ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2018 р. Справа № 911/273/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

ОСОБА_1 (03022, АДРЕСА_1)

до: 1. сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (07412, Київська обл., Броварський р-н, с. Рожни, вул. Щорса, буд. 41-Г);

2. ОСОБА_2 (01030, АДРЕСА_2)

про визнання правочинів недійсними

секретар судового засідання: Потапчук Ю.А.

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_3 - предст. за дов. від 04.12.2017;

відповідач-1: не з'явився;

відповідач-2: ОСОБА_4 - предст. за дов. від 24.05.2017;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулась ОСОБА_1 (позивач) з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (відповідач-1) та ОСОБА_2 (відповідач-2) про визнання недійсними правочинів: Договору позики № 07/2008 від 18.11.2008 та Договору позики № 02/2011 від 01.12.2011, які укладено між СТОВ "Юнайтед Гроуверс" та ОСОБА_2

В обґрунтування заявленого позову, позивач зазначає, що підставою для визнання Договору позики № 07/2008 від 18.11.2008 недійсним є те, що він не відповідає меті створення товариства, так як укладений з метою доведення відповідача-1 до стійкої фінансової неплатоспроможності та до банкрутства, у зв'язку з чим, як наслідок, є підстави для визнання недійсним і пов'язаного з ним Договору позики № 02/20011р. від 01.12.2011р., що укладений сторонами на підтвердження домовленості про заміну боргу за первісним договором позики № 07/2008 позиковим зобов'язанням. До того ж, на момент укладання Договору позики № 02/2011 від 01.12.2011р., директор ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу повноважень, оскільки був звільнений 13.02.2009 року на підставі рішення загальних зборів учасників, про що свідчить Протокол № 23 від 26.12.2010р. вказані обставини, на думку позивача, з урахуванням норм ст..ст. 203, 215 ЦК України є підставами для визнання вищевказаних договорів недійсними.

Ухвалою господарського суду Київської області від 28.02.2017 було відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання (без виклику учасників справи); надано відповідачам строк для подання відзиву на позов.

22.03.2018 через канцелярію суду відповідач-2 - ОСОБА_2, подала відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи та відповідно до якого остання позовні вимоги не визнає та просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що, по-перше, позивач - ОСОБА_1 не є стороною спірних договорів, а тому її права не порушуються, по-друге, обставина з приводу того, що директор СТОВ «Юнайтед Гроуверс» ОСОБА_5 укладав правочини, що призвели до стійкої неплатоспроможності, не є тим доводом, щоб визнавати правочин недійсним, а сам директор був наділений повноваженнями на укладення такого ряду правочинів, а також з інших підстав.

Представник відповідача-1, на вимогу суду, відзив на позов, до суду не надіслав.

При цьому, суд зазначає, що ухвала суду від 28.02.2018 була направлена відповідачу-1 на вказану в позовній заяві та у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресу місцезнаходження відповідача, що підтверджується матеріалами справи та отримана представником за довіреністю 15.03.2018 - Білан, що зазначено в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення від 02.03.2018.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

30.03.2018 позивач, з урахуванням приписів ст. 166 ГПК України, подав письмову відповідь на відзив відповідача-2, яку залучено до матеріалів справи.

На підставі ухвали суду від 16.04.2018 року, а також клопотання відповідача-2 про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, розгляд справи по суті було призначено на 27.04.2018, про що сторони повідомлені належним чином та завчасно.

Відповідно до ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

В судовому засіданні 27.04.2018 було заслухано пояснення присутніх в судовому засіданні представників позивача та відповідача-2, які підтримали викладені раніше в своїх заявах позиції щодо наявності підстав для задоволення та відсутності в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення позивача та відповідача-2, суд,-

встановив:

18 листопада 2008 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (позичальник) було укладено Договір позики № 07/2008, відповідно до умов якого позикодавець надає, а позичальник отримує термінову, поворотну позику, грошову суму в розмірі 182 100,00 грн., яку зобов'язується повернути до 19.11.2009 року та сплатити відсотки в порядку, в розмірі та строки, передбачені даним договором.

