ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
25.04.2018 Справа № 905/403/18

Господарський суд Донецької області у складі судді Величко Н.В.
при секретарі судового засідання Хадієвій М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали
за позовом: Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (Ідентифікаційний код 13511245, адреса: 61057, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1)

до відповідача: Фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича (Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 )

про: стягнення 3114,60 грн.

за участю представників сторін
від позивача: Мамедова Н.Т. довіреність № 71 від 26.12.2017

від відповідача: не з`явились

СУТЬ СПОРУ:
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою про стягнення з фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича заборгованості з орендної плати у сумі 2 730,26 грн. за серпень 2016 (з 19.08.2016 по 31.08.2016) за договором оренди № 5666/2013 від 31.05.2013 та пені за період з 16.09.2016 по 15.03.2017 у розмірі 384,60 грн.

Позовні вимоги мотивовані порушенням з боку відповідача пунктів 3.1, 3.6, 3.7, 5.4, 5.11, 9.1 договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №5666/2013 від 31.05.2013.

Нормативно вимоги обгрунтовано положеннями ст.ст. 510, 526, 530, 546, 549, 610 611, 629 Цивільного кодексу України, ст.ст. 180, 193, 199, 216- 218, 220, 230 232 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 17, 18, 19, 26, 29 Закону України «Про оренду державного та коммунального майна».

На підтвердження позовних вимог надано суду: договір оренди № 5666/2013 від 31.05.2013 з додатками та договорами про внесення змін до договору оренди, договір № 4 від 26.10.2016 про розірвання договору оренди, наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області від 26.10.2016 № 00881 «Про розірвання договору оренди нерухомого майна від 31.05.2013 № 5666/2013», акт приймання-передачі орендованого майна з оренди від 31.08.2016, розрахунок позовних вимог, проекти актів звірки розрахунків, листи від 06.12.2017 № 20-05-06881 з рекомендованим повідомленням про вручення, від 28.12.2017 № 47, відомості Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно позивача та відповідача.

Ухвалою суду від 05.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/403/18; визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження; призначено розгляд справи на 02.04.2018; визначено відповідачу строк для подання суду відзиву на позовну заяву та заперечень проти відкриття справи за правилами спрощеного провадження (якщо такі існують) і всіх письмових та електронних доказів (які можливо доставити до суду), що підтверджують доводи відповідача, протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, але не пізніше 26.03.2018. Копію відзиву на позовну заяву і всі додані до нього докази направити позивачу, докази направлення надати суду у вказаний строк; встановлено сторонам строк для подання відповіді на відзив (позивачем) та заперечень (відповідачем) (якщо такі будуть подані) не пізніше 29.03.2018; явку представників сторін у судове засідання визнано не обов`язковою.

26.03.2018 від відповідача через канцелярію господарського суду Донецької області отримано відзив б/н від 21.03.2018, відповідно до якого Фізична особа підприємець Короченцев Анатолій Вікторович вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі; зазначає про те, що ним звільнено і повернуто орендоване приміщення балансоутримувачу на підставі акту приймання передачі орендованого майна від 31.08.2016 до договору оренди №5666/2013 від 31.05.2016; повідомляє про те, що 31.01.2017 господарським судом Донецької області було ухвалене рішення у справі №905/3397/16, яким з державного бюджету України були стягнуті з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на його користь надмірно сплачені кошти у сумі 141649,26 грн. на підставі договору оренди №5666/2013 від 31.05.2016. Наведена сума коштів була визначена судом на підставі доказів, наявних у матеріалах справи, а саме платіжних доручень про перерахування коштів у якості орендної плати; зазначає, що рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2018 у справі №905/3397/16 не оскаржувалось і набрало законної сили, тому є обов`язковим, і на сьогодні рішення суду виконане; вважає, що якщо припустити, що з його боку дійсно існувала заборгованість, то відділення Фонду державного майна мало вжити заходів, щоб не повертати йому з державного бюджету кошти, які він ніби то заборгував, однак, всупереч наведеному відділення Фонду державного майна не оскаржувало суму коштів, що підлягали стягненню, і з зустрічним позовом не зверталось; зауважує на тому, що позивачем пропущено строк позовної давності за вимогою про стягнення пені та заявив про застосування строку позовної давності до позовних вимог.

