Р І Ш Е Н Н Я

07 травня 2018 року Справа № 913/121/18

Провадження №1/913/121/18

За позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області

до відповідача Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська", м. Гірське Попаснянського району Луганської області

про стягнення 43151 грн 95 коп.

Суддя Зюбанова Н.М.

Секретар судового засідання - Бережна Л.В.

В засіданні брали участь:

позивач - не прибув;

від відповідача - не викликався;

Суть спору: про стягнення 5736 грн. 95 коп. 3% річних, 12959 грн. 16 коп. пені та 24455 грн. 84 коп. інфляційних втрат, які виникли при розрахунках за договором від 20.12.2016 № 84/1 з урахуванням заміни кредитора у зобов'язання за договором від 05.06.2017 № 05/06-2017-1.

Так, ухвалою від 14.03.2018 суд прийняв до розгляду позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення вказаних вище сум з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська". В цій ухвалі суд зазначив, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, що передбачено ст. 252 ГПК України. Сторонам було запропоновано на протязі 30 днів подати відповідні клопотання про призначення судового засідання, а відповідачу - відзив на позовну заяву.

Як свідчать матеріали справи, такі клопотання не були подані, втім, відповідач надав відзив на позовну заяву за листом від 28.03.2018 № 01/4-1-66, а позивач - відповідь на відзив за листом від 13.04.2018 № 6.

Ухвалами від 12.04.2018 та від 25.04.2018 суд за своєю ініціативою призначав двічі справу до розгляду у судовому засіданні з викликом позивача з підстав, які зазначені в ухвалі.

Дослідивши матеріали справи, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд дійшов наступних висновків щодо причин виникнення спору.

Так, 20.12.2016 між відповідачем - Державним підприємством "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська" (відповідачем - боржником) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (первісним кредитором) був укладений договір № 84/1, за умовами якого продавець зобов'язався передати у власність, а покупець прийняти та оплатити ролікоопори РВЛ-80 (®108*4, підшипник №80205), партіями в кількості, асортименті та цінами, узгодженими сторонами в рахунках-фактурах та специфікаціях (додатках до цього договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором).

У цьому договорі сторони обумовили, що ціна товару визначається та складається із загальної вартості товару, зазначеної у специфікаціях та поставленого протягом строку дії цього договору, але не може перевищувати 199800 грн. 00 коп. Ціна на товар встановлюється в національній валюті України ( п. 2.1 договору).

Відповідно до п. 5.2 договору оплата поставленого товару здійснюється відповідачем протягом 30 календарних днів з моменту отримання товару, згідно п. 2 специфікації - протягом 30 календарних днів з моменту поставки.

При розгляді справи судом встановлено, що на виконання умов вказаного договору та специфікації № 1 від 20.12.2016 до нього, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 передав у власність відповідача ролікоопори РВЛ-80 (®108*4, підшипник № 80205) за видатковою накладною № 2 від 29.12.2016 на суму 173200 грн. 00 коп. на підставі довіреності від 22.12.2016 № 371 (арк. справи 14). Факт одержання продукції відповідачем не заперечується.

Пунктом 12.3 договору купівлі-продажу передбачено, що сторони не мають права передавати свої права та обов'язки за договором третім особам без попередньо письмового погодження даного факту з іншою стороною.

Так, 05.06.2017 між позивачем - фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 (новим кредитором) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (первісним кредитором) було укладено договір про відступлення права вимоги № 05/06-2017-1.

На договорі зроблено відмітку про його погодження боржником (відповідачем).

У відповідності до умов п. 1.1 цього договору сторони дійшли згоди про те, що первісний кредитор передав новому кредитору право вимоги, що належить первісному кредитору за договором № 84/1 від 20.12.2016, укладеним між первісним кредитором та Державним підприємством "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська" (боржником) про поставку ролікоопор РВЛ-80. За цим договором новий кредитор одержав право замість первісного кредитора вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за основним договором. За даним договором відступлене право вимоги на суму основного боргу у розмірі 173200 грн. 00 коп.

