РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018Справа № 910/2519/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Інвест" (м. Київ)

До Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" (м. Київ)

Про стягнення 547 748,30 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін: не викликались

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енерго-Інвест" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" про стягнення 47748,30 грн., з яких: 35000,00 грн. основного боргу, 5577,15 грн. пені, 5845,20 грн. інфляційних трат, 1325,95 грн. 3% річних.

Крім того позивач просить суд стягнути з відповідача 1 762,00 грн. судового збору, 3000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, 146,00 грн. витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (за отримання двох витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань).

Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем умов Договору підряду № ЕІ-161220/3 від 20.12.16.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19.03.18. відкрито провадження у справі № 910/2519/18, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання); визначено учасникам господарського процесу строки для надання відзиву, відповіді на відзив та заперечень на відповідь на відзив.

24.07.18. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Товариство з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" просить суд застосувати строк позовної давності до вимог про стягнення пені, обґрунтовуючи, що позивачем такий строк пропущено, наголошує на тому, що відповідачем в погашення наявної заборгованості було додатково оплачено 15 400,00 грн., які не були враховані позивачем при зверненні зданим позовом до суду, та надає власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат. У відзиві відповідачем викладено клопотання про поновлення йому пропущеного строку для подачі відзиву.

Врахувавши, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, суд поновлює відповідачу пропущений процесуальний строк на подачу відзиву та приймає відзив до розгляду.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, а наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

20.12.16. між позивачем (Субпідрядник) та відповідачем (Генпідрядник) було укладено Договір підряду № ЕІ-161220/3 (далі - Договір), за умовами якого (п. 2.1) Субпідрядник в межах договірної ціни виконує власними та/або залученими силами та засобами за рахунок Генпідрядника монтажні та пусконалагоджувальні роботи вузла обліку теплової енергії по об'єкту «Оснащення інженерних вводів житлових будинків комунальної форми власності, житлово-будівельних кооперативів та об'єднань співвласників багатоквартирних будинків тепло лічильниками разом з програмно-апаратною частиною диспетчеризації. «Оснащення інженерного вводу житлового будинку за адресою вул. Богдана Хмельницького, 39 в Шевченківському районі міста Києва».

Строк дії Договору встановлено в пункті 13.1 з дати його підписання сторонами і діє до 21.06.18. повного виконання сторонами своїх зобов'язань за Договором.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами Договір є договором підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно з п. п. 3.1, 3.2 Договору договірна ціна, визначена виходячи з обсягів робіт та становить 54 473,06 грн. з ПДВ. Договірна ціна є невід'ємною частиною Договору (Додаток 1 до Договору). Договірна ціна являється динамічна. Договірна ціна Робіт визначається в національній валюті України - гривні.

Генпідрядник приймає виконані належним чином Субпідрядником Роботи шляхом підписання Акту приймання виконаних Робіт за формою КБ-2в та Довідок про вартість виконаних Робіт та виграти по формі КБ-3, які є підставою для розрахунків за виконані Роботи (п. 6.3 Договору).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем скріплено печатками та підписами Довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрати з по формі КБ-3 за Договором за грудень 2016 року на суму 54 473,06 грн.

Вказане відповідачем не заперечується.

Довідка містить посилання на Договір, найменування та вартість Робіт. Вказана Довідка підписана сторонами без зауважень чи заперечень.

Підписана сторонами Довідка датована 28.12.16., а Роботи за нею є прийнятими Генпідрядником.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Генпідрядника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Субпідрядником прийнятих за Договором зобов'язань з виконання Робіт на суму 54 473,06 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 73, 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлена позивачем Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати з по формі КБ-3 за Договором за грудень 2016 року на суму 54 473,06 грн. є належним доказом виконання позивачем робіт для відповідача за Договором, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з виконання робіт на суму 54 473,06 грн. здійснено в межах Договору та належним чином.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково (ч. 1 ст. 854 ЦК України).