У відповідності до п. 4 Договору, відсоткова ставка по позиці складає 60% річних, з виплатою щомісячно 5% кожного першого числа, що складає 9 105,00 грн.

Пунктом 8 даного Договору визначено, що у разі несвоєчасного повернення позики і відсотків за користування позикою, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,1% за кожен день прострочки. Пеня нараховується на залишок боргу по позиці і на несплачені відсотки.

Внаслідок неповернення в повному обсязі та своєчасно СТОВ «Юнайтед Гроуверс» за договором позики від 18.11.2008 № 07/2008 отриманої грошової суми, 01.12.2011

ОСОБА_2 звернулась до СТОВ «Юнайтед Гроуверс» з претензією про повернення суми позики в розмірі 182 100,00 грн., а також нарахованих 980 963, 40 грн. відсотків та 510 888,84 грн. пені, що разом склало 1 673 952, 33 грн. У вказаній претензії, ОСОБА_2 також вказала, що у разі неможливості повернення вказаної суми в повному розмірі є необхідність на перезаключення Договору № 07/2008 шляхом укладення нового договору починаючи з 01.12.2011 на суму боргу 1 673 952,33 грн.

Зважаючи на викладене, 01.12.2011 між ОСОБА_2 (позикодавець) та сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (позичальник) було укладено Договір позики № 02/2011, відповідно до умов якого позикодавець надає, а позичальник отримує термінову, поворотну позику, грошову суму в розмірі 1 673 952,00 грн., яка виникла внаслідок несплати за договором позики № 07/2008 від 18.11.2008 та яку зобов'язується повернути до 01.12.2012 року та сплатити відсотки в порядку, в розмірі та строки, передбачені даним договором.

Вказаним Договором встановлено відсоткову ставку річних - 36%, з виплатою щомісячно із розрахунку 3% в місяць кожного першого числа в сумі 50 218, 56 грн., а також 0,1% пені кожен день прострочки (п.4,8 Договору № 02/2011).

Як зазначалось вище та про що наголошує позивач, зазначені договори завідомо були укладені з метою доведення відповідача-1 до стійкої фінансової неплатоспроможності та до банкрутства, що також підтверджується ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 361/4035/17р.-к, та є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними згідно ч. 1,5 ст. 203, ч. 1,3 ст. 215 ЦК України. Крім цього, Договір від 01.12.2011 підлягає визнанню недійсним ще з підстав відсутності достатнього обсягу повноважень на укладення вказаного правочину в момент його вчинення з боку директора СТОВ «Юнайтед Гроуверс» - ОСОБА_5, що не відповідає ч. 2 ст. 203 ЦК України.

У відзиві на позов, відповідач-2 проти зазначених позивачем доводів та посилань заперечує, обґрунтовуючи свою позицію тим, що позивач - ОСОБА_1 не є стороною спірних договорів, а тому її права не порушуються, по-друге, будь-яких обмежень щодо представництва з боку ОСОБА_5 від імені СТОВ «Юнайтед Гроуверс» відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців не значиться, по-третє, обставина з приводу того, що директор СТОВ «Юнайтед Гроуверс» ОСОБА_5 укладав правочини, що призвели до стійкої неплатоспроможності, не є тим доводом, щоб визнавати правочин недійсним. Також відповідач наголошує на тому, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 761/333000/13-ц від 17.03.2014 та рішенням Апеляційного суду м. Києва по справі № 22-11358 від 18.12.2014 обставини щодо визнання договорів недійсними досліджувались та якими відмовлено в задоволенні позовних вимог, а відтак предмет та підстави поданого позову в межах справи № 911/273/18 вже були об'єктом дослідження в межах вищевказаних справ районного та апеляційного суду.

