодавством повноважень щодо розпорядження земельними ділянками у прибережній захисній смузі.

Суд визнає, що ОСОБА_5, звернувшись із заявою про продаж спірної земельної ділянки, яка законодавством не передбачена для відчуження із державної власності у приватну власність, і до органу державної виконавчої влади, якого законодавством не наділено повноваженнями на розпорядження землями водного фонду - прибережній захисній смузі, також діяла з порушенням законодавства.

Конституцією України встановлено, що кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності (ст. 68 Конституції України).

Отже, спірний договір купівлі продажу земельної ділянки сторонами укладено з порушенням вимог законодавства, і тому позовні вимоги про визнання його недійсним належить задовольнити.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, і спрямований на забезпечення визнання та захисту державою таких прав, урегульовано Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон). Згідно з положеннями цього Закону, записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав (ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону).

Ураховуючи викладене, підлягає задоволенню й вимога прокурора про скасування в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 31.07.2013 № 1944479 про реєстрацію за ОСОБА_5 права власності на спірну земельну ділянку.

Щодо заяви підприємця ОСОБА_5 від 20.02.2018 про застосування до позовних вимог у даній справі, в порядку ч. 4 ст. 267 ЦК України, наслідків спливу трирічного строку позовної давності, суд приходить до такого.

Вищевказана заява підприємця ОСОБА_5 мотивована тим, що Миколаївська ОДА могла довідатися про прийняття Березанською РДА спірного розпорядження не з моменту отримання листа Миколаївської місцевої прокуратури від 26.04.2017 № 1, як стверджує позивач, а раніше, при здійсненні своїх повноважень з дотримання райдержадміністраціями вимог земельного законодавства при прийнятті рішень щодо розпорядження земельними ділянками, зокрема, з відповідної інформації, направленої у 2013 році Березанською РДА, на підтвердження чого підприємцем ОСОБА_5 подано суду копію листа Березанської РДА від 15.02.2018 № Г-5-18ПІ (т. 2, ас. 100).

Крім того, підприємець ОСОБА_5 послалася на те, що розпорядження Березанської РДА містяться на її офіційному сайті в загальному доступі.

Миколаївська ОДА у письмових поясненнях від 31.10.2017 та від 23.02.2018 пояснила, що нею у спірний період не здійснювалися перевірки дотримання райдержадміністраціями вимог земельного законодавства при прийнятті рішень щодо розпорядження земельними ділянками, так як законодавством не визначено порядку здійснення такого контролю облдержадміністрацією; копії розпоряджень голови Березанської РДА за липень 2013 року та інформація про видані останнім розпорядження за цей період до програми Миколаївської ОДА автоматизації документообігу та контролю "Megapolis.Документообіг" не надходили.

Позивач, крім того, зазначив, що розпорядження Березанської РДА з'явилися в загальному доступі на офіційному сайті останньої лише 10.02.2016 року, що підтверджується відповідною роздруківкою з цього сайту.

Цивільним законодавством передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України).

Отже, законодавець пов'язує початок перебігу позовної давності саме з обізнаністю (або можливістю бути обізнаним) позивача про порушення його права.

Із змісту відповіді Березанської РДА на запит представника відповідача ОСОБА_5, на який остання посилається як на підставу обізнаності Миколаївської ОДА про порушення прав землекористування рішенням Березанської РДА, спір про незаконність якого є предметом у даній справі, випливає, що Березанською РДА направлено прийняті нею рішення у липні 2013 року Миколаївській ОДА, посилаючись на лист останньої від 10.02.2011 № 412/10-05-28/6-11, при цьому не зазначено які саме вимоги було викладено у вказаному листі обласної адміністрації. Таке унеможливлює встановлення обставин обізнаності Миколаївської ОДА щодо незаконності розпорядження, незаконність якого є предметом у даній справі.

Ураховуючи викладене, а також, що із самого змісту спірного розпорядження без здійснення перевірки дотримання при його прийнятті вимог законодавства позивач не міг дізнатися про порушення його права, суд визнає, що підприємцем ОСОБА_5 не доведено обставин можливості Миколаївської ОДА бути обізнаною про порушення Березанською РДА законодавства при винесенні спірного розпорядження до отримання у травні 2017 року згаданого вище листа Миколаївської місцевої прокуратури № 1.

З урахуванням наведеного, суд відхиляє заяву підприємця ОСОБА_5 про застосування до позовних вимог у даній справі наслідків спливу строку позовної давності.

Отже, суд визнає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, і що підстав для застосування наслідків позовної давності немає.

Господарським процесуальним законодавством передбачено покладання судових витрат, зокрема, витрат на оплату позовної заяви судовим збором, у разі задоволення позову, - на відповідача (ст. 129 ГПК України).

Ураховуючи викладене, витрати прокуратури на оплату позовної заяви судовим збором, згідно платіжного доручення від 08.08.2017 № 1193 на суму 4800 грн., належить відшкодувати за рахунок відповідача.

У судовому засіданні 10.05.2018, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Керуючись ст.ст. 232, 233, 236-238 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 1 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації задовольнити повністю.

2. Визнати незаконним та скасувати розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області від 19.07.2013 № 199 про продаж Дейнеко Ірині Петрівні земельної ділянки площею 1721 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої в межах території Рибаківської сільської ради за адресою: АДРЕСА_3

3. Визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1721 кв.м. кадастровий номер НОМЕР_2, розташованої в межах території Рибаківської сільської ради за адресою: квартал Третій, будівля № 1а, село Рибаківка, Березанського району Миколаївської області, укладений 31.07.2013 між Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та Дейнеко Іриною Петрівною, який посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. 31.07.2013 за № 629.

4. Скасувати в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис від 31.07.2013 за № 1944479 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 за Дейнеко Іриною Петрівною.

5. Стягнути в солідарному порядку з відповідачів: Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, 57400, вул. Центральна, 33, смт. Березанка, Миколаївська область, ідентифікаційний код 04056693, та фізичної особи-підприємця Дейнеко Ірини Петрівни, 0100, АДРЕСА_2 ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь прокуратури Миколаївської області, 54001, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, ідентифікаційний код 02910048, р/р 0340, Банк ДКСУ м. Києва, МФО 820172, грошові кошти на відшкодування судових витрат у справі зі сплати судового збору в сумі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного господарського суду через Господарський суд Миколаївської області протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано 16.05.2018.

Суддя Ю.М. Коваль.