ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/5769/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Мамалуй О.О., Стратієнко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Бойка В.С.,

представники учасників справи:

позивача - Волощук П.Ю.,

відповідача - не з'явився,

третьої особи - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз"

на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017

(головуючий - Дармін М.О. , судді: Іванов О.Г., Вечірко І.О.)

та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017

(суддя Панна С.П.)

у справі № 904/5769/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз"

до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" в особі Дніпропетровської обласної дирекції ПАТ АБ "Укргазбанк"

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державного підприємства "Національні інформаційні системи" в особі Дніпропетровської філії державного підприємства "Національні інформаційні системи"

про припинення договору та зняття заборони відчуження,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У травні 2017 року Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз" (далі - ПАТ "Криворіжгаз") звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" в особі Дніпропетровської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства "Укргазбанк" (далі - ПАТ "Укргазбанк") про:

- визнання договору застави майнових прав №25/08/3/З-1 від 28.08.2008 припиненим;

- зняття застави рухомого майна, зареєстрованого 23.07.2009 за №8906496, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний цент" Міністерства юстиції України на підставі договору застави майнових прав №25/08/3/З-1 від 28.08.2008 та вилучення цього запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна;

- зобов'язання ДП "Національні інформаційні системи" вилучити з державного реєстру обтяжень рухомого майна заставу рухомого майна, зареєстровану 23.07.2009 за №8906496, реєстратором: Дніпропетровська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України на підставі договору застави майнових прав №25/08/3/З-1 від 28.08.2008.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані повним виконанням взятих на себе по кредитному договору зобов'язань позивачем та спливом строку позовної давності щодо сплати комісії за користування рахунком за період з липня по грудень 2009 року у розмірі 30 000,00 грн.

2. Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

2.1. 28.08.2008 ПАТ АБ "Укргазбанк" та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз", правонаступником якого є ПАТ "Криворіжгаз", укладено кредитний договір №25/08/3.

2.2. 28.08.2008, для забезпечення вимог за кредитним договором, між тими ж сторонами, укладено договір №25/08/3/З-1 про заставу майнових прав.

2.3. 30.01.2009 відповідачем та позивачем укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою сторонами погоджено внесення змін до п.п. 1.4.1, 1.4.2, 4.1 кредитного договору.

2.4. 30.01.2009 ПАТ АБ "Укргазбанк" та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" укладено додаткову угоду №1 до договору №25/08/3/З-1 про заставу майнових прав від 28.08.2008.

2.5. 12.01.2010 позивачем здійснено договірне списання банком коштів на погашення прострочених відсотків згідно з п. 3.2.4 кредитного договору №25/08/03 від 28.08.2008 у розмірі 1 216 763,18 грн та 1 024 058,71 грн.

2.6. 05.02.2010 ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" з листом №155/02, в якому нагадав про порушення умов кредитного договору №25/08/3 від 28.08.2008, а саме щодо наявності простроченої комісії за обслуговування кредиту у розмірі 30 000,00 грн та штрафу у розмірі 110 000,00 грн, нарахованого згідно з п.п. 5.5 за порушення п. 3.3.7 кредитного договору.

2.7. 08.10.2010 ПАТ АБ "Укргазбанк" звернувся до ВАТ по газопостачанню та газифікації "Криворіжгаз" з претензією щодо погашення кредитної заборгованості, а саме простроченої комісії за ведення рахунку у розмірі 30 000,00 грн та штрафу у розмірі 82 838,71 грн, нарахованого згідно з п.п. 5.5 за порушення п. 3.3.7 кредитного договору.

2.8. 29.12.2016 начальник управління обслуговування роздрібних клієнтів операційного департаменту спрямував на адресу Голови правління ПАТ "Криворіжгаз" листа №1777/15478/2016 в якому поінформував адресата про можливість здійснення вилучення запису з Єдиного Державного реєстру обтяжень рухомого майна та зняття обтяжень після сплати заборгованості по сплаті нарахованої банком комісії по кредитному договору від 28.08.2008 №25/08/3.

