У Х В А Л А

14 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1552/16

Провадження №12-124гс18

ВеликаПалата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Уркевича В. Ю.,

суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В, Британчука В. В., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Саприкіної І. В., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Яновської О. Г.

перевірила наявність підстав для передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду справи № 905/1552/16 Господарського суду Донецької області за позовом Волноваської місцевої прокуратури до Волноваської міської ради, фізичної особи - підприємця ОСОБА_17 (далі - ФОП ОСОБА_17) про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та звільнення земельної ділянки за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2017 року та

ВСТАНОВИЛА:

Волноваська місцева прокуратура звернулась до Господарського суду Донецької області з позовом до Волноваської міської ради та ФОП ОСОБА_17 про визнання недійсним рішення Волноваської міської ради від 19 грудня 2014 року № 6/47-1283 «Про надання дозволу на розміщення нового торгового об'єкту на території міста Волноваха», визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту від 29 грудня 2014 року, укладеного між Волноваською міською радою та

ФОП ОСОБА_17 й зобов'язання останнього звільнити земельну ділянку

по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 м2 у м. Волноваха Донецької області, вартістю 27491,4 грн.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 21 липня 2016 року, залишеним без мін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 20 грудня

2016 року, позовні вимоги Волноваської місцевої прокуратури до Волноваської міської ради та ФОП ОСОБА_17 задоволені частково: визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 29 грудня 2014 року; визнано недійсним договір про встановлення земельного сервітуту, укладений 13 травня

2016 року; зобов'язано ФОП ОСОБА_17 звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 м2 у м. Волноваха Донецької області.

Постановою Вищого господарського суду України від 25 квітня 2017 року постанову Донецького апеляційного господарського суду від 20 грудня 2016 року та рішення господарського суду Донецької області від 21 липня 2016 року в частині задоволення позову про звільнення та повернення земельної ділянки по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 м2 у м. Волноваха Донецької області скасовано, в цій частині справу направлено на новий розгляд до Господарського суду Донецької області, в решті вказані судові акти залишені в силі.

Суд касаційної інстанції зазначив, що за наявності чинного рішення ради про надання дозволу на розміщення малої архітектурної форми (далі - МАФ) та не встановленого факту анулювання паспорту прив'язки, у суду відсутні підстави для зобов'язання

ФОП ОСОБА_17 звільнити спірну земельну ділянку від належного йому МАФу.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року позовні вимоги Волноваської місцевої прокуратури до Волноваської міської ради та

ФОП ОСОБА_17 про зобов'язання останнього звільнити земельну ділянку

по АДРЕСА_1 біля автовокзалу, площею 54 м2 у м. Волноваха Донецької області, вартістю 27491,4 грн задоволено повністю: зобов'язано ФОП ОСОБА_17 протягом 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили звільнити спірну земельну ділянку.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2017 року рішення господарського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року скасовано. У задоволенні вказаних позовних вимог Волноваської місцевої прокуратури до Волноваської міської ради та ФОП ОСОБА_17 відмовлено.

У листопаді 2017 року Заступник прокурора Харківської області подав до Вищого господарського суду України касаційну скаргу на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2017року, в якій просив оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Донецької області від 01 серпня 2017 року.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким Господарський процесуальний кодекс України викладено в новій редакції.

На підставі підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України вказані касаційна скарга разом зі справою передані до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 02 березня 2018 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області, призначив її до розгляду та надав строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

Відповідно до частини п'ятої статті 302 Господарського процесуального кодексу України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії або палати, має право передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо дійде висновку, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 26 квітня

2018року передав цю справу разом з касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на розгляд ВеликоїПалати Верховного Суду.

Мотивуючи своє рішення про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції вказав, що правова проблема зводиться до того, що на сьогоднішній день технічно неможливо укласти та зареєструвати договір оренди земельної ділянки з цільовим призначенням - для розміщення тимчасової споруди, оскільки Класифікація видів цільового призначення земель, затверджена наказом Держкомзему України від 23 липня 2010 року № 548, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306, не містить такого виду цільового призначення. Суди попередніх інстанцій, скасовуючи договори про встановлення земельних сервітутів, які були зареєстровані в реєстрі, посилались на те, що міська рада приховала договір оренди земельної ділянки договором про встановлення земельного сервітуту.

Так, суд касаційної інстанції зазначив, що мають місце обставини, які вказують на існування правової проблеми у застосуванні судами положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів», Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21 жовтня 2011 року № 244, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 22 листопада 2011 року № 1330/20068.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 11 Господарського процесуального кодексу України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні правацих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «C.G. та інші проти Болгарії» [«C. G. and Others v. Bulgaria», заява №1365/07, 24 April 2008, § 39), «Олександр Волков проти України» («Oleksandr Volkov v. Ukraine», заява № 21722/11, § 170)].

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Кантоні проти Франції» від 11 листопада 1996 року [«Cantoni v. France», заява № 17862/91, § 31-32), «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року («Vyerentsov v. Ukraine», заява «№ 20372/11, § 65)].

З огляду на те, що принцип верховенства права передбачає наявність правової визначеності, зокрема і при вирішенні питань, які Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду вважає виключною правовою проблемою, Велика Палата Верховного Суду приймає справу до розгляду.

Відповідно до частини першої статті 301 Господарського процесуального кодексу України в суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Розгляд справ у суді касаційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи (частина третя статті 301 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки Велика Палата Верховного Суду є визначеним судом касаційної інстанції для розгляду таких справ, то з огляду на викладене справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

За приписами частини другої статті 120 та частини другої статті 121 Господарського процесуального кодексу України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов'язковою. Ухвала, якою суд повідомляє про призначення судового засідання, повинна містити, зокрема, вказівку про те, що участь особи не є обов'язковою. Отже, явка учасників справи та їх участь у судовому засідання не є обов'язковою.

Ураховуючи наведене та керуючись підпунктом 4 пункту 1 розділу ХІ «Перехідні положення», частиною другою статті 120, частиною другою статті 121, статтею 234, частинами першою та третьою статті 301, частиною п'ятою статті 302,

частиною четвертою статті 303 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду

УХВАЛИЛА:

1. Прийняти до розгляду справу № 905/1552/16Господарського суду Донецької області за позовом Волноваської місцевої прокуратури до Волноваської міської ради, фізичної - особи підприємця ОСОБА_17 про визнання незаконним рішення, визнання недійсним договору про встановлення земельного сервітуту та звільнення земельної ділянки за касаційною скаргою Заступника прокурора Харківської області на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 30 жовтня 2017 року.

2. Призначити справу до розгляду Великою Палатою Верховного Суду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи на 14 годину 45 хвилин 12 червня 2018 року в приміщенні Верховного Суду за адресою:

вул. Пилипа Орлика, 8, м. Київ.

3. Повідомити учасників справи, що їх явка не є обов'язковою.

4. Направити учасникам справи копії цієї ухвали до відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В. Ю. Уркевич
Судді: Н. О. Антонюк Л. М. Лобойко
С. В. Бакуліна Н. П. Лященко
В. В. Британчук О. Б. Прокопенко
Д. А. Гудима Л. І. Рогач
В. І. Данішевська І. В. Саприкіна
О. С. Золотніков О. М. Ситнік
О. Р. Кібенко О. С. Ткачук
В. С. Князєв О. Г. Яновська