ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 907/368/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

за участі секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

на рішення Господарського суду Закарпатської області

(суддя - Васьковський О.В.)

від 11.10.2017

та постанову Львівського апеляційного господарського суду

(головуючий - Данко Л.С., судді: Галушко Н.А., Орищин Г.В.)

від 04.12.2017

у справі № 907/368/16

за позовом Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

до Фізичної особи - підприємця Ороса Василя Юрійовича,

Фізичної особи - підприємця Орос Оксани Степанівни,

Фізичної особи - підприємця Ороса Богдана Васильовича,

Фізичної особи - підприємця Орос Наталії Миколаївни,

Фізичної особи - підприємця Орос Мар'яни Іванівни

про зобов'язання внести зміни у договір оренди,

за зустрічним позовом Фізичної особи - підприємця Ороса Василя Юрійовича,

Фізичної особи - підприємця Орос Оксани Степанівни,

Фізичної особи - підприємця Орос Наталії Миколаївни,

Фізичної особи - підприємця Орос Мар'яни Іванівни

до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області

про стягнення 115 442, 61 грн. та стягнення судових витрат,

за участю представників сторін:

позивача за первісним позовом - Фабіан Н.А.; Романець Н.Й.;

відповідача за первісним позовом 1 - Орос В.В.;

відповідача за первісним позовом 2 - Орос В.В.;

відповідача за первісним позовом 3 - Орос Б.В.;

відповідача за первісним позовом 4 - Орос В.В.;

відповідача за первісним позовом 5 - Орос В.В.

ВСТАНОВИВ:

Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (далі - Управління) звернулось до Господарського суду Закарпатської області із позовом до Фізичних осіб-підприємців: Ороса В.Ю., Орос О.С., Ороса Б.В., Орос Н.М., Орос М.І., з урахуванням заяви від 07.07.2016, про зобов'язання внести зміни до договору про оренду нерухомого майна (оренда нежилого приміщення) від 31.12.2015 № 75-15 код - 68.20.

Позов мотивовано наступним:

- між Управлінням Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області (орендарем) та співвласниками будівлі у місті Ужгород, вул. Швабська, 12"б" (орендодавцями), Фізичними особами - підприємцями Оросом Василем Юрійовичем, Орос Оксаною Степанівною, Оросом Богданом Васильовичем, Орос Наталією Миколаївною та Орос Мар'яною Іванівною 31.12.2015 укладено договір № 75/15 оренди нерухомого майна (оренда нежилого приміщення) (надалі - договір) код - 68.20. Строк дії договору до 31.12.2016 (включно);

- листом від 28.04.2016 № 1452/12 орендар повідомив орендодавців про намір дострокового розірвання договору в частині отримання послуг оренди приміщень 4-го та 5-го поверхів орендованої будівлі, посилаючись на реорганізацію управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та утворення Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, проведеною на виконання Постанови Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України", з метою економії державних коштів на видатки із усіх статей витрат органів Пенсійного фонду;

- листом від 17.05.2016 № 2119/12 орендар направив проект договору від 16.05.2016 про внесення змін до вказаного договору. В обґрунтування такої пропозиції наведено затверджений начальником Головного управління Пенсійного фонду України кошторис організації на 2016 рік, відповідно до якого зменшився показник оплати послуг;

- у відповідь на дану пропозицію 31.05.2016 орендодавці погодились на внесення змін, за умови зміни інших умов, в т. ч. виключення п. 6.2.3. договору.

- орендар не погодився із зустрічною пропозицією орендодавців, посилаючись на пункт 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах в містах, а також про об'єднані управління, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 22.12.2014 № 28-2, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за № 41/26486, відповідно до якого управління Фонду має право в межах своєї компетенції розпоряджатись майном і коштами в межах затвердженого кошторису видатків;

- досягти згоди щодо внесення змін до договору № 75-15 від 31.12.2015 в добровільному порядку не вдалось.

Фізичні особи-підприємці: Орос Василь Юрійович, Орос Оксана Степанівна, Орос Наталія Миколаївна та Орос Мар'яна Іванівна звернулись до Господарського суду Закарпатської області із зустрічним позовом до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення 115442,61грн заборгованості по орендній платі, 3 % річних та пені.

