РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.05.2018Справа № 910/2389/18
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна»

до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО»

про стягнення 3318,32 грн.

Суддя Картавцева Ю.В.

Без повідомлення (виклику) учасників справи.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення 23861,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачем здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.109222 від 15.06.2016 у розмірі 23861,15 грн. через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Nissan», державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1295935, у зв'язку з чим позивач на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 23861,15 грн.

За змістом ст. 176 Господарського процесуального кодексу України, за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п'яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 3 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України малозначними справами є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 3 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

З огляду на наведене, оскільки у справі №910/2389/18 ціна позову не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд доходить висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Так, враховуючи, що предметом позову у даній справі є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі (з огляду на заявлені предмет та підстави позову) не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, суд дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 05.03.2018 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; запропонувати відповідачу подати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали; встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву; подати суду докази надіслання (надання) її іншим учасникам справи, встановити відповідачу строк для подання заперечень - протягом п'яти днів з дня отримання відповіді на відзив; подати суду докази надіслання (надання) їх іншим учасникам справи.

02.04.2018 до відділу діловодства суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач вказує, що позивачем до претензії не було надано документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту, у зв'язку з чим сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість і складає 20542,83 грн., що була сплачена позивачу в досудовому порядку.

16.04.2018 до відділу діловодства суду від позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно з якою позивач просить суд зменшити позовні вимоги та стягнути з відповідача 3318,32 грн.

Вказана заява приймається судом до розгляду.

У частині 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази та письмові пояснення, викладені позивачем у позовній заяві та відповідачем у відзиві на позов, суд

ВСТАНОВИВ:

15.06.2016 між ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ.109222 (Договір), предметом страхування за цим Договором виступають майнові інтереси ОСОБА_1, пов'язані з володінням, експлуатацією і розпорядженням транспортним засобом «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3 від страхових ризиків.

Згідно з повідомленням про ДТП у формі євро протоколу від 21.05.2017, 21.05.2017 в м. Одеса трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3 та автомобіля Nissan Patrol, державний номер НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_2.

Згідно з повідомленням про ДТП у формі євро протоколу від 21.05.2017 водій автомобіля Nissan Patrol, державний номер НОМЕР_4 ОСОБА_2 свою вину у вчиненні ДТП визнав.

До ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернувся страхувальник із заявою про виплату страхового відшкодування в зв'язку з пошкодженням застрахованого транспортного засобу внаслідок ДТП, що відповідно до умов договору страхування є страховим випадком.

Згідно зі Звітом №PZU/181421 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3 становить 49779,28 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власникові вказаного автомобіля становить 24651,40 грн.; коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,65.

Відповідно до умов Договору позивач виплатив страхувальнику згідно зі Страховим актом № UA004/L03/01 від 15.06.2017 страхове відшкодування в розмірі 23861,15 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5428 від 16.06.2017.

Судом встановлено, що відповідно до акту виконаних робіт №ФО-00000038 від 24.06.2017 щодо автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, загальна вартість робіт та запчастин (матеріалів) становить 23861,15 грн. без ПДВ, із яких вартість ремонтних робіт складає 8197,55 грн., запчастини (матеріали) - 15663,60.

Згідно з частиною 1 статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Дана норма кореспондується із статтею 979 Цивільного кодексу України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Нормами статті 5 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

У відповідності до пункту 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини 2 статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У зв'язку з виплатою страхового відшкодування страхувальнику за Договором добровільного страхування, позивач набув право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, оскільки відповідно до статті 993 Цивільного кодексу України та статті 27 Закону України "Про страхування" до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою в порядку суброгації №348/2017 щодо спірного страхового випадку, у якій вимагав перерахувати 23861,15 грн.

Судом встановлено, що відповідачем здійснено перерахування позивачеві 20542,83 грн. з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно з с/а9517-24 від 31.10.2017 за полісом №АК/1295935 від 27.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням №24560 від 31.10.2017.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що ним здійснено виплату страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №АМ.109222 від 15.06.2016 у розмірі 23861,15 грн. через настання страхового випадку - пошкодження транспортного засобу «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу «Nissan», державний номер НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність водія якого застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АК/1295935, у зв'язку з чим, враховуючи часткову сплачу відповідачем грошових коштів у розмірі 20542,15 грн., позивач на підставі ст. 993 Цивільного кодексу України просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 3318,32 грн. (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог).