2.9. 26.01.2017 позивачем було направлено листа до відповідача щодо подання до реєстратора Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

2.10. Згідно з листом відповідача від 12.07.2017 відповідач повідомив позивача про те, що припинення обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна може бути здійснено тільки після повної сплати простроченої комісії за ведення рахунку в розмірі 30 000,00 грн.

3. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

3.1. 12 липня 2017 року рішенням Господарського суду Дніпропетровської області у задоволенні позову відмовлено.

3.2. 26 жовтня 2017 року постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 залишено без змін.

3.3. Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди виходили з того, що позивачем в повному обсязі не виконані зобов'язання за кредитним договором №25/08/3 від 28.08.2008, а саме щодо сплати комісії за ведення рахунку за період з липня по грудень 2009 року у розмірі 30 000,00 грн, тому відповідно до ст. 599 ЦК України, ст. 28 Закону України "Про заставу", пункту 2.5 договору №25/08/3/3-1 від 28.08.2008 про заставу майнових прав, застава зберігає свою силу. При цьому, господарськими судами зауважено, що Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання.

4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

4.1. 13 листопада 2017 року Публічне акціонерне товариство "Криворіжгаз" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017, рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

4.2. Скаржник обґрунтовує вимоги, що містяться у касаційній скарзі, зокрема, такими доводами.

4.2.1. 12.01.2010 ПАТ "Криворіжгаз" було здійснено погашення кредитних зобов'язань у розмірі 2 000 000,00 грн в повному обсязі.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою. Ідентичне формулювання зазначено також у ст. 28 Закону України "Про заставу", згідно з якою застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

У зв'язку з погашенням ПАТ "Криворіжгаз" суми зобов'язання забезпеченого заставою у розмірі 2 000 000,00 грн, договір застави майнових прав є припиненим з 12.01.2010.

4.2.2. Судом апеляційної інстанції не застосовано ч. 3 ст. 49, п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про заставу", оскільки застава, враховуючи норми ч. 3 ст. 49 Закону України "Про заставу" - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строкове право вимоги, яке належить заставодавцю-кредитору закінчилось 01.01.2012 з припиненням дії договору №17/66/Тр-07 про надання послуг з транспортування природного газу під 27.02.2007.

4.2.3. Проте, суди попередніх інстанцій не дали належної правової оцінки зазначеним умовам договору застави з огляду на наведені норми матеріального права, які регулюють правовідносини з застави, та не з'ясували чи встановлено умовами договору строк дії застави відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про заставу", п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про заставу".

4.3. Відзиви від інших учасників справи до Верховного Суду не надходили.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

5. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

5.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

5.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, не можуть бути взяті до уваги аргументи скаржника про необхідність встановлення обставин справи, про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

5.1.2. Згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

5.2. Щодо суті касаційної скарги

5.2.1. Спір по справі стосується визнання договору застави майнових прав №25/08/3/З-1 від 28.08.2008 припиненим, зняття застави рухомого майна та вилучення відповідного запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна

5.2.2. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї зі сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, яка кореспондується з вимогами ст. 202 ГК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно з ст. 28 Закону України "Про заставу" застава припиняється з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання, при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави.

Як встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, зобов'язання по сплаті комісії позивачем не виконані, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 30 000,00 грн (по 5 000,00 грн за 6 місяців), та залишається несплаченою на час звернення позивачем з позовом у цій справі. Ці обставини не заперечується і самим позивачем.

При цьому, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника про те, що умови договору застави не розповсюджуються на комісію, яка несплачена позивачем, оскільки господарськими судами встановлено, що як пунктом 1.1 договору про заставу майнових прав № 25/08/3/3-1 в редакції від 28.08.2008, так і в редакції укладеної сторонами додаткової угоди №1 від 30.01.2009 до договору №25/08/3/З-1 про заставу майнових прав від 28.08.2008, сторони передбачили, що дійсний договір забезпечує всі вимоги заставодержателя як кредитора за умовами кредитного договору №25/08/3 від 28.08.2008, в тому числі і вимоги щодо стягнення комісії за ведення рахунку у розмірі 0,25% від встановленого ліміту кредитної лінії, а саме 5 000,00 грн, яка передбачена п. 3.4.5 кредитного договору.