Даний зустрічний позов обґрунтовано тим, що відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань за договорами оренди в частині сплати орендної плати.

Фізична особа-підприємець Орос Богдан Васильович звернувся до Господарського суду Закарпатської області із зустрічною позовною заявою до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про зобов'язання внести зміни до додатку № 1 до договору про оренду нерухомого майна (оренда нежитлового приміщення) код - 68.20 № 75-15 від 31.12.2015.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 10.01.2017, первісний позов задоволено повністю. Зустрічний позов Фізичних осіб-підприємців: Ороса Василя Юрійовича, Орос Оксани Степанівни, Орос Наталії Миколаївни та Орос Мар'яни Іванівни задоволено частково. Стягнуто із Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь: ФОП Ороса Василя Юрійовича суму 14042,74 грн, в т. ч. 13824,00 грн боргу із орендної плати, 18,18грн 3% річних та 200,56 грн пені та 210,64 грн на відшкодування судового збору; ФОП Орос Оксани Степанівни суму 18723,66 грн, в т. ч. 18432,00 грн боргу із орендної плати, 24,24 грн 3% річних та 267,42 грн пені та 280,85 грн на відшкодування судового збору; ФОП Орос Наталії Миколаївни суму 18723,66 грн, в т. ч. 18432,00 грн боргу із орендної плати, 24,24 грн 3% річних та 267,42 грн пені та 280,85 грн на відшкодування судового збору; ФОП Орос Мар'яни Іванівни суму 18723,66 грн, в т. ч. 18432,00 грн боргу із орендної плати, 24,24 грн 3% річних та 267,42 грн пені та 280,85 грн на відшкодування судового збору. В іншій частині зустрічного позову Фізичних осіб-підприємців: Ороса Василя Юрійовича, Орос Оксани Степанівни, Орос Наталії Миколаївни та Орос Мар'яни Іванівни відмовлено. В задоволенні зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Ороса Богдана Васильовича відмовлено повністю.

Постановою Вищого господарського суду України від 25.04.2017 рішення Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 907/368/16 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду Закарпатської області.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 21.09.2017 провадження у справі в частині розгляду зустрічного позову Фізичної особи-підприємця Ороса Богдана Васильовича припинено на підставі п. 1-1 ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України.

Рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2017 у справі № 907/368/16 у задоволенні первісного позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь Фізичної особи - підприємця Ороса Василя Юрійовича 9045,77 грн, в т. ч. 8856,00 грн. боргу по орендній платі, 15,29 грн 3% річних та 174,48 грн пені та 135,69 грн на відшкодування судового збору; стягнуто з Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь Фізичної особи - підприємця Орос Оксани Степанівни 12061,04 грн., в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн. пені та 180,92 грн на відшкодування судового збору; стягнуто з Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь Фізичної особи - підприємця Орос Наталії Миколаївни 12061,04 грн, в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн пені та 180,92 грн на відшкодування судового збору; стягнуто з Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області на користь Фізичної особи - підприємця Орос Мар'яни Іванівни 12061,04 грн, в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн пені та 180,92 грн на відшкодування судового збору. В іншій частині позовних вимог за зустрічним позовом провадження у справі припинено.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2017 у справі № 907/368/16 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Господарськими судами встановлено такі обставини:

- 31.12.2015 між Управлінням Пенсійного фонду України в місті Ужгороді Закарпатської області (орендарем) та співвласниками будівлі у місті Ужгороді, вул.Швабська, 12 «б» (орендодавцями), Фізичними особами - підприємцями Оросом Василем Юрійовичем, Орос Оксаною Степанівною, Оросом Богданом Васильовичем, Орос Наталією Миколаївною та Орос Мар'яною Іванівною укладено договір № 75/15 оренди нерухомого майна (оренда нежитлового приміщення) код - 68.20 зі строком дії до 31 грудня 2016 року (включно) (далі - договір);

