КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. Справа№ 910/23306/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Коротун О.М.

Отрюха Б.В.

без повідомлення учасників апеляційного провадження,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018

у справі № 910/23306/17 (суддя - Спичак О.М.)

за позовом Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд"

до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України"

про стягнення 101 738,39 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про стягнення 101 738,39 грн., що становить 86 801,41 грн. заборгованість за оренду, 13 367,42 грн. пені , 1 569,56 грн. 3% річних.

В обґрунтування позову Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" посилається на те, що між сторонами 30.03.2017 укладено додаткову угоду №1 до договору оренди та підписано нова редакція договору за № 883-0634 терміном дії з 30.09.2015 по 28.09.2018, змінено умови договору щодо розміру орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва у зв'язку з чим позивач перерахував орендну плату за період з 30.09.2015 по квітень 2017, нарахував пеню за несвоєчасне виконання орендарем обов'язку оплати орендної плати та 3% річних за період з 16.05.2017 до 21.12.2017.

Позивач стверджує, що за умовами договору оренди № 883-0634, підписаного 30.03.2017 орендна плата встановлена в розмірі 12 486,00 грн в місяць (з наступним щомісячним індексуванням) та сплачується орендарем починаючи з дати підписання акта приймання-передачі майна, який на підставі даного договору сторони підписали 30.03.2017 (додаток №2 до договору оренди № 883-0634 від 30.03.2017).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на користь Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" 86 801,41 грн. боргу, 9 120,09 грн. пені, 1 569,56 грн. 3% річних та 1 533,20 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Приймаючи рішення у справі, місцевий господарський суд дійшов висновку, що договір оренди №195-0634 від 28.09.2012 не продовжився автоматично і припинив свою дію 29.09.2015 з огляду на направлення позивачем відповідачу листа № 102/46-99 від 01.02.2016, який має характер пропозиції продовження договірних орендних відносин на інших умовах, зокрема, щодо ціни оренди, а тому, у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вказаний лист є заявою про зміну умов договору № 195-0634 від 28.09.2012, і вчинення вказаної дії позивачем свідчить про відсутність правових підстав для застосування до договору № 195-0634 від 28.09.2012 порядку продовження строку договору оренди, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Також, суд першої інстанції вказав на те, що та обставина, що позивач з вересня 2015 року по квітень 2017 року у платіжних вимогах-дорученнях та в актах прийому-здачі виконаних робіт послуг зазначав реквізити договору № 195-0634 від 28.09.2012 не спростовує тих правових наслідків, які пов'язані з надсиланням заяви (лист позивача від 17.08.2015) про зміну умов договору № 195-0634 від 28.09.2012.

Не погодившись з вказаним рішенням, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 в частині задоволених позовних вимог та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі заявник послався на помилковість висновку суду першої інстанції про те, що пролонгація договору оренди № 195-0634 від 28.09.2012 не відбулась, адже в період з 30.09.2015 по 29.03.2017 спірне майно перебувало у користуванні відповідача, а позивачем за його користування нараховувалась плата у розмірі, встановленому таким договором.

Також апелянт зазначив про те, що пунктом 3.6 договору № 883-0634 від 30.03.2017 передбачено, що оренда плата сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання сторонами акта приймання-передачі майна. Враховуючи, що передача такого майна за вказаним договором відбулась 30.03.2017 шляхом підписання відповідного акту, саме з цієї дати орендна плата має нараховуватись виходячи з його умов.