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що транспортний засіб - автомобіль «Nissan Patrol», державний номер НОМЕР_4, яким спричинено ДТП, що потягнуло нанесення шкоди застрахованому у позивача автомобілю «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, знаходився під керуванням ОСОБА_2

Цивільно-правова відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Nissan Patrol», державний номер НОМЕР_4 застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі укладеного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АК/1295935).

Вина водія ОСОБА_2, який керував автомобілем «Nissan Patrol», державний номер НОМЕР_4, підтверджується повідомленням про ДТП у формі європротоколу від 21.05.2017.

Пунктом 36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів" передбачено право страховика за договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності власника транспортного засобу в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим з ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов'язані з відшкодуванням збитків.

Таким чином відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3 відповідно до положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" в межах, передбачених договором обов'язкового страхування цивільної відповідальності (поліс № АК/1295935), а до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» як страховика, який виплатив страхове відшкодування за Договором, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до ОСОБА_2 як особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно зі статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до п.п. 7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, значення Е приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує:5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових КТЗ; 3 роки - для вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів виробництва країн СНД; 4 роки - для інших вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів; 5 років - для мототехніки.

Згідно зі Звітом №PZU/181421 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3 становить 49779,28 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного власникові вказаного автомобіля становить 24651,40 грн.; коефіцієнт фізичного зносу автомобіля - 0,65.

Відповідно до п. 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ (С врз) та величини ВТВ за формулою 24: У = Ср + См + Сс (1-Е3) + ВТВ.

Як встановлено судом, відповідно до акту виконаних робіт №ФО-00000038 від 24.06.2017 щодо автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, загальна вартість робіт та запчастин (матеріалів) становить 23861,15 грн. без ПДВ, із яких вартість ремонтних робіт складає 8197,55 грн., запчастини (матеріали) - 15663,60.

Відтак, враховуючи приписи ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", на користь позивача підлягає відшкодуванню вартість відновлювального ремонту (відповідно до акту про фактично виконані роботи з ремонту) з урахування коефіцієнту фізичного зносу, тоді-як визначена суб'єктом оціночної діяльності вартість такого ремонту з урахуванням фізичного зносу є попереднім розрахунком такої вартості.

Виходячи зі змісту акту виконаних робіт №ФО-00000038 від 24.06.2017, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Mitsubishi», державний номер НОМЕР_3, без врахування зносу становить 23861,15 грн. без ПДВ, в тому числі: вартість замінених складових - 9130,00 грн. (бампер задній, двері задні нижня частина) грн.; вартість робіт - 8197,55 грн.; вартість матеріалів - 6533,60 грн. (фарба з матеріалами, накладка на двері нижня, накладка двері хром, емблема багажника, емблема багажника XL, крепіж).

Коефіцієнт зносу замінених складових, згідно зі Звітом №PZU/181421 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу, який доданий до позовної заяви, та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, становить 0,65.

Відтак, на підставі акту виконаних робіт №ФО-00000038 від 24.06.2017 та платіжного доручення, що підтверджує суму понесених позивачем витрат, суд розрахував суму відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу на запчастини (нові складники, що підлягають заміні під час ремонту). Згідно з розрахунком суду сума відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 0,65 становить 17926,65 грн. без ПДВ (8197,55+6533,60+9130,00*(1-0,65)).

Як встановлено судом, відповідачем здійснено перерахування позивачеві 20542,83 грн. з призначенням платежу: страхове відшкодування згідно з с/а9517-24 від 31.10.2017 за полісом №АК/1295935 від 27.10.2017, що підтверджується платіжним дорученням №24560 від 31.10.2017.

Таким чином, враховуючи встановлену судом вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 17926,65 грн., а також розмір сплачених відповідачем на користь позивача коштів - 20542,83 грн., то вимога позивача щодо стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування 3318,32 грн. не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За приписами ст.ст. 76, 77, 78, 79 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на позивача з огляду на відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 74, 76-80, 129, 236, 237, 238, 240-242 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Картавцева