ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018

Справа № 910/3401/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/3401/18

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс», м. Київ,

до приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд», м. Київ,

про стягнення 8 050,92 грн.,

без виклику сторін.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (далі – Товариство) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (далі – Компанія): 5 662,43 грн. заборгованості зі сплати внесків на утримання будівель і споруд та прибудинкових територій; 2 005,14 грн. втрат від інфляції; 383,35 грн. 3% річних, а всього 8 050,92 грн.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 27.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи №910/3401/18 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано: - відповідачу у строк до 16.04.2018 подати суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; - позивачу у строк до 25.04.2018 подати відповідь на відзив.

Відповідач 20.04.2018 подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог Товариства.

Частинами восьмої і дев’ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п’ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до частини четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об’єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Судом встановлено, що ухвалу суду від 27.03.2018 відповідачем отримано 29.03.2018, що підтверджується наявним в матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за адресою відповідача та інформацією з офіційного сайту публічного акціонерного товариства «Укрпошта».

Таким чином, у відповідача з дати отримання ухвали суду від 27.03.2018 до дати (16.04.2018), встановленої судом для подання відзиву на позовну заяву, було достатньо часу (18 днів) для надання суду відзиву на позовну заяву.

Крім того, відповідач не повідомляв суду причин щодо неможливості подання у встановлений судом строк відзиву на позов.

Згідно з частиною восьмою статті 80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову Компанії у прийняття до розгляду відзиву на позовну заяву та доданих до нього доказів.

Позивач 26.04.2018 подав суду відповідь на відзив.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариство є обслуговуючою та експлуатуючою організацією будинку №7 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, в якому розташовані нежилі приміщення №1,2, балкон 30% (групи приміщень №202) загальною площею 63,20 кв.м.

Відповідно до свідоцтва від 30.06.2010 про право власності вказані приміщення належать на праві приватної власності Компанії.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно із статтею 360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Позовні вимоги мотивовано тим, що оскільки відповідач є власником нежилих приміщень в будинку №7 по вул. Є. Чавдар у м. Києві, то має сплачувати внески на утримання будівель і споруд та прибудинкових територій.

Разом з тим, відповідно до пункту 3 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов’язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктами 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача з пропозицією укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, проте відповідач також не вчиняв жодних дій щодо врегулювання питання надання і оплати житлово-комунальних послуг.

Таким чином, Компанія, яка є власником приміщень, і в свою чергу, співвласником будинку, зобов’язана брати участь у витратах на утримання будівель і споруд та прибудинкових територій. Проте, Компанія внески не сплачує.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій – це господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Відповідно до частин першої і другої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, встановлено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

22.08.2017 Товариством було надіслано Компанії претензію від 22.08.2017 №1067, в якій позивач повідомив відповідача про те, що станом на 22.08.2017, в результаті нездійснення Компанією оплати за житлово-комунальні послуги, у відповідача утворилася заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, яка складає 13 355,28 грн.; крім того, позивачем було нараховано відповідачу 6 009,51 грн. втрат від інфляції і 952,31 грн. 3% річних.

Вказану претензію отримано відповідачем 28.08.2017, проте відповіді позивачу не надіслано.

На виконання обов’язків щодо утримання будівель і споруд та прибудинкових територій позивачем укладено ряд договорів на вивезення та знешкодження (захоронення) твердих прибудинкових відходів, на виконання робіт з технічного обслуговування та ремонту ліфтів, на організацію і виконання робіт з технічного обслуговування і ремонту обладнання систем ОДС (ДСС), на проведення комплексу протиепідемічних заходів та методичних вказівок, на надання послуг технічного обслуговування системи пожежної сигналізації адресної та системи димовидалення, на постачання питної води та приймання стічних вод через приєднані мережі, на постачання електричної енергії.

Станом на день прийняття рішення з даної справи заборгованість Компанії перед Товариством становить 5 662,43 грн. за період з 28.08.2014 по 30.09.2016. Доказів оплати вказаної суми відповідачем суду не подано.

Отже, позовні вимоги Товариства щодо стягнення з Компанії 5 662,43 грн. заборгованості підлягають задоволенню.

Крім основаної суми заборгованості позивач просить стягнути з відповідача 2 005,14 грн. втрат від інфляції і 383,35 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У пункті 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Судом перевірено здійснений позивачем розрахунок сум втрат від інфляції і 3% річних та періодів їх нарахування, та встановлено, що він правильний.

Таким чином, стягненню з відповідача підлягає 2 005,14 грн. втрат від інфляції і 383,35 грн. 3% річних.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства «Холдингова компанія «Київміськбуд» (01010, м. Київ, вул. Михайла Омеляновича-Павленка, буд. 4/6; ідентифікаційний код 23527052) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ковальська-Житлосервіс» (02140, м. Київ, вул. Є. Чавдар, 3; ідентифікаційний код 32912720): 5 662 (п’ять тисяч шістсот шістдесят дві) грн. 43 коп. заборгованості зі сплати внесків на утримання будівель і споруд та прибудинкових територій; 2 005 (дві тисячі п’ять) грн. 14 коп. втрат від інфляції; 383 (триста вісімдесят три) грн. 35 коп. 3% річних і 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.05.2018.

Суддя                                В.О. Демидов