В свою чергу, заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач у своєму відзиві зазначає, що рішення суду прийнято при повному з'ясуванні обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, без їх порушення. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає і рішення слід залишити без змін. Крім того вказував, що порядок пролонгації договорів визначений в ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" та передбачений в п. 9.7 договору оренди № 195-0634 від 28.09.2012. Відповідно до умов договору зазначені дії оформлюються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору. Проте, додаткова угода до договору оренди № 195-0634 від 28.09.2012 щодо продовження договору на той саме строк та на тих саме умовах між сторонами не укладась. Крім того, про відсутність договірних відносин між сторонами у спірний період свідчать також заява відповідача від 25.11.2015 про продовження договору оренди, акт від 12.02.2016 про фактичне використання частини нежитлового приміщення у зв'язку з закінченням 29.09.2015 терміну дії договору № 195-0634 від 28.09.2012 та необхідністю проведення відповідачем розрахунків за користування приміщенням з жовтня 2015 року по лютий 2016 року. Також, з лютого 2016 року необхідністю сплачувати неустойку у подвійному розмірі орендної плати, що є наслідком неповернення майна у зв'язку з припиненням дії договору оренди від 28.09.2012. Позивач зазначив, що відповідач вказує на п. 3.6 договору оренди, відповідно до якого орендна плата сплачується з моменту підписання акту приймання-передачі, а саме з 30.03.2017, не звертаючи увагу на іншу дату, яка вказана в цьому акті, а саме, що умови цього договору застосовуються до відносин з 30.09.2015, тобто в акті є застереження щодо дії договору.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.04.2018 справу №910/23306/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Коротун О.М., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 справі № 910/23306/17 та призначено до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розпорядженням №09.1-08/1198/18 від 14.05.2018 Київського апеляційного господарського суду у зв'язку із перебуванням судді Суліма В.В. у відпустці у зв'язку з навчанням з 10.05.2018, відповідно до підпункту 2.3.25. пункту 2.3 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/23306/17.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.05.2018 прийнято апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 справі № 910/23306/17 у складі: головуючого судді: Майданевича А.Г., суддів Коротун О.М. та Отрюха Б.В. до провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскарженого рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржене рішення Господарського суду міста Києва скасуванню, з наступних підстав.

28.09.2012 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), Комунальне підприємство "Ватутінськінвестбуд" (балансоутримувач) та Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (орендар) уклали договір оренди №195-0634 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду (далі - договір №195-0634 від 28.09.2012), відповідно до п.1.1. якого орендодавець передає, а орендар приймає в оренду нерухоме майно (нежитлові приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва; далі - об'єкт оренди, яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 42/20 для розміщення відділення ПАТ "Державний ощадний банк України" (т.1, а.с. 26-30).

Пунктом 2.1 договору №195-0634 від 28.09.2012 передбачено, що об'єктом оренди є нежиле приміщення, загальною площею 127,10 кв. м, згідно з викопіюванням з поверхового плану, що складає невід'ємну частину цього договору.

Об'єкт оренди належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва і знаходиться на балансі КП "Ватутінськінвестбуд" (п. 2.4 договору № 195-0634 від 28.09.2012).

Пунктом 3.1 договору № 195-0634 від 28.09.2012 встановлено, що за користування об'єктом оренди орендар сплачує орендну плату, розрахунок якої здійснюється на підставі п. 21 Методики розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, затвердженої рішенням Київради від 22 вересня 2011 року № 34/6250, та визначеної в додатку №1 до договору на дату його підписання, за перший місяць оренди становить без ПДВ: 39 грн 93 коп. за 1 кв. м орендованої площі, що в цілому складає 5075 грн 10 коп.

Розмір орендної плати за кожний наступний місяць визначається з урахуванням індексу інфляції за попередній місяць, опублікованому у поточному місяці (п. 3.2 договору № 195-0634 від 28.09.2012).

Відповідно до п. 3.3 договору № 195-0634 від 28.09.2012, розмір орендної плати може бути змінено на вимогу однієї із сторін у разі зміни Методики розрахунку та порядку використання орендної плати за користування майном територіальної громади м. Києва, відповідних цін і тарифів та в інших випадках, передбачених законодавством України.

Додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою (п. 3.4. договору № 195-0634 від 28.09.2012).

Згідно з п. 3.5 договору № 195-0634 від 28.09.2012, орендна плата сплачується орендарем на рахунок балансоутримувача, за яким закріплене майно на праві господарського відання чи оперативного управління КП "Ватутівськінвестбуд", починаючи з дати підписання акта приймання-передачі. Останнім днем сплати орендної плати є дата підписання сторонами акта приймання-передачі при поверненні об'єкта оренди орендодавцеві.

У п. 9.1 договору № 195-0634 від 28.09.2012, зазначено, що він є укладеним з моменту підписання його сторонами і діє з 01 квітня 2012 року до 30 вересня 2012 року.

Усі зміни та доповнення до нього оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх сторонами (п. 9.2 договору № 195-0634 від 28.09.2012).

Відповідно до п. 9.7 договору № 195-0634 від 28.09.2012, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною цього договору.

28.09.2012 відповідно до акту прийому-передачі нерухомого майна, орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду нежитлове приміщення за договором № 195-0634 від 28.09.2012 (т. 1; а.с. 32).

Додатковою угодою № 1 від 17.05.2013 строк дії договору № 195-0634 від 28.09.2012 сторони продовжили до 29.09.2015 (т. 1; а.с. 33).