До означеного відзиву додано пенсійне посвідчення № НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 02.04.2018 судове засідання відкладено на 25.04.2018; визначено позивачу строк для надання відповіді на відзив до 19.04.2018. та витребувано текст рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2018 у справі №905/3397/16. Явка представників сторін у судове засідання визнана не обов`язковою.

04.04.2018 до канцелярії суду від позивача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017 по справі № 905/3397/16. Вказані документи долучено до матеріалів справи.

В судовому засіданні, що відбулось 25.04.2018, позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд, -

ВСТАНОВИВ:
Між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (позивачем), як орендодавцем, та Фізичною особою - підприємцем Короченцевим Анатолієм Вікторовичем (відповідачем), як орендарем, укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 5666/2013 від 31.05.2013

За умовами вказаного договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування державне майно нежитлові вбудовані приміщення (далі - майно) загальною площею 442,3 кв.м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстровий номер 0113233.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою: м.Слов`янськ, вул.Добровольського, 2, що знаходиться на балансі ВСП НАУ Слов`янський коледж НАУ (далі - балансоутримувач), вартість якого визначена згідно з висновком про вартість на 31.01.2013 і становить за незалежною оцінкою 521870,00грн. (п.1.1. Договору).

Згідно з п.1.2 Договору майно передається в оренду з метою розміщення торгівельного об`єкту з продажу непродовольчих товарів. Стан майна на момент укладення Договору визначається в акті приймання передавання за узгодженим висновком балансоутримувача та орендаря (п.1.3 Договору).

Відповідно до п.2.1. Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у Договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього Договору та акта приймання - передачі майна. Передача майна в оренду не тягне за собою виникнення в орендаря права власності на це майно.

Пунктом 3.1 Договору орендна плата визначена на підставі Методики розрахунку орендної плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 №786, і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2013 року 7820,22грн. Орендна плата за перший місяць оренди травень 2013 року визначається шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за травень 2013 року.

Оренда плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України (п.3.3 договору).

Орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. (п. 3.6 договору)

Згідно з п.3.7 Договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або в не в повному обсягу, підлягає індексації, стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношення відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу (п.3.11 договору).

Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується Призначення платежу за зразком, який надає орендодавець листом при укладенні договору оренди). На вимогу орендодавця проводити звіряння взаєморозрахунків по орендних платежах і оформляти відповідні акти звіряння. У разі припинення або розірвання Договору повернути балансоутримувачу орендоване майно в належному стані, не гіршому, ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати балансоутримувачу збитки в разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого майна з вини орендаря (п.п. 5.4, 5.11, 5.15 договору).

Договір укладений строком на 1 рік, що діє з 31.05.2013 до 30.05.2014 включно. (п. 10.1 Договору).

У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміни його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором, за умови погодження його з органом, уповноваженим управляти відповідним державним майном (п.10.4 договору).

Згідно умов пунктів 10.9, 10.10 договору, у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом трьох робочих днів повертається орендарем балансоутримувачу. Майно вважається поверненим балансоутримувачу з моменту підписання акту приймання-передачі між орендарем і балансоутримувачем, або особою яку вкаже орендодавець.

З матеріалів справи вбачається, що 31.05.2013 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області передано за актом приймання-передачі, а фізичною особою-підприємцем Короченцевим Анатолієм Вікторовичем прийнято без зауважень об`єкт оренди - нежитлові вбудовані приміщення (далі майно, об`єкт оренди) загальною площею 442,3 кв.м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстровий номер 0113233.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою: м.Слов`янськ, вул.Добровольського, 2, що знаходиться на балансі ВСП НАУ Слов`янський коледж НАУ (далі - балансоутримувач), з метою розміщення торговельного об`єкта з продажу непродовольчих товарів, відповідно договору оренди № 5666/2013 від 31.05.2013.

