РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
УХВАЛА

16 квітня 2018 року Справа № 902/75/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Філіпова Т.Л. , суддя Бучинська Г.Б.

при секретарі судового засідання Першко А.А.

розглянувши матеріали апеляційної скарги товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор Компані" на ухвалу господарського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року в справі №902/75/18 (суддя - Нешик О.С.)

час та місце ухвалення: 14 лютого 2018 року; м. Вінниця, вул. Пирогова, 29; повний текст складено 14 лютого 2018 року

за позовом дочірнього підприємства "Адідас Україна"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор Компані"

про визнання поновленим договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року, та про визнання укладеною додаткової угоди №7 від 01 січня 2018 року, до договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року

за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - не з'явився.

ВСТАНОВИВ:

Дочірнє підприємство "Адідас-Україна" (надалі - Позивач) звернулося в господарський суд Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Аскор Компані" (надалі - Відповідач) про: визнання поновленим договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року; визнання укладеною додаткової угоди №7 від 01 січня 2018 року до договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року.

Водночас, з даним позовом, Позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій з підстав, висвітлених в ній, Позивач просив:

- зобов'язати Відповідача надати Позивачу, його працівникам, уповноваженим представникам та іншим особам, з якими Позивач уклав цивільно-правові договори, доступ до приміщення №3/121-1, загальною площею 212,00 кв.м, та приміщення №3/121-2, загальною площею 200,70 кв.м, що розташовані на другому поверсі нежитлового будинку за адресою: м.Вінниця, вул.Козицького, 51, вул.Соборна, 24, та відновити роботу системи освітлення та електропостачання у цих приміщеннях;

- заборонити Відповідачу, його працівникам, уповноваженим представникам та іншим особам, які діють в його інтересах, вчиняти дії з виселення Позивача із спірного приміщення, у тому числі звільняти вказані приміщення від обладнання, товару та інших речей, що належать Позивачу;

- заборонити Відповідачу передавати об'єкт оренди за договором №В-0103-80 від 01 березня 2015 року в користування іншим особам, окрім Позивача.

Ухвалою суду першої інстанції від 14 лютого 2018 року заяву Позивача про забезпечення позову було задоволено в частині щодо заборони Відповідачу передавати об'єкт оренди в користування іншим особам, окрім Позивача, в тому числі і на підставі договорів оренди. В задоволенні іншої частини заяви було відмовлено.

Виносячи вищевказану ухвалу, суд першої інстанції, з посиланням на пункт 4 постанови Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" №9 від 22 грудня 2006 року та пункт 3 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову" №16 від 26 грудня 2011 року, з урахуванням досліджених у даній справі документів, дійшов висновку про між Позивачем та Відповідачем дійсно існує спір стосовно права оренди майна, про що, зокрема, свідчить складений акт про відсутність доступу до об'єкта оренди та відключення системи освітлення та електропостачання від 08 лютого 2018 року.

Разом з тим, в оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції також вказав, що з тексту заяви про забезпечення позову та роздруківки повідомлень, розміщених в мережі Інтернет, вбачається, що існує реальна загроза передачі приміщення, що є предметом договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року, іншим особам, що в свою чергу призведе до утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також може спричинити нові спори.

Не погоджуючись з винесеною місцевим господарським судом ухвалою, Відповідач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій з підстав, висвітлених в ній, просив суд апеляційну скаргу задоволити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити повністю Позивачу в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Мотивуючи дану апеляційну скаргу, Відповідач виходив, зокрема з того, що застосовані оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову, за змістом, є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Разом з тим, на думку Відповідача, оскільки основною господарською діяльністю Відповідача є надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, то застосовані оскаржуваною ухвалою заходи забезпечення позову перешкоджають господарській діяльності Відповідача, з огляду на те, що приміщення, розташовані в об'єкті нерухомого майна, що за своїм цільовим призначенням використовуються для надання в орендне користування.

Крім того, на переконання Відповідача, судом першої інстанції було порушено норми процесуального законодавства, з огляду на те, що в оскаржуваній ухвалі не було вмотивовано врахування та взяття до уваги роздруківок повідомлень, розміщених в мережі Інтернет, як доказів, їх відповідність вимогам процесуального законодавства, оскільки, як вважає Відповідач, дані докази мали бути дослідженні судом за правилами статті 96 ГПК України як електронні докази, проте, до уваги були прийняті лише роздруківки та не було зазначено чи були вони посвідчені в порядку, передбаченому процесуальним законодавством.