У відповідності до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст. 20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

В силу припису статті 204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Дослідивши та надавши правову оцінку поданим сторонами доказам, суд зазначає, що ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.10.2017 у справі № 361/4035/17р.-к щодо обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 219 КК України, було встановлено, що директор товариства СТОВ «Юнайтед Гроуверс», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на доведення керованого ним підприємства до стійкої фінансової неспроможності та доведення його до банкрутства, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, укладав протягом 2007-2009 років завідомо невигідні для інтересів та фінансового стану Товариства угоди з іншими суб'єктами господарського права - фізичними та юридичними особами, зокрема з ОСОБА_2, усвідомлюючи, що кероване ним Товариство не в змозі здійснювати повернення отриманих від зазначених фізичних та юридичних осіб грошових коштів, та завідомо не плануючи виконання договірних зобов'язань перед ними, у зв'язку з чим створені суми кредиторської заборгованості, а також нарахована пеня сприятимуть доведенню керованого ним підприємства до стійкої фінансової неспроможності та доведенню його до банкрутства.

При цьому, директор Товариства ОСОБА_5 діяв з корисливих мотивів, іншої особистої заінтересованості та в інтересах третіх осіб, усвідомлюючи, що у випадку не повернення зазначеним юридичним та фізичним особам отриманих грошових коштів, та прийняттям судовими органами рішення щодо стягнення з Товариства основної суми боргу, нарахованих відсотків та пені, які у подальшому в процесі процедури банкрутства підлягатимуть обов'язковому поверненню кредиторам та значно перевищують початкові суми позичених грошових коштів, що є в інтересах кредиторів та в його особистих інтересах.

Ухвалою про закриття провадження у справі № 361/4035/17р.-к від 17.10.2017 ОСОБА_5 було визнано таким, що скоїв доведення до банкрутства керованого ним підприємства з кваліфікацією дій за ст. 219 КК України та звільнено останнього від кримінальної відповідальності, у зв'язку з закінченням строків давності.

Як зазначено в ч. 6 ст. 75 ГПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У вказаній ухвалі (в межах справи № 361/4035/17р.-к) також було надано правову оцінку Висновку експерта, складеного за результатами проведення судово-економічної експертизи від 20.03.2014 № 168/14-45 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, дослідженням наданих матеріалів, з врахуванням Звіту щодо фінансово-господарського аналізу діяльності товариства від 11.11.2013, складеного ТОВ «Консалтингова компанія «Піфагор», в якому встановлено наявність ознак доведення до фіктивного банкрутства Товариства на підставі правочинів, як з фізичними, так і юридичними особами, які стали ініціаторами порушення процедури банкрутства Товариства, в тому числі із ОСОБА_2 згідно договорів позики від 18.11.2008 № 07/2008, від 01.12.2011 № 02/2011.

Вказаним висновком підтверджено, що надходження від ОСОБА_2 коштів позики в сумі 182 100,00 грн. на рахунку товариства не значиться, та за даними касової книги, кошти через касу не оприбутковувались. Доказів використання цих коштів у господарській діяльності відповідача-1 теж немає. У підсумку, експертом підтверджено, що господарська операція з отримання коштів від ОСОБА_2 за договорами процентної позики № 07/2008 від 18.11.2008 та № 02/211 від 01.12.2011р. в бухгалтерському обліку підприємства - не відображена, ОСОБА_2 кредитором підприємства не значиться.

З огляду на викладені вище обставини, суд дійшов висновку, що договори позики № 07/2008 від 18.11.2008 та № 02/211 від 01.12.2011р. укладено відповідачами не для настання його реальних наслідків, які полягають у використанні грошових коштів для господарської діяльності підприємства та отримання прибутку, а навпаки, уклавши оспорюваний договір № 07/2008 від 18.11.2008 не тільки не отримало прибутку, а всупереч власним фінансовим інтересам набуло зобов'язання сплатити заборгованість в розмірі, що перевищує його активи та, як наслідок, в подальшому було переукладено договір позики на Договір № 02/2011 від 01.12.2011 вже на суму, яка станом на 01.12.2011 склала 1 673 952,00 грн., що значно перевищує отриману спочатку суму позики, яка становила 182 100,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що оспорювані договори не спрямовані на настання правових наслідків, обумовлених ними, що є самостійними підставами для визнання спірних правочинів недійсними згідно з ч. 5 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Вказана правова позиція стосовно визнання договору недійсним з підстав визначених ч. 5 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України (правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним) викладена в постанові Верховного суду України від 13.04.2016 у справі № 908/4804/14.