Листом № 102/46-868 від 17.08.2015 (т. 1; а.с. 34) позивач, на виконання рішення Київської міської ради № 415/1280 "Про затвердження Положення про оренду майна територіальної громади міста Києва", з метою продовження договірних відносин, в тому числі і за договором № 195-0634 від 28.09.2012, повідомив відповідача про необхідність проведення незалежної оцінки майна, за висновками якої буде визначено розмір орендної плати.

З матеріалів справи слідує, що відповідач провів незалежну оцінку майна, отримав висновок про вартість майна та подав до орендодавця - Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації 24.11.2015 заяву про продовження договору оренди нежитлового приміщення комунальної власності територіальної громади міста Києва № 195-0634 від 28.09.2012, термін дії якого закінчився, як зазначено у заяві, 27.09.2015 (т.1; а.с.-35).

На підставі вищевказаних документів, КП "Ватутінськінвестбуд" був зроблений розрахунок орендної плати відповідно до Методики розрахунку орендної плати за майно територіальної громади міста Києва, яке передається в оренду, затвердженої рішенням Київської міської ради від 21.04.2015 №415/1280, який з супровідним листом №102/46-1369 від 07 грудня 2015 року був направлений відповідачу (т. 1; а.с. 36). Вказаний лист отримано відповідачем 09.12.2015 про що свідчить наявна в матеріах справи копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором 10 (т. 1; а.с. 36 зворот).

Вказаний розрахунок відповідач залишив без розгляду, у зв'язку з чим 01.02.2016 позивач листом №102/46-99 повідомив відповідача про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв'язку з припиненням договору № 195-0634 від 28.09.2012 (т. 1; а.с. 37).

Однак, як слідує з матеріалів справи, після закінчення терміну дії договору № 195-0634 від 28.09.2012 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація розглядала заяву позивача від 24.11.2015 про продовження договору оренди, свідченням чого є прийняття останньою відповідних розпоряджень про продовження договору оренди на новий термін - 28.04.2016 № 252 та 23.02.2017 № 88. Ці розпорядження приймались на підставі рішень постійної комісії Київської міської ради з питань власності щодо продовження договірних відносин стосовно орендованого відповідачем майна - від 22.03.2016 та від 24.01.2017 (т. 1; а.с. 25).

30.03.2017, на підставі розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 88 від 23.02.2017, Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (орендар), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), КП "Ватутінськінвестбуд" (балансоутримувач) підписали додаткову угоду № 1 від 30.03.2017 до договору оренди № 195-0634 від 28.09.2012. Сторони домовились внести зміни до договору № 195-0634 від 28.09.2012, виклавши його в новій редакції та присвоїти новий номер 883 (т.1 ; а.с. 15).

30.03.2017 Публічне акціонерне товариство "Державний ощадний банк України" (орендар), Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), КП "Ватутінськінвестбуд" (балансоутримувач) уклали договір № 883-0634 про передачу майна територіальної громади м. Києва в оренду (далі - договір № 883-0634), згідно з яким орендар отримав в орендне користування нежитлове приміщення загальною площею 127,10 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 42/20, з терміном дії до 28.09.2018 (пункт 9.1 договору № 883-0634) (т.1 ; а.с. 16-21).

Пунктом 3.1 договору № 883-0634 передбачено, що орендна плата становить за базовий місяць 12 486,00 грн. без ПДВ.

Орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць. Оперативна інформація про індекси інфляції, розраховані Державною службою статистики України, розміщується на веб-сайті Фонду державного майна України п(. 3.2 договору № 883-0634).

Відповідно до п. 3.5 договору № 883-0634, додатково до орендної плати нараховується податок на додану вартість у розмірах та порядку, визначених законодавством України, який сплачується орендарем разом з орендною платою.

Умовами п. 3.6 договору № 883-0634 визначено, що орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі.

Відповідач зобов'язаний своєчасно - щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця, сплачувати орендну плату (п. 3.7 та п.4.2.3 договору № 883-0634).

Згідно з пунктом 9.1 договору № 883-0634, він набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 28 вересня 2018 року. Термін дії договору подовжується до повного виконання сторонами своїх зобов'язань шляхом укладання додаткових угод. Відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту укладення цього договору, а саме з 30 вересня 2015 року.

За умовами п. 2.4 договору № 883-0634, орендар вступає у строкове платне користування об'єктом оренди у термін, указаний у цьому договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акта приймання-передачі об'єкта.

30.03.2017 сторони договору № 883-0634 підписали акт приймання-передачі нерухомого майна, у якому зазначено про передачу орендодавцем (Деснянською районною в місті Києві державна адміністрацією) відповідачу нежитлового приміщення загальною площею 127,10 кв. м. за адресою: м. Київ, вул. Бальзака Оноре, 42/20, а також те, що останній користувався цим приміщенням на умовах цього договору з 30.09.2015 (т.1; а.с. 23).