Також відповідно до п. 2.4 договору до нового кредитора перейшли права первісного кредитора у зобов'язаннях в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а саме заборгованість за основним договором у розмірі 173200 грн. 00 коп.

Як свідчить зміст договору про відступлення права вимоги, новий кредитор набув право вимоги до боржника, а первісний кредитор вважається таким, що уступив новому кредитору право вимоги до боржника з моменту набуття чинності договором, тобто з моменту його підписання (п. 3.1, п. 6.1 договору).

За матеріалами справи позивач, як новий кредитор, 28.11.2017 надіслав відповідачу листа (претензія № 1 від 16.11.2017) про сплату вказаного боргу, що не було зроблено боржником, тому позивач звернувся до суду з позовом.

Предмет спору складають вимоги, нараховані у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних в сумі 5736 грн. 95 коп. (за період з 29.01.2017 по 07.03.2018), пені - 12959 грн. 16 коп. (за період з 08.12.2017 по 074.03.2018) та інфляційних втрат - 24455 грн. 84 коп. ( за період з лютого 2017 року по січень 2018 року).

Відповідач у відзиві на позовну заяву за листом від 28.03.2018 № 01/4-1-66 проти позову заперечує в частині пені, нарахування якої не передбачено договором, та в частині вимог за ст. 625 ЦК України, нарахованих у часі до заміни кредитора у зобов'язанні, що протирічить, на його думку, п. 2.4 договору про відступлення права вимоги.

Позивач у відповіді на відзив за листом від 13.04.2018 № 6 доводи відповідача відхиляє та наполягає на повному задоволенні позову.

Встановивши фактичні обставини справи, оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку про неповну обґрунтованість позову та його часткове задоволення з огляду на наступне.

Так, правове регулювання правовідносин щодо уступки права вимоги здійснюється гл. 47 ЦК України. Зокрема, ст. 512 цього Кодексу передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, законодавець передбачив право відступлення тільки дійсної вимоги, яка існувала на момент переходу цих прав.

Так, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За своєю правовою природою договір № 84/1 від 20.12.2016 є договором купівлі-продажу та регулюється, зокрема, ст. 655 ЦК України, згідно з якою за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно ст. 525, ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Оскільки передачу у власність відповідача ролікоопор РВЛ-80 (®108*4, підшипник № 80205) за видатковою накладною № 2 від 29.12.2016 підтверджено матеріалами справи, суд встановлює факт прострочення сплати цього товару на суму 173200 грн. 00 коп. у відповідності до умов договору - протягом 30 календарних днів з моменту отримання або поставки (п. 5.2 договору та п. 2 специфікації № 1 від 20.12.2016). Відповідачем цей факт не оспорюється.

Згідно зі ст. 530 ЦК України законодавцем передбачено - якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як свідчать позовні вимоги, позивач не заявляє вимог про стягнення боргу у сумі 173200 грн. 00 коп., а просить стягнути додаткові вимоги на підставі ст. 625 ЦК України у вигляді 3% річних - 5736 грн. 95 коп. та інфляційних втрат - 24455 грн. 84 коп., а також пеню - 12959 грн. 16 коп.

За листом від 13.04.2018 № 7 позивач повідомив, що рішення по стягненню боргу у сумі 173200 грн. 00 коп. господарським судом не приймалось.

Господарський суд вважає, що відсутність у позові так званої "основної" вимоги про стягнення боргу не є перешкодою для розгляду по суті обґрунтованості додаткових вимог, за умови, що позивач надає докази у підтвердження існування боргу.

Як було вказано вище, суд встановив факт прострочення сплати відповідачем боргу за товар на суму 173200 грн. 00 коп., що дає правові підстави для застосування відповідальності боржника за прострочення виконання грошового зобов'язання, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Позивач просить стягнути 3% річних в сумі 5736 грн. 95 коп. за період з 29.01.2017 по 07.03.2018 та інфляційних втрат - 24455 грн. 84 коп. за період з лютого 2017 року по січень 2018 року, а також 12959 грн. 16 коп. пені за період з 08.12.2017 по 074.03.2018.