Що стосується інших обставин, вказаних позивачем, як підстав для визнання спірних Договорів недійсними, а саме відсутності повноважень з боку директора СТОВ «Юнайтед Гроуверс» ОСОБА_5 на їх підпис, суд приходить до висновку, що зазначені обставини та подані позивачем докази з огляду на ст.ст. 74, 76-79 ГПК України не знайшли свого відображення для їх застосування в якості встановлених фактів для визнання Договорів недійсними.

До того ж, як вбачається з матеріалів справи та поданих пояснень відповідача-2, оспорювані Договори позики № 07/2008 від 18.11.2008 та № 02/2011 від 01.12.2011 з підстав перевищень повноважень щодо їх підписання з боку директора СТОВ «Юнайтед Гроуверс» ОСОБА_5 та визнання їх недійсними з огляду на приписи ч. 2 ст. 203 ЦК України вже були предметом розгляду в межах цивільних справ, про що винесено відповідні рішення, зокрема, рішення Шевченківського районного суду м. Києва за № 761/333000/13-ц від 17.03.2014 про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним Договору позики № 07/2008 від 18.11.2008, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 11.12.2014 та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2015, та рішення Апеляційного суду міста Києва від 18.12.2014 у справі 22-11358, яке залишено в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.02.2015 про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання недійсним Договору позики № 02/2011 від 01.12.2011.

Враховуючи те, що встановлені в зазначених рішеннях обставини, які набрали законної сили, є преюдиціальними в розумінні ч. 4 ст. 75 ГПК України, та якими було відмовлено в задоволенні вимог щодо визнання договорів недійсними, зокрема, і у зв'язку з перевищенням повноважень, підстав для визнання договорів позики недійсним з урахуванням ч. 2 ст. 203 ЦК України, в межах даної справи, немає.

Разом з тим, зважаючи на вищевикладені доводи та зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що договори позики № 07/2008 від 18.11.2008 та № 02/2011 від 01.12.2011 є недійсними з урахуванням ч. 5 ст. 203 ЦК України, оскільки не спрямовані на реальне настання правових наслідків.

З приводу поданої відповідачем-2 заяви про застосування строку позовної давності, та її спливу по Договору № 07/2008 - 19.11.2012 року, по Договору № 02/2011 - 01.12.2015, суд зазначає наступне.

У відповідності до приписів ст. 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як свідчать матеріали справи, про факт порушення свого права, позивач дізнався в 2017 році при розгляді справи № Б24/081-12 про банкрутство СТОВ «Юнайтед Гроуверс» та визнання ОСОБА_1 кредитором з грошовими вимогами до боржника, про що свідчить ухвала господарського суду Київської області від 26.04.2017.

Таким чином, враховуючи вищезазначені норми цивільного законодавства, суд зазначає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки останній звернувся до суду з позовом у справі, що розглядається, з дотриманням загального строку позовної давності, встановленого статтею 257 Цивільного кодексу України.

Враховуючи зазначене, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 1 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідачів.

Керуючись ст.ст. 73-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Визнати недійсним Договір позики № 07/2008 від 18.11.2008, укладений між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (07412, Київська обл., Броварський район, село Рожни, вул. Щорса, будинок 41-Г, ) та ОСОБА_2 (01030, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.).

3. Визнати недійсним Договір позики № 02/2011 від 01.12.2011, укладений між сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (07412, Київська обл., Броварський район, село Рожни, вул. Щорса, будинок 41-Г, ) та ОСОБА_2 (01030, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.).

4. Стягнути з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю "Юнайтед Гроуверс" (07412, Київська обл., Броварський район, село Рожни, вул.Щорса, будинок 41-Г, ) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

5. Стягнути з ОСОБА_2 (01030, АДРЕСА_3, РНОКПП НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_2) 1 762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. судового збору.

6. Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 07.05.2018

Суддя О.В. Щоткін