- відповідно до розділу 1 договору, орендодавці зобов'язалися на свій ризик і своїми силами в порядку та на умовах, визначених договором, надати послуги щодо передачі в оренду нерухомого майна (оренда нежитлового приміщення) - код 68.20, а орендар зобов'язався в порядку та на умовах, визначених цим договором, прийняти та оплатити надані послуги. Приміщення, що орендується, становить окрему будівлю загальною площею 1260,00 кв. м, за частками у спільній частковій власності, які належать в т. ч. Фізичній особі - підприємцю Орос Василю Юрійовичу - 232 кв. м, Фізичній особі - підприємцю Орос Оксані Степанівні - 298 кв. м, Фізичній особі - підприємцю Орос Богдану Васильовичу - 134 кв. м, Фізичній особі - підприємцю Орос Наталії Миколаївні - 298 кв. м та Фізичній особі - підприємцю Орос Мар'яні Іванівні - 298 кв. м., та знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, 12 "б";

- згідно із п. 3.1 договору ціна договору та порядок розрахунку щомісячної договірної орендної плати міститься у додатку № 1 до цього договору, який є невід'ємною частиною договору та може бути зменшена за взаємною згодою сторін, у разі зменшення фактичного обсягу наданих послуг;

- відповідно до пункту 1 додатку визначена ціна оренди нерухомого майна площею 1260,0 кв. м, за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, яка складає 1512000 грн., в т. ч. 126000грн. за кожний календарний місяць оренди. Пунктом 4 також погоджено, що датою припинення нарахування орендної плати вважається дата підписання обома сторонами акта прийому-передачі про повернення приміщення від орендаря до орендодавців;

- пунктом 6.2.3 договору сторонами передбачено право орендаря на зменшення обсягу послуг та загальної вартості цього договору залежно від реального фінансування видатків, у випадку попередження про таке зменшення орендодавців за 30 днів. У такому разі сторони договором про зміни вносять відповідні зміни до нього;

- посилаючись на реорганізацію управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області та утворення Ужгородського об'єднання управління Пенсійного фонду України Закарпатської області, проведеною на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 16 грудня 2015 року №1055 "Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України" з метою економії державних коштів на видатки по всіх статтях витрат органів Пенсійного фонду, орендар 28.04.16 направив орендодавцям лист про намір дострокового розірвання договору в частині отримання послуг оренди приміщень 4-го та 5-го поверхів орендованої будівлі;

- орендарем 17.05.2016 за № 2119/12 було направлено орендодавцям пропозицію щодо зменшення обсягу послуг по договору №75-15 від 31.12.2015 та проект договору про зміни від 16.05.2016. В обґрунтування даної пропозиції наведено затверджений начальником головного управління Пенсійного фонду України кошторис організації на 2016 рік, відповідно до якого зменшився показник оплати послуг;

- орендодавцями 31.05.2016 було надано відповідь, у якій зазначено, що внесення змін до договору можливе у разі зміни інших умов договору, в т. ч. виключення п. 6.2.3 договору;

- орендар не погодився із зустрічною пропозицією орендодавців;

- з листа № 1074/12 від 14.04.2016 Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області вбачається що, останній повідомив орендодавців про намір достроково розірвати спірний договір, а не внести зміни до нього;

- 28.04.2016 листом № 1452/12 орендар повідомив орендодавців про намір зменшити обсяг послуг оренди з підстав реорганізації управління Пенсійного фонду України в місті Ужгород Закарпатської області в Ужгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області та відсутності потреби в оренді;

- у вищезазначених листах, орендарем про зменшення фінансування видатків на оренду не йшлося. При цьому, орендар просив орендодавців надати їх пропозиції щодо ціни оренди за 1 кв. м. та укласти новий договір. До вказаного листа не було додано жодного проекту договору про зміни чи якогось іншого додатку;

- листом № 2/2016 від 13.05.2016 орендодавці заперечили проти повного чи часткового розірвання договору, чи внесення змін до договору, вказавши на те, що реорганізація орендаря чи відсутність потреби в оренді не є підставами для дострокового розірвання чи внесення змін у договір. А також, вказали, що сторони договору і надалі повинні в повному обсязі виконувати свої зобов'язання за договором;

- незважаючи на отриману відмову щодо внесення змін до договору, орендар в односторонньому порядку склав акт прийому-передачі приміщень від 16.05.2016;

- орендарем на адресу орендодавців було надіслано лист № 2119/12 від 17.05.2016, в якому орендар зазначив про зменшення фінансування видатків згідно із кошторисом на 2016 рік, додавши проект договору про зміни до договору оренди;