Матеріали справи свідчать, що договором № 1 від 30.04.2014 внесено зміни до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності від 31.05.2013 № 5666/2013, яким, серед іншого, п.3.11 договору викладено у наступній редакції: «У разі припинення (розірвання Договору) оренди Орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання включно. Закінчення строку дії договору оренди не звільняє орендаря від обов`язку сплатити заборгованість за орендною платою, якщо така виникла, у повному обсязі, враховуючи санкції, до державного бюджету та Балансоутримувачу». Також, продовжено строк дії договору до 30.05.2016 включно.

Договором № 2 від 30.06.2015 внесено зміни до Договору оренди від 31.05.2013 № 5666/2013 в частині зміни балансоутримувача. Балансоутримувачем за цим договором оренди визначено Військову частину НОМЕР_2 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України, код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , у зв`язку з чим внесено також зміни у платіжні та поштові реквізити сторін.

Договором № 4 від 26.10.2016 сторони розірвали договір оренди від 31.05.2013 № 5666/2013 з 01.09.2016.

31.08.2016 на підставі акту приймання-передачі фізична особа-підприємець Короченцев Анатолій Вікторович передав (повернув), а балансоутримувач Військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України прийняв державне майно нежитлові вбудовані приміщення (далі - майно) загальною площею 442,3 кв.м з ганком першого поверху нежитлової будівлі їдальні з глядацьким залом на 700 місць з прибудовою на 316 місць (реєстровий номер 0113233.9.КАТГНП218), які розташовані за адресою: м.Слов`янськ, вул.Добровольського, 2.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі № 905/3397/16 позов Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича про стягнення з Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області основного боргу у розмірі 141664,95грн. та про стягнення з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України основного боргу у розмірі 78496,64грн. - задоволено частково. Припинено провадження по справі щодо Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Донецькій області. Стягнуто з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області на користь Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича надмірно сплачені кошти у розмірі 141649 (сто сорок одна тисяча шістсот сорок девять) грн. 26 коп. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича надмірно сплачені кошти у розмірі 78496 (сімдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто шість)грн. 64коп. В іншій частині позову відмовлено.

При розгляді справи № 905/3397/16 судом було встановлено, що 31.05.2013 між позивачем та відповідачем-1 підписаний договір оренди №5666/2013 нежитлових приміщень (балансоутримувач у спірний період відповідач-2), що належать до державної власності та знаходяться у місті Словянську Донецької області. Позивач здійснював господарську діяльність в орендованому приміщенні, що належить до державної власності у місті Словянську. На виконання вказаного договору, позивач перераховував протягом строку дії договору, орендну плату до Державного бюджету (отримувач коштів відповідач-3) та на рахунок відповідача-2. Сума орендної плати, яка була перерахована в бюджет з 14.04.2014 по 07.06.2016 у розмірі 141664,95 грн. та сума, яка була перерахована на рахунок відповідача-2 як балансоутримувача, з 30.06.2015 по 07.06.2016 у розмірі 78496,64 грн. Договір оренди припинив свою дію у звязку із закінченням строку, на який його було укладено (30.05.2016). В подальшому між сторонами існували перемовини щодо продовження строку дії договору оренди, які завершились тим, що позивач повернув з оренди майно відповідачу-2 на підставі акту приймання передачі 31.08.2016 року, у звязку з прийняттям Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції.

Судом також було встановлено, що у звязку з тим, що ФОП Короченцев А.В. здійснював господарську діяльність на території проведення антитерористичної операції в орендованому приміщенні, що належить до державної власності у місті Словянську, то до відносин з оренди державного майна на території проведення антитерористичної операції слід застосовувати положення ст. 7 Закону України Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції (в редакції чинній з 14.04.2014 по 07.06.2016).

За таких обставин, орендар не зобовязаний був сплачувати орендну плату по договору оренди за період з 14.04.2014 по 07.06.2016. Отже, кошти, які ФОП Короченцев А.В. перерахував на виконання договору за період з 14.04.2014 по 07.06.2016 підлягають поверненню.

