ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року м. Черкаси справа № 925/336/18

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Спаських Н.М., із секретарем судового засідання Буднік А.М., за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 - за довіреністю;

від відповідача: ОСОБА_2 - за довіреністю;

від третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4 від Департаментів ЖКК та економіки та розвитку ЧМР;

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Центрдорресурс" (м. Київ) до Комунального підприємства "Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів" Черкаської міської ради ( м. Черкаси) про стягнення 88063,66 грн.

ВСТАНОВИВ:

Заявлено позов про стягнення з відповідача заборгованості в розмірі 88 063,66 грн. з яких: 84 898,01 грн. основного боргу за поставлені конструкційні матеріали та 3 165,65 грн. неустойки (пеня і 3% річних) за порушення розрахунків на підставі договору поставки № 176 від 26.06.2017, укладеного між сторонами у справі.

В ході розгляду справи представники позивача позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов визнав частково лише на суму основного боргу. В частині стягнення пені та 3% річних вважає, що до стягнення ці кошти не підлягають, оскільки у несвоєчасній сплаті коштів за товар вини відповідача немає, бо ці кошти не були вчасно профінансовані з бюджету (відзив а.с. 38).

Залучені судом до участі у справі треті особи на стороні відповідача вважають позов таким, що підлягає до повного задоволення.

У відповідності до ст. 13, 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши доводи та пояснення представників учасників судового процесу, суд вважає, що позов підлягає до повного задоволення, виходячи з такого:

З матеріалів справи вбачається наступне:

26 червня 2017 між Департаментом економіки та розвитку Черкаської міської ради (далі - Замовник, третя особа), Комунальним підприємством "Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів" Черкаської міської ради (далі - Платник, відповідач по справі) та товариством з обмеженою відповідальністю "Центрдорресурс" (далі - Постачальник, позивач по справі) було укладено договір поставки товару № 176 (а.с. 16-20), у відповідності до умов якого Постачальник зобов'язався поставити, а Платник в порядку та на умовах, визначених Договором, зобов'язався прийняти й оплатити Постачальнику товар (конструкційні матеріали) за асортиментом, цінами та кількістю, зазначеними у Специфікації Товару, що додається до Договору і є його невід'ємною частиною (п. 1.1. договору).

Зазначені договірні відносини по своїй суті мають ознаки договору поставки, за яким продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 712 Цивільного кодексу України). До відносин поставки застосовуються норми ЦК України про купівлю-продаж.

Загальні умови виконання господарських зобовязань визначені статтею 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України, якими встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється зазвичай виконанням, проведеним належним чином.

Крім того, в силу статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Позивач гарантує якість товару, що поставляється, відповідно до вітчизняних стандартів, нормативно-технічної документації, технічних умов на товар, а саме: ДСТУ Б В.2.7-119-2011 ( п. 2.1. договору).

Ціна договору становить 9 090 000,00 грн. з ПДВ (п. 3.2. договору).

Розрахунки за товар здійснюються у національній валюті України - гривні ( п. 4.1. договору).

Повний розрахунок за товар Платник здійснює шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника на умовах відстрочки платежу до 30 (тридцяти) банківських днів з моменту поставки товару на умовах розділу 5 Договору ( п. 4.2 договору).

Датою поставки Товару є дата підписання Платником накладної (накладних), у місці поставки, вказаному в п. 5.1. договору ( п. 5.2. договору) - м. Черкаси, вул. Чигиринська, 86.

Згідно Специфікації до договору (а.с. 20) поставці підлягає суміш асфальтобетонна гаряча типу В марка 1. ДСТУ Б. В. 2.7-119:2011 в кількості 2000 тон та суміш асфальтобетонна гаряча типу Г марка 2. ДСТУ Б. В. 2.7-119:2011 в кількості 2 000 тон.

Між сторонами договору підписано додаткову угоду № 1 від 11.12.2017 (а.с. 21), якою визначено розмір фінансування загальної ціни договору у 2017 (149 593,00 грн.) та у 2018 роках (8 940 407,00 грн.).

На доказ виконання умов договору позивачем надані у справу копії видаткових накладних за період з 09 по 12 січня 2018 року, якими підтверджується поставка позивачем відповідачу товару по договору на загальну суму 84 898,01 грн. (а.с. 22-32). Всі накладні мають посилання на договір поставки товару № 176 від 26.06.2017.

Товар отримано за довіреністю відповідача № 1 від 09.01.2018 на ОСОБА_5 (а.с. 33).