Розділом 4 Договору сторонами погоджено порядок здійснення оплати, відповідно до якого оплата вартості Робіт за Договором здійснюється наступним чином: оплата виконаних Робіт здійснюється Генпідрядником протягом 5 (п'яти) банківських днів з моменту підписання Сторонами актів виконаних робіт за умови надходження на рахунок Генпідрядника коштів від Замовника на фінансування Робіт. Підставою для здійснення розрахунків є підписані Сторонами Акти приймання виконаних Робіт по формі КБ-2в, Довідки про вартість виконаних Робіт та витрати по формі КБ-3. В разі затримки фінансування, оплата виконаних Робіт здійснюється Генпідрядником протягом 3 (трьох) банківських днів з дати надходження відповідних коштів на рахунок Генпідрядника.

Доказів затримки фінансування відповідачем до матеріалів справи не подано.

У відповідності до представлених позивачем до матеріалів справи банківських виписок по його рахунку, відповідачем в погашення заборгованості за Договором було здійснено наступні оплати на загальну суму 19473,06 грн.:

- 03.10.17. на суму 5000,00 грн. з призначенням платежу «сплата за монтажні роботи зг договору № ЕІ-161220/3»;

- 03.02.17. на суму 14 473,06 грн. з призначенням платежу «сплата за монтажні роботи зг договору № ЕІ-161220/3».

Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи подано платіжне доручення № 829 від 09.06.17. на суму 15 400,00 грн. з призначенням платежу «сплата за монтажні роботи зг договору № ЕІ-161220/3».

Отже, відповідачем позивачу в погашення заборгованості за Договором було сплачено грошові кошти на загальну суму 34 873,06 грн.

Оскільки виконані Субпідрядником Роботи за Договором на суму 54 473,06 грн. відповідачем оплачено було не в повному обсязі, вказане зумовило звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд відзначає наступне.

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Враховуючи дату підписання Довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрати з по формі КБ-3 за Договором за грудень 2016 року на суму 54 473,06 грн. та приписи підпунктів 4.1.1, 4.1.2 Договору, строк оплати грошових коштів на суму 54 473,06 грн. є таким, що настав, а борг відповідача перед позивачем за Договором за виконані проте не оплачені підрядні роботи з врахуванням здійснених відповідачем часткових оплат становить 19 600,00 грн.

Доказів повного погашення заборгованості матеріали справи не містять. Вказане відповідачем не заперечується.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Таким чином, приймаючи до уваги все викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерго-Інвест» про стягнення грошових коштів за виконані підрядні роботи за Договором підлягають частковому задоволенню на суму 19 600,00 грн. В частині стягнення 15 400,00 грн. суд відмовляє в позові.

На підставі п. 12.3 Договору позивачем пред'явлено до стягнення 5577,15 грн. пені, яка розрахована ним наступним чином:

- на суму 54473,06 грн. з 11.01.17. по 03.02.17.;

- на суму 40000,00 з 04.02.17. по 10.07.17.

За умовами п. 12.3 Договору за порушення без поважних причин термінів оплати виконаних робіт, за виключенням випадків, передбачених Розділом 4 Договору, Генпідрядник сплачує на користь Субпідрядника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період нарахування пені, від суми такої заборгованості. Не вважається порушенням термінів оплати затримка оплати у зв'язку з відсутністю фінансування.

Як відзначалось судом, доказів затримки фінансування відповідачем до матеріалів справи не подано.

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Приписами ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Зазначене кореспондується з нормами ст. 617 Цивільного кодексу України згідно якої особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ст. ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.

Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

В силу приписів п. 18 Інформаційного листа Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування норм Господарського процесуального кодексу України, порушені у доповідних записках про роботу господарських судів у 2004 році" № 01-8/344 від 11.04.2005 р. з огляду на вимоги частини 1 статті 47 ГПК України щодо прийняття судового рішення за результатами обговорення усіх обставин справи та частини 1 статті 43 ГПК України стосовно всебічного, повного і об'єктивного розгляду в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд повинен перевірити обґрунтованість і правильність здійсненого нарахування сум штрафних санкцій, річних, збитків від інфляції, і в разі, якщо їх обчислення помилкове - зобов'язати позивача здійснити перерахунок відповідно до закону чи договору або зробити це самостійно.