Водночас, в даній апеляційній скарзі Відповідач звертає увагу апеляційного господарського суду на те, що 31 січня 2018 року між Позивачем та Відповідачем був підписаний акт повернення приміщень відповідно до договору оренди нерухомого майна №В-0103-80 від 01 березня 2015 року, тобто Позивач сам повернув приміщення Відповідачу, чим підтвердив закінчення орендних правовідносин.

Листом від 05 березня 2018 року Рівненським апеляційним господарським судом було витребувано з місцевого господарського суду матеріали оскарження ухвали у справі №902/75/18.

Ухвалою суду від 12 березня 2018 року в даній справі було відкрито апеляційне провадження.

Водночас, ухвалою суду від 26 березня 2018 року розгляд даної справи було призначено на 16 квітня 2018 року на 15:30 год..

Суд констатує, що до початку судового засідання від Відповідача на поштову адресу суду надійшла заява про повернення апеляційної скарги та судового збору. Дана заява вмотивована тим, що, як вказує Відповідач, ухвалою господарського суду Вінницької області від 29 березня 2018 року скасовані заходи забезпечення позову по справі №902/75/18. Водночас, Відповідач в даній заяві, з посиланням на пункт 2 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", просить апеляційний господарський суд повернути Відповідачу сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги.

В судове засідання від 16 квітня 2018 року уповноважені представники Позивача та Відповідача не прибули, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені у встановленому законом порядку.

В той же час, Рівненський апеляційний господарський суд констатує, що з урахуванням вихідних днів, у даній справі закінчився строк розгляду апеляційної скарги, а відтак, суд не має можливості відкласти розгляд справи, адже така дія призведе до порушення даного строку.

Відтак, розглянувши подану Відповідачем заяву про повернення апеляційної скарги та судового збору, колегія Рівненського апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається із КП "Діловодство спеціалізованого суду", ухвалою господарського суду Вінницької області від 15 березня 2018 року позовну заяву Позивача в даній справі було залишено без розгляду, а також скасовано вжиті ухвалою місцевого господарського суду від 14 лютого 2018 року заходи забезпечення позову.

Водночас, в ухвалі суду першої інстанції від 29 березня 2018 року в справі №902/75/18 зазначено про скасування вжитих ухвалою господарського суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року в даній справі заходів забезпечення позову.

Суд констатує, що відповідно до частини 4 статті 266 Господарського процесуального кодексу України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження. У разі відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

Вирішуючи питання щодо наявності визначених законом підстав для вчинення такої процесуальної дії як прийняття відмови від апеляційної скарги, суд приймає до уваги наступні факти: наявність відмови апелянта від апеляційної скарги, яка викладена в письмовій заяві, підписаній повноважним представником апелянта; відсутність невідповідності даної відмови нормам чинного законодавства; відсутність будь-яких відомостей про те, що дана відмова порушує права і охоронювані законом інтереси будь-якої із сторін; рішення місцевого господарського суду не оскаржено іншою стороною у справі.

Дослідивши подану заяву Відповідача щодо повернення апеляційної скарги та судового збору та проаналізувавши її зміст, колегія апеляційного господарського суду констатує (в тому числі й щодо мети поданої заяви), що її неможливо задоволити в розумінні частини 3 статті 266 ГПК України з огляду на те, що дана заява подана 16 квітня 2018 року (в останній день розгляду апеляційної скарги), тобто після постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження (12 березня 2018 року; а.м.о. 88). Разом з тим, з поданої заяви вбачається, що з огляду на те, що на момент проведення судового засідання від 16 квітня 2018 року відпала потреба в скасуванні заходів забезпечення позову (з огляду на їх скасування місцевим господарським судом ухвалою від 15 березня 2018 року), апелянт спрямовує дану заяву на досягнення двох цілей: закінчення апеляційного провадження за даною ухвалою; повернення судового збору, сплаченого за її розгляд.

Відтак, дослідивши все вищевказане (та з огляду на вищевказані цілі), Рівненський апеляційний господарський суд дослідивши подану заяву в контексті застосування діючого ГПК України, розцінює подану заяву, як заяву про відмову від апеляційної скарги та вважає за можливе її задоволення з поверненням суми сплаченого судового збору. При цьому суд виходив з наступного.

Згідно частини 3 статті 266 ГПК України, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відкликати її до постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Відповідно до частини 4 статті 266 ГПК УКраїни: особа, яка подала апеляційну скаргу, має право відмовитися від неї, а інша сторона має право визнати апеляційну скаргу обґрунтованою в повному обсязі чи в певній частині до закінчення апеляційного провадження; у разі відмови від апеляційної скарги суд, за відсутності заперечень інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги, постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження.