Відповідач надав контррозрахунок цих вимог на суму 1266 грн. 96 коп. 3% річних за період з 08.12.2017 по 07.03.2018 та 5888 грн.80 коп. інфляційних втрат за період з грудня 2017 року по березень 2018 року, оскільки вважає, що за договором відступлення права вимоги передано лише вимоги щодо боргу, а прострочення сплати останнього виникло після письмової вимоги позивача про це у порядку ст. 530 ЦК України.

Суд частково не погоджується з доводами позивача та відповідача та виходить з наступного.

Так, у відповідності до п. 8.1 договору купівлі-продажу передбачено, що за прострочення виконання зобов'язання продавець сплачує покупцеві згідно зі ст. 231 ГК України пеню у розмірі 0,1 % вартості непоставленого товару за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.

Відповідно до ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду України по справі № 23/225 від 28.02.2011 висловлено правову позицію, згідно з якою застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, штрафної санкції у вигляді штрафу, передбаченого абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України, можливо при сукупності відповідних умов, а саме: якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачений договором або законом; якщо, між іншим, порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Таким чином за змістом спірних правовідносин йдеться про відповідальність за непостачання товару, а не за прострочення сплати його вартості, договорами від 20.12.2016 № 84/1 та від 05.06.2017 №3 05/06-2017-1 не передбачено відповідальність у вигляді пені за прострочку оплати товару за видатковою накладною № 2 від 29.12.2016, тому вимоги щодо пені є необгрунтованими.

Щодо решти позовних вимог, то вони підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як зазначено у п. 2.4 договору до нового кредитора (позивача) перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а саме заборгованість за основним договором у розмірі 173200 грн. 00 коп.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Виходячи з буквального значення словесного вираження норми ст. 514 ЦК України, суд вважає, що у договорі має бути вказано, що певні права не передані, тобто має бути вказане інше.

Оскільки сторони не зазначили, що права вимоги 3% річних та інфляційних втрат не передаються новому кредитору, вони є переданими, але, на думку суду, з дати укладення договору про відступлення права вимоги - 05.06.2017, тобто, з часу, коли позивач став кредитором боржника.

Щодо строку сплати боргу, то він зазначений у договорі купівлі-продажу (це умови, що існували на момент переходу при незазначенні іншого).

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За уточненим розрахунком, зробленим судом, 3% річних складають 3914 грн. 79 коп. (173200,00 х 275 днів (з 05.06.2017 по 07.03.2018) х 3% : 365) та 13578 грн. 88 коп. інфляційних втрат (173200,00 грн. х 107,84% (середній індекс інфляції за період з липня 2017 року по лютий 2018 року) = 176780,50 грн. - 173200,00 грн.).

У задоволенні решти 3% річних та інфляційних втрат слід відмовити за необґрунтованістю. У задоволенні вимог по пені також слід відмовити повністю з підстав, вказаних судом вище.

За таких обставин позов задовольняється частково на суму 3914 грн. 79 коп. 3% річних та 13578 грн. 88 коп. інфляційних втрат з віднесенням судових витрат на сторони пропорційно розміру задоволених вимог відповідно до ст. 129 ГПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232-233, 236-241 ГПК України, суд

в и р і ш и в :

1. Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1, м. Сєвєродонецьк Луганської області до Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська", м. Гірське Попаснянського району Луганської області про стягнення 43151 грн 95 коп. задовольнити частково.

2. Стягнути з Державного підприємства "Первомайськвугілля" в особі відокремленого підрозділу шахти "Гірська", м. Гірське Попаснянського району Луганської області, вул. Куйбишева, буд. 21, ідент. код 26402894 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_1, ідент. номер НОМЕР_1, АДРЕСА_1 - 13578 грн. 88 коп. інфляційних втрат, 3914 грн. 79 коп. 3% річних та 714 грн. 30 коп. судового збору, видати на виконання наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

У відповідності до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно зі ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 20 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення - 11.05.2018.

Суддя Н.М.Зюбанова