З огляду на вимоги частини першої статті 4-7 і статті 43 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з'ясовувати обставини, пов'язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань (п. 1.12 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

День фактичної сплати суми заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені (п. 1.9 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.13. «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань»).

Отже, вірним періодом для нарахування пені з врахуванням викладеного вище та враховуючи здійснені відповідачем часткові проплати є:

на суму 54 473,06 грн. з 11.01.17. по 02.02.17.

на суму 40 000,00 грн. з 04.02.17. по 08.06.17.

на суму 24 600,00 грн. з 10.06.17. по 10.07.17.

Стосовно клопотання відповідача про застосування строку позовної давності в частині стягнення пені, суд відзначає наступне.

Строк, протягом якого особа може звернутись до суду за захистом свого порушеного права, встановлюється ЦК України.

Частина перша статті 223 ГК України передбачає, що при реалізації в судовому порядку відповідальності за правопорушення в сфері господарювання застосовуються загальний та скорочені строки позовної давності, передбачені ЦК України, якщо інші строки не встановлені ГК України.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовні давність - це строк, в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (постанова судової палати у господарських справах Верховного суду України від 27.04.12. № 3-27гс12, висновки від 01.08.12. Верховного суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 111-16 ГПК України за перше півріччя 2012 р.).

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) передбачено спеціальну позовну давність в один рік.

Отже, пеня може бути розрахована лише за шість місяців з дня виникнення прострочення та стягнена в межах року, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою. (правова позиція, викладена в постанові Вищого господарського суду України від 16.02.11. № 46/395).

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Вищенаведений шестимісячний строк не є строком позовної давності, оскільки в нормі йдеться саме про припинення нарахування штрафних санкцій, за стягненням яких особа має право звернутися в межах річного строку позовної давності, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

При цьому слід враховувати, що позовна вимога про стягнення пені пов'язана з триваючим правопорушенням - простроченням виконання зобов'язання. Оскільки пеня стягується у певних відсотках від простроченого зобов'язання за кожен день такого прострочення, то строк позовної давності (один рік) починається для кожної позовної вимоги про сплату пені окремо за кожен прострочений день. (Такої ж правової позиції притримується Вищий господарський суд України, Постанова № 41/153-07 від 11.10.2007 року).

Позивач звернувся до суду з вимогами про стягнення в тому числі і пені по Договору 23.01.18. (заява про видачу судового наказу і межах справи № 910/694/18).

Таким чином, рік, що передує зверненню позивача до суду із відповідною вимогою, становить з 23.01.17. по 23.01.18.

З огляду на викладене, період для розрахунку пені з 11.01.17. по 22.01.17. виходить за межі року, що передує зверненню позивача до суду із вимогою про стягнення пені за Договором.

Таким чином, пеня має бути розрахована наступним чином:

на суму 54 473,06 грн. з 23.01.17. по 02.02.17.

на суму 40 000,00 грн. з 04.02.17. по 08.06.17.

на суму 24 600,00 грн. з 10.06.17. по 10.07.17., та за перерахунком суду розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 4679,52 грн. Пеню в сумі 897,63 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Суд не приймає доводи позивача про те, що здійсненими відповідачем частковими оплатами основного боргу за Договором позовна давність по пені переривалась та її перебіг кожного разу починався заново, з підстав, викладених далі.

У п. 4.4 Постанови № 10 від 29.05.13. Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" визначено, що визнання боржником основного боргу, в тому числі і його сплата, саме по собі не є доказом визнання ним також і додаткових вимог кредитора (зокрема, неустойки, процентів за користування коштами), а так само й вимог щодо відшкодування збитків і, відтак, не може вважатися перериванням перебігу позовної давності за зазначеними вимогами.

Отже, враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що переривання строку позовної давності за вимогами про стягнення основного боргу не свідчить про переривання такого строку за вимогами про стягнення пені.

Щодо вимог позивача про стягнення 1325,95 грн. 3% річних та 5845,20 грн. інфляційних втрат, суд відзначає наступне.