В силу дії частини 5 статті 266 ГПК України, у разі закриття апеляційного провадження у зв'язку з відмовою від апеляційної скарги на судове рішення повторне оскарження цього рішення особою, яка відмовилася від скарги, не допускається.

За приписами частини 6 статті 266 ГПК України: суд апеляційної інстанції має право не приймати відмову від скарги або її відкликання з підстав, визначених у частині п'ятій статті 191 цього Кодексу.

Згідно частини 5 статті 191 ГПК України, суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 264 ГПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження особа, яка подала апеляційну скаргу, заявила клопотання про відмову від скарги, за винятком випадків, коли є заперечення інших осіб, які приєдналися до апеляційної скарги.

Приписами частини 2 статті 264 ГПК України визначено, що про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

З огляду на усе вищевказане (прийняття зазначеної заяви, як заяви щодо відмови від апеляційної скарги) та з огляду на відсутність заперечень щодо цього інших осіб, з огляду на те, що інші особи не приєдналися до апеляційної скарги та з огляду на відсутність доказів щодо того, що дії директора при подачі цієї заяви суперечать інтересам Відповідача, суд констатує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, котрі б вказували на необхідність застосовувати частину 5 статті 191 ГПК України. Разом з тим, з поданої заяви вбачається усвідомленість апелянта (з огляду на скасування заходів забезпечення позову ухвалою місцевого господарського суду від 15 березня 2018 року) в непідтриманні апеляційної скарги щодо забезпечення позову, що на момент проведення судового засідання від 16 квітня 2018 року були скасовані (не існують в правовій природі).

Враховуючи вищевикладене в даній ухвалі, колегія апеляційного господарського суду приходить до висновку, що за таких обставин апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відповідача в справі №902/75/18 слід закрити.

Що ж до клопотання Відповідача про повернення сплаченого ним судового збору в сумі 1 762 грн., за подання апеляційної скарги згідно статті 7 Закону України "Про судовий збір" суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" встановлено вичерпний перелік підстав для повернення судом сплаченої суми судового збору за клопотанням особи, яка його сплатила.

Так, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом; 2) повернення заяви або скарги; 3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв'язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням); 5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Дослідивши дану норму, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що за нею передбачена можливість повернення судового збору, адже в даному випадку закриття апеляційного провадження відбулося внаслідок відмови Відповідача від апеляційної скарги, а не внаслідок відмови Позивача від позову (в іншому ж випадку поверненню підлягало б 50 відсотків судового збору, в силу дії частини 2 статті 130 ГПК України).

Як зазначалося вище в даній ухвалі, Рівненським апеляційним господарським судом закрито апеляційне провадження по справі, в зв'язку з чим, керуючись частиною 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір", суд повертає сплачену суму судового збору згідно платіжного доручення №1367 від 27 лютого 2018 року в розмірі 1 762 грн, задовольняючи описану вище заяву Відповідача.

В той же час, суд констатує, що чинний ГПК України передюачає підстави для не прийняття відмови від позову та апеляційної скарги (частина 5 статті 191 ГПК України), проте навідміну від пункту 4 частини 1 статті 80 ГПК України (в редакції до 14 грудня 2017 року включно) не передбачає при закритті апеляційного провадження (стаття 264 ГПК України), в зв'язку з відмовою від апеляційної скарги такої процесуальної дії, як прийняття цієї відмови - в зв'язку з чим суд її не вчиняє.

Керуючись статтями 46, 129, 264, 266 Господарського процесуального кодексу України, статтею 7 Закону України "Про судовий збір", суд -

УХВАЛИВ:

1. Закрити апеляційне провадження у справі №902/75/18.

2. Повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Аскор Компані" ( 01054, м.Київ, вул. Олеся Гончара 52, офіс 13; код 39171589; ІПН 92, п/р 3301 в ПАТ "Альфа Банк" МФО 300346) з Державного бюджету України сплачений судовий збір в розмірі 1 762 грн, згідно платіжного доручення №1367 від 27 лютого 2018 року.

3. Оригінал ухвали з гербовою печаткою Рівненського апеляційного господарського суду направити товариству з обмеженою відповідальністю "Аскор Компані" ( 01054, м. Київ, вул.Олеся Гончара 52, офіс 13; код 39171589).

4. Матеріали оскарження ухвали в справі №902/75/18 повернути до господарського суду Вінницької області.

Повний текст ухвали складено 18 квітня 2018 року.

Головуючий суддя Василишин А.Р.

Суддя Філіпова Т.Л.

Суддя Бучинська Г.Б.