5.2.3. Щодо твердження позивача, що господарські суди не з'ясували, чи встановлено умовами договору строк дії застави відповідно до ч. 3 ст. 49 Закону України "Про заставу", п. 5 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про заставу", Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке.

Як встановлено господарськими судами, відповідно до п. 2.5 договору №25/08/3/З-1 від 28.08.2008 про заставу майнових прав у випадку виконання заставодавцем (позичальником) зобов'язань по кредитному договору не в повному обсязі, застава зберігає силу у повному об'ємі. Відповідно до п. 6.9 кредитного договору встановлений строк дії договору: з моменту набрання ним юридичної сили по 21.07.2010. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов'язань, що лишилися невиконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов'язань що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов'язання виникли після припинення (закінчення) строку дії цього договору на підставі зобов'язань, що лишились невиконаними на момент закінчення строку дії цього договору.

При цьому, твердження скаржника про те, що господарським судам необхідно було дослідити умови договору №17/66/Тр-07 про надання послуг з транспортування природного газу під 27.02.2007, відхиляються Верховним Судом з огляду на те, що у цьому випадку предметом спору є припинення договору застави, у зв'язку з цим до предмета доказування та дослідження господарськими судами входить сам договір застави, а також кредитний договір на забезпечення якого було укладено договір застави.

5.2.4. Також Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про те, що зі спливом позовної давності зобов'язання припиняється, з огляду на таке.

Як встановлено господарськими судами, відповідно до п. 6.1 договору застави, дійсний договір набуває юридичної сили з моменту його підписання і діє по день, в який сторони виконають в повному об'ємі свої зобов'язання за цим договором, та кредитним договором, а момент припинення його дії пов'язаний з повним виконанням умов кредитного договору.

Правила припинення зобов'язання сформульовані в главі 50 "Припинення зобов'язання" розділу І книги п'ятої "Зобов'язальне право" ЦК України, норми якої передбачають, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599), переданням відступного (стаття 600), зарахуванням (стаття 601), за домовленістю сторін (стаття 604), прощенням боргу (стаття 605), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606), неможливістю виконання (стаття 607), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 "Припинення зобов'язання" ЦК України не передбачають.

При цьому відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами цієї статті особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов'язується із судовим захистом суб'єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

У зобов'язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб'єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов'язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов'язку. Так само й боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов'язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом строку позовної давності (частина третя цієї статті). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п'ята цієї статті). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов'язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша цієї статті), установлюючи для особи, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, Цивільний кодекс України не визнає сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов'язання. Виконання боржником зобов'язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов'язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов'язання не припиняється.

Підстави припинення застави окремо визначені в статті 28 Закону України "Про заставу". Зміст цієї статті дає підстави для висновку, що припинення заставки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом. Натомість такої підстави для припинення застави, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов'язанням, цей Закон не передбачає.

Якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором сам по собі не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і не може вважатися підставою для припинення застави.

5.2.4. Отже, господарські суди дійшли правильного висновку про те, що позивачем, всупереч ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України, не доведено наявність підстав, передбачених ст. 28 Закону України "Про заставу", з якими закон пов'язує припинення застави, у зв'язку з чим господарські суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки решта позовних вимог, має похідних характер від позовних вимог щодо визнання договору застави майнових прав припиненим і також задоволенню не підлягають.

6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

6.1. Верховний Суд вважає висновок господарських судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позовних вимог обґрунтованим. При цьому, доводи скаржника у касаційній скарзі фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Верховного Суду, враховуючи вимоги ст. 300 ГПК України.

6.2. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

6.3. Зважаючи на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" без задоволення, а судових рішень, що оскаржується, - без змін.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Криворіжгаз" залишити без задоволення.

2. Постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 26.10.2017 та рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 12.07.2017 у справі №904/5769/17 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Ткач

Судді О. Мамалуй

Л. Стратієнко