За приписами ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивачем 3% річних та інфляційні втрати нараховано наступним чином:

- на суму 54473,06 грн. з 11.01.17. по 03.02.17.;

- на суму 40 000,00 грн. з 04.02.17. по 03.10.17.;

- на суму 35 000,00 грн. з 04.10.17. по 27.02.18

Згідно зі статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. (Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові № 3-12г10 від 08.11.10.).

За перерахунком суду розмір 3% річних становить 983,27 грн., розмір інфляційних втрат становить 4656,64 грн., внаслідок чого вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 3% річних в розмірі 342,68 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1188,56 грн. нараховано безпідставно, з огляду на що суд відмовляє в позові в цій частині.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, суд не вбачає правових підстав для покладення на відповідача сплачених позивачем 146,00 грн. витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (за отримання двох витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), оскільки приписами ч. ч. 1, 3 ст. 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В контексті цієї норми, відшкодування витрат по оплаті позивачем 146,00 грн. витрат, необхідних для надання професійної правничої допомоги (за отримання двох витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) не передбачено, у зв'язку з чим вимоги позивача про стягнення з відповідача цих витрат задоволенню не підлягають.

Стосовно заявлених позивачем до стягнення 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. ч. 1, 2 ст. 126 ГПК України).

Відшкодування витрат позивачів та відповідачів, третіх осіб, пов'язані з оплатою ними послуг адвокатів, адвокатських бюро, колегій, фірм, контор та інших адвокатських об'єднань з надання правової допомоги щодо ведення справи здійснюється господарським судом шляхом зазначення про це у рішенні, ухвалі, постанові за наявності документального підтвердження витрат, як-от: угоди про надання послуг щодо ведення справи у суді та/або належно оформленої довіреності, виданої стороною представникові її інтересів у суді, платіжного доручення або іншого документа, який підтверджує сплату відповідних послуг, а також копії свідоцтва адвоката, який представляв інтереси відповідної сторони, або оригіналу ордера адвоката, виданого відповідним адвокатським об'єднанням, з доданням до нього витягу з договору, в якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій.

На підтвердження надання адвокатських послуг, представником позивача надано: Договір про правову допомогу № 09-2/17-п від 07.09.17., додаткову угоду № 1 від 22.02.18. до договору про правову допомогу № 09-2/17-п від 07.09.17., платіжне доручення № 515 від 02.03.18., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю на ім'я адвоката Антоненко Андрія Юрійовича, витяг з реєстру адвокатів України.

Разом з цим судом враховано, що відповідно до п. 3 додаткової угоди № 1 від 22.02.18. до договору про правову допомогу № 09-2/17-п від 07.09.17. сторони дійшли згоди про те, що фіксований гонорар за підготовку позовної заяви адвокатом Антоненком Андрієм Юрійовичем та участь помічника адвоката Пінака Євгена Романовича в судових засіданнях складає 3 000,00 грн. без ПДВ.

Разом з тим, справа № 910/2519/18 розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін (без проведення судового засідання), з огляду на що суд вбачає за необхідне зменшити суму витрат на професійну правничу допомогу на 1 000,00 грн. 2 000,00 грн. суми витрат на професійну правничу допомогу покладаються на сторін пропорційно з підстав часткового задоволення позову.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 1 253,21 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 4, 13, 74, 76-80, 129, 165, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "СВР Технологія" (01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 29; ідентифікаційний код 33545105) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Енерго-Інвест" (01042, м. Київ, вул. Івана Кудрі, 5; ідентифікаційний код 33439880) 19 600 (дев'ятнадцять тисяч шістсот) грн. 00 коп. основного боргу, 983 (дев'ятсот вісімдесят три) грн. 27 коп. 3% річних, 4656 (чотири тисячі шістсот п'ятдесят шість) грн. 64 коп. інфляційних втрат, 4679 (чотири тисячі шістсот сімдесят дев'ять) грн. 52 коп. пені, 1104 (одну тисячу сто чотири) грн. 08 коп. судового збору, 1 253 (одну тисячу двісті п'ятдесят три) грн. 21 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

3. В іншій частині в позові відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М. Ващенко