Заперечень проти неотримання товару чи доказів його неналежної якості відповідач суду не надав. Спорів між сторонами з цього приводу немає, що підтверджено в засіданні представниками обох сторін.

Строк проведення повного розрахунку за весь отриманий товар за період січня-березня 2018 року на час прийняття рішення по справі для відповідача вже є таким, що настав. Суд погоджується, що враховуючи останню поставку за видатковою накладною 12.01.2018 року, 30денний період відстрочки платежу за всім поставками скінчився 25.02.2018 і з 26.02.2018 почалося прострочення оплати товару.

Товар відповідачем не оплачено, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 84 898,01 грн.

Позивач також просить стягнути з відповідача і пеню в розмірі 2 907,47 грн. та 3% річних у розмірі 258,18 грн. за період з 26.02.2018 по 03.04.2018 (а.с. 11,12).

Розглянувши дані вимоги, судом встановлено наступне:

Пунктом 7.7. договору сторонами було погоджено, що Платник-відповідач за затримку оплати товару сплачує Постачальнику-позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості неоплаченого товару за кожний день затримки.

Така умова договору відповідає ст. 549 ЦК України, у відповідності до якої неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У відповідності до ст. 1,3 ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" від 22.11.1996 року, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем пені в сумі 2 907,47 грн. за калькулятором програми "Ліга-Закон" встановив правильність її нарахування за обраний позивачем період прострочення оплати товару.

В силу вимог частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дана відповідальність встановлена законом, а тому для її застосування не має значення, чи була вона передбачена умовами договору між сторонами.

За розрахунками позивача, загальний розмір 3 % річних на суму боргу становить 258,18 грн. за період з 26.02.2012 по 03.04.2018 (а.с. 12).

Суд, перевіривши порядок нарахування позивачем 3 % річних за калькулятором програми "Ліга-Закон", встановив правильність їх нарахування.

Суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати пені та 3% річних, виходячи з такого:

У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За загальним правилом зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином, зокрема, у відповідності до умов договору (ст. 599 ЦК України).

З умов договору від 26.06.2017 не вбачається, що проведення відповідачем повного розрахунку за товар залежить виключно від отримання ним фінансування на оплату договору і з такою умовою погодився позивач, як з істотною. Тому вчасне неотримання фінансування є страхом і ризиком господарської діяльності відповідача у справі з покладенням на нього всіх ризиків та негативних наслідків від настання такої обставини, в т.ч. і щодо майнової відповідальності перед позивачем за невиконання грошового зобов'язання.

Відповідач у добровільному порядку підписав умови договору від 26.06.2017, якими було передбачено вид та розмір відповідальності за прострочення опати коштів по договору, а тому повинен їх виконувати.

Доказів проведення розрахунку за пенею та 3% річних відповідач суду не надав, а тому до примусового стягнення з відповідача на користь позивача належить 2 907,47 грн. пені та 258,18 грн. як 3% річних.

Отже позов підлягає до повного задоволення за всіма складовими частинами позовних вимог.

На підставі ст. 130 ГПК України, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог до початку розгляду справи по суті, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише 50% сплаченого позивачем судового збору, а решту повернути позивачу з державного бюджету при надходженні відповідного клопотання.

При цьому суд вважає, що застосування ст. 130 ГПК України на користь відповідача можливе і при частковому визнанні відповідачем позовних вимог. Суд виходить з того, що згідно п.1) ч. 2 ст. 46 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог), тому саме так "визнання позову" слід тлумачити і при застосуванні ст. 130 ГПК. Стаття 130 ГПК прямо не встановлює іншого трактування поняття "визнання позову" і не визначає, що позов відповідач повинен визнати повністю для стягнення з нього лише 50% судового збору на користь позивача.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача слід примусово стягнути 84 898,01 грн. основного боргу за товар, 2 907,47 грн. пені, 258,18 грн. як 3% річних по договору поставки товару № 176 від 26.06.2017 та лише 881,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Керуючись ст. 130,238,240 ГПК України, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Комунального підприємства "Черкаське експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів" Черкаської міської ради (ідентифікаційний код 05445296, м. Черкаси, вул. Бидгощська, 13) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Центрдорресурс" (ідентифікаційний код 38749259, м. Київ, вул. Кіквідзе, 10-А ) -- 84 898,01 грн. основного боргу за товар, 2 907,47 грн. пені, 258,18 грн. як 3% річних по договору поставки товару № 176 від 26.06.2017 та 881,00 грн. на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду протягом 20 днів.

Повне судове рішення складено 11 травня 2018 року

Суддя Н.М. Спаських