При вирішенні даного спору, суд також враховував те, що договір оренди №5666/2013 припинив свою дію 30.05.2016, проте позивач продовжував сплачувати орендну плату і після припинення договору оренди до моменту фактичного повернення майна з оренди згідно з актом приймання-передачі від 30.08.2016.

Кошти, які позивач перерахував за сім днів червня 2016 року розцінені судом як орендна плата сплачена по договору №5666/2013, оскільки сторонами в договорі погоджено, що орендна плата сплачується за весь час фактичного користування майном не зважаючи на юридичне припинення строку дії договору.

Рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017 по справі № 905/3397/16 набрало законної сили 16.02.2017.

Відповідно до положень ст.75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Отже, обставини, встановлені рішенням господарського суду Донецької області від 31.01.2017 по справі № 905/3397/16 мають преюдиційний характер при розгляді справи № 905/403/18.

За поясненнями позивача, що не спростовується відповідачем, рішення господарського суду Донецької області від 31.01.2017 по справі № 905/3397/16 виконано.

Предметом розгляду у цій справі є стягнення з ФОП Короченцева А.В. до державного бюджету орендної плати за договором оренди № 5666/2013 від 31.05.2013 за період з 19.08.2016 по 31.08.2016 у сумі 2730,26 грн. (дві тисячі сімсот тридцять гривень 26 коп.) та нарахованої пені за період з 16.09.2016 по 15.03.2017 в розмірі 384,60 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 60 коп.)

Згідно з приписами частини першої статті 283 Господарського кодексу України (далі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. Аналогічні положення містяться у статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Спірні правовідносини щодо оренди нерухомого майна державної власності регулюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна" .

Орендар зобов`язаний вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі (частина третя статті 18 Закону).

Орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності. Строки внесення орендної плати визначаються у договорі (частини перша та третя статті 19 Закону).

Пунктом першим статті 193 ГК України та статтею 526 ЦК України передбачено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Як вже зазначалось судом, у пункті 3.6 договору сторони обумовили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.

Разом з тим, судом враховані положення договору № 1 про внесення змін до договору оренди, яким сторони погодили викласти пункт 3.11 договору в новій редакції, відповідно до якої орендар сплачує орендну плату до дня повернення майна за актом приймання-передавання.

При цьому суд враховує, що за змістом ст. 291 Господарського кодексу України, договір оренди припиняється у разі, зокрема, закінчення строку, на який його було укладено. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України. Відтак, як зазначалось судом вище та підтверджується сторонами, договір є таким, що припинив свою дію з 30.05.2016.

Частинами 2, 3 ст. 6 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Тобто, з урахуванням викладеного сторони не позбавлені передбачити в договорі оренди положення щодо обов`язку орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна.

Таке право сторін повністю узгоджується із приписами глави 58 Цивільного кодексу України оскільки буде передбачати продовження обов`язку внесення плати за користування майном.

Отже, суд приходить до висновку, що будь-який рівнозначний пункт щодо обов`язку сплати орендних платежів після припинення дії договору оренди до дня фактичного повернення майна в розумінні ч. 3 ст. 653 Цивільного кодексу України є обумовленим договором відступом сторін від загального правила та свідчить про продовження існування зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати на користь орендодавця, яке буде припинено в момент фактичного повернення майна.

Аналогічні правові висновки щодо обов`язку орендаря сплачувати оренду плату за весь час фактичного користування майном викладені в постанові Вищого господарського суду України від 12.02.2014 у справі N 927/1215/13 (залишеній без змін в частині визнання правомірним стягнення орендної плати після припинення договору за фактичний час користування орендованим майном постановою Верховного Суду України від 02.09.2014).

Також суд враховує, що Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016 № 1365-VІІІ, що набрав чинності 08.06.2016, внесено зміни до статті 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», згідно з якими скасовано суб`єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 4 цього Закону, перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення.

Згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб та громадських формувань, відомості якого є офіційними та загальнодоступними, місцезнаходженням фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича є: Донецька область, м. Слов`янськ.

Судом встановлено, що місто Слов`янськ Донецької області не входить до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та до Переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р (зі змінами).

Отже, з дати набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо безперешкодної діяльності органів місцевого самоврядування» від 17.05.2016 № 1365-VІІІ, що набрав чинності 08.06.2016, у відповідача як орендаря поновилось зобов`язання в частині сплати орендної плати за договором № 5666/2013 від 31.05.2013 по день фактичного повернення об`єкта оренди за актом приймання-передачі балансоутримувачу, тобто по 31.08.2016.

За розрахунком позивача, що не спростовано відповідачем, станом на 08.06.2016 відповідачем була надміру сплачена сума орендної плати у розмірі 4256,63 грн., що надійшла до бюджету та згідно з п.3.9 договору оренди була включена в рахунок майбутніх платежів, а саме: частково за червень 2016.

За 23 дні червня 2016 року відповідач мав сплатити суму орендної плати у розмірі 5385,52 грн.

15.07.2016 відповідачем було надмірно сплачено суму орендної плати у розмірі 5401,89 грн.

За червень 2016 відповідачу необхідно було сплатити 1128,89 грн., тобто за відповідачем рахувалась переплата.

За липень 2016 відповідач мав сплатити суму орендної плати у розмірі 7024,60 грн.

Останній платіж від відповідача надійшов 11.08.2016 за липень 2016 у розмірі 7045,94 грн.

З урахуванням надмірно сплаченої за липень 2016 суми орендної плати у розмірі 4273,00 грн. відповідач мав сплатити за липень 2016 суму орендної плати у розмірі 2751,60 грн.

За серпень 2016, в поряду п.3.3 договору оренди, позивач нарахував відповідачу орендну плату у розмірі 7024,60 грн. та з урахуванням надмірно сплаченої орендної плати частково за серпень 2016 у розмірі 4294,34 грн., відповідач мав сплатити за серпень 2016 року 2730,26 грн.

Документального підтвердження повної чи часткової сплати орендної плати, нарахованої за серпень 2016 у розмірі 2730,26 грн. матеріали справи не містять, тому позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича орендної плати за серпень 2016 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у пред`явленому до стягнення розмірі.

Суд відхиляє доводи відповідача про те, що оскільки рішенням господарського суду Донецької області від 31.01.2017 у справі №905/3397/16 з державного бюджету України були стягнуті з Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на користь Фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича надмірно сплачені кошти у сумі 141649,26 грн. на підставі договору оренди №5666/2013 від 31.05.2016, яке набрало законної сили і на сьогодні виконане, тому, відділення Фонду державного майна мало вжити заходів, щоб не повертати йому з державного бюджету кошти, які він ніби то заборгував. Відповідач залишив поза увагою, що період, за який стягується заборгованість в межах справи № 905/403/18, та період, за який повернута орендна плата за рішенням господарського суду по справі № 905/3397/16, не є тотожними. За рішенням господарського суду Донецької області від 31.01.2017 по справі № 905/3397/16 стягнуто з Державного бюджету України в особі Управління Державної казначейської служби України у м.Слов`янську Донецької області на користь Фізичної особи підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича надмірно сплачені за договором оренди № 5666/2013 від 31.05.2013 кошти у розмірі 141649 (сто сорок одна тисяча шістсот сорок девять) грн. 26 коп. за період з 14.04.2014 по 07.06.2016, під час якого орендарю скасовувалась орендна плата на підставі статті 7 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої за період з 16.09.2016 по 15.03.2017 включно пені в розмірі 384,60 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (частини перша, друга статті 217 ГК України). Штрафними санкціями відповідно до частини першої статті 230 Господарського кодексу України визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.

Виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими Господарським кодексом України та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України (частина перша статті 199 ГК України).

Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини першої статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

За змістом положень частини четвертої статті 231 Господарського кодексу України розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).