З вересня 2015 року по квітень 2017 року відповідачем оплата за користування майном здійснювалась шляхом перерахування на рахунок позивача коштів, розмір яких визначався останнім у платіжних вимогах-дорученнях. Підставою для сплати коштів у вказаних документах сторони зазначали договір № 195-0634 від 28.09.2012. Щомісячні акти прийому-здачі виконаних робіт, які підписані сторонами у вказаний період, також містять посилання на договір № 195-0634 від 28.09.2012. Всього за цей період було сплачено 220 112,74 грн. Розмір плати сторони визначали, виходячи з умов договору № 195-0634 від 28.09.2012.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, обставини щодо оплати за користування спірним майном з вересня 2015 року по квітень 2017 року сторони визнають, тому вказані обставини, в силу ч. 1 ст. 75 ГПК України, не підлягають доказуванню.

В свою чергу, з огляду на укладення сторонами договору № 883-0634, позивач здійснив донарахування орендної плати, починаючи з 30.09.2015 по квітень 2017 року, в розмірі, передбаченому пунктом 3.1 договору № 883-0634, з урахуванням сплачених відповідачем платежів, на суму 86 801,41 грн.

Для отримання вказаних коштів позивач звернувся до відповідача з претензією № 102/46-523 від 16.06.2017 (т.1; а.с. 42-44) яку відповідач відхилив (т.1; а.с. 45).

З огляду на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції визнав законними вимоги позивача про стягнення орендної плати в сумі 86 801,41 грн., однак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Пунктом 2 ст. 11 Цивільного кодексу України зазначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди), до яких відноситься спірний Договір, наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Нормами статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" зазначено, що відносини щодо оренди майна, що перебуває у комунальній власності, регулюються договором оренди, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірне майно відноситься до комунальної власності, відносини щодо його оренди регулюються, в тому числі, і Законом України "Про оренду державного та комунального майна"

Приписами статті 2 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення підприємницької та іншої діяльності.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України)

Частиною 1 ст. 763 ЦК України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.

У відповідності до ст. 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди припиняється, зокрема, в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" встановлює, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

В свою чергу, у п. 9.7 Договору № 195-0634 від 28.09.2012 сторони, додатково до умов, за яких договір оренди вважається продовженим, встановлених у ч. 3 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", визначили, що зазначені дії оформляються додатковою угодою, яка є невід'ємною частиною договору.

Таким чином, можливість продовження дії договору оренди на той же термін і на тих же умовах законодавець поставив у залежність, зокрема, від відсутності волевиявлення жодної із сторін про припинення цього договору у зв'язку із закінченням терміну його дії, та зазначив про те, що таке волевиявлення має відбуватись у відповідні строки, а сторони умовами договору № 195-0634 від 28.09.2012 які, в силу приписів ст. 629 ЦК України, є обов'язковими для сторін, встановили, що продовження договору має відбуватись шляхом укладення відповідної додаткової угоди.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з огляду на направлення позивачем відповідачу листа № 102/46-868 від 17.08.2015, який має характер пропозиції продовження договірних орендних відносин на інших умовах, зокрема, щодо ціни оренди, а тому, у розумінні ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вказаний лист є заявою про зміну умов договору № 195-0634 від 28.09.2012 і вчинення вказаної дії позивачем свідчить про відсутність правових підстав для застосування до договору № 195-0634 від 28.09.2012, порядку продовження строку договору оренди, передбаченого ч. 2 ст. 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Також, факт непродовження дії договору №195-0634 від 28.09.2012, на думку суду першої інстанції, свідчить вищезгаданий лист позивача від 01.02.2016 № 102/46-99 про необхідність з лютого 2016 року сплачувати неустойку в подвійному розмірі орендної плати, що є правовим наслідком неповернення майна у зв'язку з припиненням договору № 195-0634 від 28.09.2012.

Проте, колегія суддів вважає таку позицію суду першої інстанції помилковою, оскільки у Законі України "Про оренду державного та комунального майна" та у договорі оренди № 195-0634 від 28.09.2012 вказано про відсутність наміру продовжити договір оренди має бути заявлено протягом місяця після закінчення строку договору оренди, тобто у спірному випадку в період з 30.09.2015 до 29.10.2015 включно, а тому, листи позивача № 102/46-868 від 17.08.2015 та № 102/46-99 від 01.02.2016, з огляду на дати їх виготовлення, не можуть вважатись заявами про припинення або зміну умов договору оренди, що свідчило про припинення договору оренди № 195-0634 від 28.09.2012.