- на вказаний лист орендодавці надіслали відповідь (лист № 3/2016 від 30.05.2016) зі своєю пропозицією щодо внесення змін до договору на інших умовах та додали до нього свій проект договору про зміни. При цьому, орендодавці не погодилися на дострокове розірвання чи внесення змін до договору з підстав відсутності потреби в оренді;

- листом № 2975/12 від 08.06.2016 орендар повідомив орендодавців, що він не погоджується на підписання договору про зміни в редакції орендодавців, чим відмовився від пропозиції орендодавців;

- таким чином, між орендарем та орендодавцями не було досягнуто згоди щодо внесення змін до договору та не підписано жодних договорів про зміни до договору оренди від 31 грудня 2015 року та актів прийому-передачі приміщень від орендаря до орендодавців;

- 05.05.2016 орендодавці пред'явили орендарю рахунки на оплату послуг оренди за травень 2016 року, що підтверджується листом № 5/2/2016 від 04.05.2016 з відміткою Ужгородського об'єднаного управління ПФУ Закарпатської області. Відповідно до даних рахунків від 04.05.2016 орендар був зобов'язаний сплатити орендодавцям суму орендної плати за травень 2016 року, в тому числі: Орос Василю Юрійовичу - 22680 грн.; Орос Оксані Степанівні - 30240 грн.; Орос Наталії Миколаївні - 30240 грн.; Орос Мар'яні Іванівні - 30240 грн;

- відповідач за зустрічним позовом вказані рахунки оплатив частково 11.05.2016 та 31.05.2016, в порушення умов п.4.2 договору, яким встановлено строк для здійснення оплати за виставленими рахунками на протязі 10 банківських днів, тобто до 20.05.2016. У зв'язку із чим, позивачі за зустрічним позовом у період з 21.05.2016 по 31.05.2016, керуючись п.7.3 договору, нарахували відповідачу за зустрічним позовом пеню у розмірі 225,59 грн., в тому числі: Фізичній особі - підприємцю Орос В.Ю. - 45,11 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос О.С. - 60,16 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос Н.М. - 60,16 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос М.І. - 60,16 грн, та на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України 18,20 грн. - 3% річних, в тому числі: Фізичній особі - підприємцю Орос В.Ю. - 3,65 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос О.С. - 4,85 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос Н.М. - 4,85 грн та Фізичній особі - підприємцю Орос М.І. - 4,85 грн;

- позивачами за зустрічним позовом 07.06.2016 надіслано відповідачу за зустрічним позовом лист № 6/2/16 від 06.06.2016 з рахунками на оплату оренди за червень місяць 2016 року, відповідно до яких відповідач зобов'язаний був сплатити 126000,00грн орендної плати , в тому числі: Фізичній особі - підприємцю Орос В.Ю. - 22680,00 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос О.С. - 30240,00 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос Н.М. - 30240,00 грн, Фізичній особі - підприємцю Орос М.І. - 30240,00 грн та Фізичній особі - підприємцю Орос Б.В.-12600,00 грн;

- листом № 3016/12 від 08.06.2016 відповідач за зустрічним позовом повернув вказані рахунки без здійснення оплати, оскільки в них включено орендну плату за червень 2016 року 4-го т а 5-го поверхів будівлі. Однак, сам факт використання орендованого майна з моменту укладення договору сторони не заперечують;

- станом на 07 жовтня 2016 року приміщення 1, 2, 3, 4 та 5 поверхів знаходилися у володінні та користуванні орендаря, а орендодавці не мали до них доступ, що підтверджується актом від 07 жовтня 2016 року;

- акт прийому-передачі від 16 травня 2016 року був підписаний лише стороною орендаря.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані наступним:

- в матеріалах справи відсутні докази того, що у позивача за первісним позовом реально зменшились видатки на виконання зобов'язань за договором оренди, відповідно до п. 6.2.3 договору, як і відсутні документальні підтвердження належними доказами обставин щодо самої зміни обставин, які, водночас, повинні мати істотний характер для внесення змін до спірного договору, та неможливість його виконання на тих умовах, на яких договір був укладений;