Як вже встановлено судом, сторони у п.3.6 та п. 3.7 Договору визначили, що орендна плата перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 50% та 50% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітнім відповідно до пропорцій розподілу, установлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж. Орендна плата, перерахована несвоєчасно або в не в повному обсязі, підлягає індексації, стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 співвідношення відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, включаючи день оплати.

Одночасно суд враховує, що законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 261 Цивільного кодексу України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Разом із тим положеннями частини шостої статті 232 Господарського кодексу України передбачено особливість порядку застосування господарських штрафних санкцій, відповідно до якої нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.

Оскільки в матеріалах справи відсутні докази оплати орендної плати за серпень 2016 року у порядку і розмірі, встановлених договором, тому позивач обґрунтовано нарахував відповідачу пеню у пред`явленому до стягнення розмірі за період з 16.09.2016 по 15.03.2017 включно.

Положення глави 19 Цивільного кодексу України про строки позовної давності підлягають застосуванню з урахуванням особливостей, передбачених частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України, а тому:

1) якщо господарська санкція нараховується за кожен день прострочення на відповідну суму, то позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється окремо за кожний день прострочення. Право на позов про стягнення такої санкції за кожен день прострочення виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права;

2) з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано, то строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 Цивільного кодексу України про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Відповідно до положень ст.267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи, що позивачем розраховано та пред`явлено до стягнення пеню за період з 16.09.2016 по 15.03.2017, а з цим позовом Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до суду 28.02.2018, тому з урахуванням положень ч.6 ст.232 Господарського кодексу України та ст.258 Цивільного кодексу України, а також наявність відповідного клопотання відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимог про стягнення пені за період з 16.09.2016 по 27.02.2017 включно. Отже з відповідача підлягає стягненню нарахована пеня за період 28.02.2017 по 15.03.2017 у розмірі 33,51 грн.

З огляду на встановлені судом обставини та норми чинного законодавства суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Закон України "Про судовий збір" визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

За приписами статті 1 Закону України "Про судовий збір", судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Статтею 2 Закону України "Про судовий збір" визначено, що платники судового збору - громадяни України, іноземці, особи без громадянства, підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні) та фізичні особи - підприємці, які звертаються до суду чи стосовно яких ухвалене судове рішення, передбачене цим Законом.

Стаття 5 Закону України "Про судовий збір" визначає пільги щодо сплати судового збору.

Так, частиною першою вказаної статті передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема, інваліди I та II груп (пункт 9 частини 1 статті 5 Закону).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач Фізична особа-підприємець Короченцев Анатолій Вікторович є інвалідом ІІ групи (копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 з зазначенням виду пенсії по інвалідності ІІ групи).

Тобто, відповідач звільнений від сплати судового збору за Законом.

Відповідно до положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки відповідач звільнений від сплати судового збору згідно ст. 5 Закону України "Про судовий збір", тому судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 80, 86, 129, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про стягнення з Фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича 3114,60 грн. (три тисячі сто чотирнадцять гривень 60 коп.), з яких: 2 730,26 грн. (дві тисячі сімсот тридцять гривень 26 коп.) - орендної плати та 384,60 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 60 коп.) - пеня, задовольнити частково.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця Короченцева Анатолія Вікторовича (Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь на користь Державного бюджету України (розрахунковий рахунок № 0075, код бюджетної класифікації - 22080200, отримувач - Слов"янське УК/м.Слов"янськ, , МФО 834016) орендної плати у розмірі 2 730,26 грн. (дві тисячі сімсот тридцять гривень 26 коп.).

Стягувач - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (Ідентифікаційний код 13511245, адреса: 61057, м. Харків, майдан Театральний, буд. 1).

В іншій частині позовних вимог відмовити

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду Донецької області набирає законної сили через двадцять днів з дня його підписання та може бути оскаржене до Донецького апеляційного господарського суду в порядку, встановленому Розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення підписано 03.05.2018.

Суддя Н.В. Величко