Колегія суддів зазначає, що факт продовження дії договору № 195-0634 від 28.09.2012 свідчить прийняття розпорядження Деснянською районною в місті Києві державною адміністрацією №88 від 23.02.2017 "Про продовження строку дії договорів оренди нежитлових приміщень комунальної власності територіальної громади міста Києва, що передані до сфери управління Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації", тобто адміністрація фактично вирішила питання щодо продовження дії діючих договорів, у тому числі спірного, а не укладення нових, так і те, що укладення договору № 883-0634 відбулось підписанням додаткової угоди саме до договору № 195-0634 від 28.09.2012, в той час за приписами чинного законодавства припинення дії договору виключає можливість внесення до нього змін.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що наявними в матеріалах справи документальними доказами в їх сукупності підтверджується факт дії договору № 195-0634 від 28.09.2012 з дати його укладення та протягом всього періоду, заборгованість з орендної плати за який заявлена до стягнення.

Більш того, пунктом. 9.1. договору № 883-0634 сторони погодили, що його умови застосовуються до відносин, що виникли між сторонами до моменту його укладення, а саме з 30.09.2015.

Частиною 3 ст. 631 ЦК України передбачено, що сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Однак, виходячи зі змісту вказаної статті, необхідною умовою застосування ч. 3 ст. 631 ЦК України є наявність неврегульованих договором відносин між сторонами, які мали місце до укладання договору, а не під час дії іншого договору або іншої редакції цього ж договору, а тому, вказані приписи не надають право сторонам застосовувати зворотну дію в часі пунктів додаткової угоди або окремого договору, які змінюють вже врегульовані та виконані договірні відносини.

Отже, суд апеляційної інстанції вказує, що у спірний період з вересня 2015 року по квітень 2017 року правовідносини сторін вже були врегульовані договором № 195-0634 від 28.09.2012.

Крім того, колегія суддів зазначає, що орендна плата в пункті 3.1 договору № 883-0634 визначена станом на 30.09.2016, і такий розмір не міг існувати станом на 30.09.2015 (дата, з якої позивачем здійснено розрахунок заборгованості).

Також, за умовами п. 3.6 договору № 883-0634 орендна плата сплачується відповідачем на рахунок позивача починаючи з дати підписання акта приймання-передачі, який був підписаний 30.03.2017.

При цьому, той факт, що у вказаному акті зазначено, що фактичне використання приміщення відбувається з 30.09.2015, не спростовує того, що вказаний акт сторонами було підписано саме 30.03.2017.

З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по сплаті орендної плати в сумі 86 801,41 грн. відсутні. Рішення суду першої інстанції в частині задоволення вказаних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні вимог в цій частині.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в сумі 13 367,42 грн. та 3 % річних в сумі 1 569,56 грн. також не підлягають задоволенню, оскільки вони не сформульовані як самостійні, не містять окремого обґрунтування і доказів, а є правовим наслідком стягнення заборгованості по сплаті орендної плати, а тому, за відсутності підстав для такого, не можуть бути задоволені. Рішення суду першої інстанції, яким вказані позовні вимоги задоволені частково, також підлягає скасуванню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що при прийнятті оспореного рішення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи та не дослідив всіх доказів наданих для розгляду справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 N3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010 Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін.

У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 ГПК України).

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Сукупність вищезазначеного дає підстави дійти висновку про порушення місцевим господарським судом вимог ст.ст. 86, 236 ГПК України щодо всебічного, повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, розгляду всіх обставин справи, підтверджених наявними у справі доказами, які мали бути досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи в їх сукупності, відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Таким чином, апеляційна скарга Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №910/23306/17 підлягає задоволенню. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №910/23306/17 - скасуванню, з прийняттям нового про відмову у позові. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України. Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 277, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №910/23306/17 задовольнити.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 у справі №910/23306/17 скасувати.

3. Прийняти нове рішення.

В задоволенні позовних вимог - відмовити.

4. Стягнути з Комунального підприємства "Ватутінськінвестбуд" (02217, вул. Електротехнічна, 11, м. Київ, ) на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (01001, вул. Госпітальна, 12-Г, м. Київ, ) 2 400,00 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

5. Матеріали справи №910/23306/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених ст. 287 ГПК України та у строки, встановлені ст. 288 ГПК України.

Повний текст складено та підписано 14.05.2018

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Коротун

Б.В. Отрюх