- позивачем за первісним позовом не доведено обставини, які б підтверджували сукупність і наявність чотирьох умов, передбачених ч.2 ст. 652 ЦК України, та не подано відповідних доказів;

- позовні вимоги за зустрічним позовом в частині стягнення з відповідача на користь Фізичної особи - підприємця Ороса Василя Юрійовича суми 9045,77 грн, в т. ч. 8856,00грн боргу по орендній платі, 15,29 грн. 3% річних та 174,48 грн пені; на користь Фізичної особи - підприємця Орос Оксани Степанівни суми 12061,04 грн, в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн пені; на користь Фізичної особи - підприємця Орос Наталії Миколаївни суми 12061,04 грн., в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн пені; на користь Фізичної особи - підприємця Орос Мар'яни Іванівни суми 12061,04 грн, в т. ч. 11808,00 грн боргу по орендній платі, 20,38 грн 3% річних та 232,66 грн пені належним чином обґрунтовані та доведені відповідно до вимог ст.ст. 32, 33, 34 ГПК України;

- орендарем під час розгляду справи в суді першої інстанції було сплачено заборгованість, яка присуджена до стягнення згідно із рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2016 при первісному розгляді даної справи, а саме: на користь Фізичної особи - підприємця Орос В.Ю. 13824,00 грн боргу з орендної плати, 18,18 грн 3 % річних та 200,56 грн пені, 210,64 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос О.С. 18432,00 грн боргу з орендної плати, 24,24 грн 3 % річних та 280,85 грн. пені, 267,42 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос Н.М 18432,00 грн боргу з орендної плати, 24,24 грн 3 % річних та 280,85 грн пені, 267,42 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос М.І. 18432,00 грн орендної плати, 24,24грн 3 % річних та 280,85 грн пені, а також 267,42 грн на відшкодування судового збору.

Судові рішення обґрунтовані нормами ст. ст. 11, 509, 526, 599, 625, 626, 627, 628, 629, 646, 651, 652, 653, 759, 762, 795 ЦК України, ст. ст. 188, 189, 193, 230, 283, 286, 291 ГК України, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України", рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Стретч проти Об'єднаного Королівства", постановами Верховного Суду України від 20.03.2012 у справі № 1/5005/5719/2011, від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75- 4/180, від 11.12.2012 у справі № 18/12/455-10.

Не погоджуючись з постановою Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 та рішенням Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2017 у справі № 907/368/16, Управління подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким первісний позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- судами не взято до уваги умови підпункту 6.2.3 договору оренди, яким передбачено, що орендар має право зменшувати обсяг послуг та загальну вартість цього договору залежно від реального фінансування видатків, в підтвердження зменшення видатків Управління, як доказ було подано постанову Кабінету Міністрів України від 16.12.2015 № 1055 на підставі якої Управлінням було затверджено зменшену кількість штатних посад. Процес скорочення чисельності працівників й на далі триває. Метою даної реформи відповідно до постанови Кабінету Міністрів України є економія державних коштів на видатки по всіх статтях витрат органів Пенсійного фонду. Внаслідок реорганізації, зменшилась кількість робочих місць, зменшились обсяги фінансування даного виду витрат, що згідно із п. п. 6.2.3 договору надає право на зменшення обсягу послуг та загальної вартості цього договору. Управлінням було складено кошторис відповідно до якого ним було зменшено всі видатки, окрім комунальних послуг;

- Управлінням на адресу відповідачів за первісним позовом було направлено листи, в яких повідомлено про намір зменшити обсяг послуг в частині оренди 4-го та 5-го поверхів орендованого приміщення, та відповідно до отриманої відповіді, яка надійшла на адресу Управління вбачається, що орендодавці допускають за можливе внести зміни до договору про оренду нерухомого майна, виклавши договір в новій редакції. Відтак, орендодавці погодившись на попередню пропозицію орендаря, одночасно змінили інші умови договору, зміна яких в умовах договору про оренду нерухомого майна в односторонньому порядку не передбачена. Крім того, виключення з умов договору деяких пунктів, зокрема п. п. 6.2.3 взагалі суперечить нормам законодавства;

- листом Управління запрошувало орендодавців для здачі за актом прийому-передачі приміщення розташовані на 4-му та 5-му поверхах будівлі, що орендується, однак, останні не з'явилися, про що було зазначено в акті про неявку. Відтак, оскільки, між сторонами за договором не було досягнуто згоди в частині зменшення обсягу послуг, Управління звернулося з вимогою підписати договір про зміни до договору про оренду нерухомого майна, однак відповідь від орендодавців за результатами розгляду даної пропозиції на адресу Управління так і не надходило;

- відповідно до зробленої орендодавцям пропозиції, Управлінням поетапно вивільнялись приміщення, та станом на сьогоднішній день, дане приміщення є звільненим повністю. Даний факт не заперечується і самими орендодавцями та підтверджується іншими факторами, а саме висвітленням даної інформації в ЗМІ, на офіційному веб-сайті Управління, а також фотоматеріалами, які долучались орендодавцями по даній справі. Крім того, дане приміщення здається в оренду іншим орендарям, про що свідчать рекламні вивіски на будівлі;

- оскаржуваним договором встановлено ціну за загальну площу орендованих приміщень, не розбиваючи вартість одного кв. м. в залежності від поверху орендованого приміщення, відтак ціна оренди даного приміщення встановлена та прописана, за домовленістю сторін в договорі від 31.12.2015, що свідчить про те, що вартість одного кв. м. не відрізняється в залежності від поверху орендованого приміщення та є однаковою для всієї будівлі, що підтверджується пунктом 1 додатку № 1 до договору, де зазначається, що ціна договору оренди нерухомого майна (оренда нежитлового приміщення) площею 1260 кв. м., за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, складає 1512000,00 грн., тобто вказується загальна площа та загальна вартість, без розмежування вартості одного кв. м. в залежності від поверху орендованого приміщення;

- відповідно до актів, які були складені та підписані за участю представника Управління капітального будівництва Ужгородської міської ради, орендовані приміщення були вивільнені орендарем, що свідчить про те, що орендар вжив усіх заходів виконання свого обов'язку відповідно до п. п. 6.2.3. договору та ч. 2 ст. 795 ЦК України;

- якщо приміщення Управлінням було звільнено, орендодавці не можуть ухилятись від прийняття майна з оренди та підписання акту про його повернення, одночасно вимагаючи сплати орендної плати за цей час, оскільки орендар не використовує та не займає об'єкт оренди, а тому у розумінні ст. 613 Цивільного кодексу України, орендодавці є кредиторами, що прострочили прийняття належного виконання з приймання приміщення;

- рахунки на сплату орендної плати, які були виставленні орендодавцями Управлінням були повернуті, оскільки було перевірено та встановлено, що такі рахунки були неналежно оформлені, так як, в даних рахунках за червень 2016 року включено орендну плату за оренду 4-го та 5-го поверхів будівлі, що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Швабська, 12 Б, незважаючи на те, що дані приміщення були вивільнені ще 16 травня 2016 року, про що було складено акт приймання-передачі (повернення приміщень 4 та 5 поверхів) та, в зв'язку з тим, що орендодавці не з'явились для його отримання та підписання, був їм надісланий через відділення поштового зв'язку "Укрпошта". Крім того, в даний період, між сторонами велися переговори щодо внесення змін до договору оренди нерухомого майна та було підписано такі зміни до договору, відтак, орендодавці, підписуючи договір про зміни щодо зменшення обсягу послуг по кількості і площі орендованих приміщень, строків оренди та загальної вартості договору, вводячи в оману орендаря, надсилали рахунки на оплату послуг (орендну плату) за червень місяць 2016 року на загальну суму 126000,00 грн. В зв'язку з чим, орендар був вимушений, рахунки на оплату послуг (орендну плату) повернути без здійснення оплати для належного їх оформлення.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 22.03.2018 касаційну скаргу прийнято до провадження та призначено її до розгляду на 08.05.2018.

Фізичні особи-підприємці: Орос Василь Юрійович, Орос Оксана Степанівна, Орос Наталія Миколаївна, Орос Богдан Васильович та Орос Мар'яна Іванівна подали відзив на касаційну скаргу Управління, в якому просили залишити її без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції залишити без змін, як такі, що прийняті відповідно до норм матеріального та процесуального права.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Щодо первісного позову.

Предметом первісного позову є матеріально-правова вимога Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області до Фізичних осіб-підприємців: Ороса В.Ю., Орос О.С., Ороса Б.В., Орос Н.М., Орос М.І. про зобов'язання внести зміни до договору про оренду нерухомого майна (оренда нежилого приміщення) від 31.12.2015 № 75-15 код - 68.20.

Заявлена вимога обґрунтована Управлінням з посиланням на ст. 651 ЦК України, ст.188 ГК України.

Статтями 525, 651 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статтями 188 та 193 Господарського кодексу України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або зміна його умов, а також зміна або розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що договором оренди нерухомого майна (оренда нежилого приміщення) від 31.12.2015 № 75-15 код - 68.20 не передбачено односторонньої зміни його умов або його розірвання.

Згідно із ч. 4 ст. 188 Господарського кодексу України у разі якщо сторони не досягли згоди щодо зміни (розірвання) договору або у разі неодержання відповіді у встановлений строк з урахуванням часу поштового обігу, заінтересована сторона має право передати спір на вирішення суду.

За умовами частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судами першої та апеляційної інстанцій, з чим погоджується колегія суддів Касаційного господарського суду, не встановлено підстав для застосування частини другої статті 651 ЦК України.

Крім того, Управління обґрунтовуючи підстави первісного позову також посилалося на істотну зміну обставин, якими останнє керувалося при укладенні договору.

Частиною 1 ст. 652 ЦК України передбачено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Частиною 2 ст. 652 ЦК України встановлено, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Відповідно до ч. 4 ст. 652 ЦК України зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Отже, закон пов'язує можливість внесення змін до договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю чотирьох умов, визначених ч. 2 ст. 652 ЦК України, при істотній зміні обставин.

Як вбачається із матеріалів справи, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено, та в свою чергу Управлінням, в порушення вимог ст. 33 ГПК України, у редакції, чинній до 15.12.2017, не доведено наявності одночасно всіх чотирьох умов, визначених частиною 2 статті 652 Цивільного кодексу України, які б могли стати підставою для внесення змін до договору за рішенням суду на вимогу однієї сторони.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення первісного позову про зобов'язання внести зміни до договору про оренду нерухомого майна (оренда нежилого приміщення) від 31.12.2015 № 75-15 код - 68.20.

Щодо зустрічного позову.

Предметом зустрічного позову є матеріально-правова вимога Фізичних осіб-підприємців: Ороса Василя Юрійовича, Орос Оксани Степанівни, Орос Наталії Миколаївни та Орос Мар'яни Іванівни до Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області про стягнення заборгованості по орендній платі, 3 % річних та пені.

В силу ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно із ч. 1 ст. 283 ГК України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до частиною 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором (абз. 1 ч. 1, ч. 5 ст. 762 ЦК України).

Частиною другою статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Частина 2 ст. 218 ГК України та ст. 617 ЦК України прямо передбачають, що відсутність у боржника необхідних коштів не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від виконання зобов'язання.

Також, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Європейським судом з прав людини у рішеннях у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та у справі "Бакалов проти України" від 30.11.2004 зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Суди попередніх інстанцій встановили, що Управління не виконало належним чином взяті на себе зобов'язання зі сплати орендної плати за травень та червень 2016 року.

При цьому, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що у спірний період орендарем, відповідно до вимог ч. 2 ст. 795 ЦК України, не було повернуто предмет договору оренди на підставі акта підписаного обома сторонами договору.

Крім того, суди попередніх інстанцій, з посиланням на постанову Верховного Суду України від 20.03.2012 у справі № 1/5005/5719/2011, правомірно зазначили, що у разі ігнорування орендодавцем пропозиції орендаря про підписання акта приймання-передачі майна, орендар на підтвердження виконання зобов'язання за договором найму вправі в судовому порядку вимагати прийняття від нього майна, яке було предметом договору, та отримання документа (акта) про таке прийняття як підтвердження виконання ним зобов'язання. Однак, орендар вказаних дій не вчинив.

Судами також враховано правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 20.11.2012 у справі № 12/75-2167-33/75-4/180, відповідно до якої нарахування орендної плати за фактичне користування майном припиняється з моменту підписання акту приймання-передачі приміщень позивачеві.

В пункті 4 додатку № 1 до договору оренди сторонами погоджено, що датою припинення нарахування орендної плати вважається дата підписання обома сторонами акта прийому-передачі про повернення приміщення від орендаря до орендодавців.

Враховуючи наведене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з Управління заборгованості по орендній платі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з Управління на користь позивачів за зустрічним позовом пені з огляду на таке.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Частиною шостою статті 232 ГК України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно із п. 7.4 договору оренди за порушення строків оплати наданих послуг орендар сплачує на користь орендодавців пеню в розмірі 0,5 % від суми простроченого платежу, за кожний день прострочення оплати, але не більше подвійної облікової ставки Нацбанку У країни, що діяла у період за який сплачується пеня.

Відтак, суди попередніх інстанцій встановивши факт невиконання Управлінням взятих на себе зобов'язань за договором оренди, правильно застосували положення вказаних правових норм та дійшли правомірного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення пені у визначеному в судових рішеннях розмірі.

Крім вимоги щодо стягнення з Управління суми основного боргу та пені, позивачами за зустрічним позовом на підставі ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення 3% річних, яка правомірно були задоволена судами попередніх інстанцій, з огляду на таке.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання (така ж правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 у справі № 4/720, від 04.07.2011 у справі № 13/210/10, від 12.09.2011 у справі № 6/433-42/183, від 24.10.2011 у справі № 16/5/5022-103/2011 (2/43-654), від 14.11.2011 у справі № 12/207).

Отже, як встановлено судами попередніх інстанцій, Управління порушило виконання грошового зобов'язання, то, відповідно, і вимога про стягнення 3% річних, у межах, зазначених в судових рішеннях у даній справі, в силу наведених норм, є обґрунтованою.

Водночас, суди встановивши, що Управлінням було сплачено заборгованість, яка присуджена до стягнення згідно із рішенням Господарського суду Закарпатської області від 28.09.2016 при первісному розгляді даної справи, а саме: на користь Фізичної особи - підприємця Орос В.Ю. 13824,00 грн. боргу з орендної плати, 18,18 грн 3 % річних та 200,56 грн пені, 210,64 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос О.С. 18432,00 грн боргу з орендної плати, 24,24 грн 3 % річних та 280,85 грн пені, 267,42 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос Н.М 18432,00 грн боргу з орендної плати, 24,24 грн 3 % річних та 280,85 грн пені, 267,42 грн на відшкодування судового збору; на користь Фізичної особи - підприємця Орос М.І. 18432,00 грн орендної плати, 24,24 грн 3 % річних та 280,85 грн пені, а також 267,42 грн на відшкодування судового збору, дійшли правомірного висновку про наявність підстав для припинення провадження у справі в цій частині зустрічного позову на підставі п. 1-1 ч.1 ст. 80 ГПК України, у редакції, чинній до 15.12.2017.

Доводи Управління про те, що орендодавці погодившись на попередню пропозицію орендаря щодо внесення змін до договору, одночасно змінили інші умови договору, судом апеляційної інстанції були обґрунтовано відхилені, оскільки ст. 646 ЦК України передбачено, що відповідь про згоду укласти договір на інших, ніж було запропоновано, умовах є відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію; судом апеляційної інстанції встановлено, що орендодавці відмовилися від пропозиції орендаря від 17 травня 2016 року № 2119/12 та зробили свою пропозицію.

Посилання Управління на те, що орендодавці ухилялися від прийняття майна з оренди, що відповідно до ст. 613 Цивільного кодексу України свідчить про те, що орендодавці є кредиторами, що прострочили прийняття належного виконання з приймання приміщення, відхиляються касаційним господарським судом, оскільки судами встановлено, що у спірний період, за який стягується орендна плата, приміщення, які були предметом оренди, не були вивільнені Управлінням та не вибули з володіння і користування орендаря.

Інші доводи Управління, викладені в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки останні зводяться до переоцінки доказів, в той час як суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Ужгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 04.12.2017 та рішення Господарського суду Закарпатської області від 11.10.2017 у справі № 907/368/16 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська