РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2018Справа № 910/2743/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Удалової О.Г., за участю секретаря судового засідання Купної В.В., розглянув матеріали господарської справи

за позовом приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка

до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРКО ГРУП»

про стягнення 368 155,87 грн.

за участю представників сторін:

від позивача Алтунін Я.І. - представник (довіреність б/н від 03.04.2018),

від відповідача не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У березні 2018 року приватне сільськогосподарське підприємство ім. Т.Г. Шевченка (далі - ПСП ім. Т.Г. Шевченка, позивач) звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРКО ГРУП» (далі - ТОВ «ЕРКО ГРУП», відповідач) про стягнення 368 155,87 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем його зобов'язань з поставки оплаченого позивачем товару за договором купівлі-продажу № ЕГ-0002765 від 31.01.2018.

Вважаючи, що його права порушені, позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з відповідача грошові кошти в загальному розмірі 368 155,87 грн., з яких: 347 599,58 грн. - основний борг, 428,55 грн. - 3% річних, 4 142,63 грн. - пеня, 15 985,11 грн. - штраф.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2743/18 та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 16.04.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2018 викликано відповідача - ТОВ «ЕРКО ГРУП» у судове засідання, призначене на 14.05.2018.

У судовому засіданні 14.05.2018 представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача в жодне судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, правом надати відзив на позовну заяву не скористався.

Зважаючи на відсутність підстав для відкладення розгляду справи та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача за наявними в ній матеріалами відповідно до правил ч. 9 ст. 165, ст. 202 Господарського процесуального кодексу України.

У судовому засіданні 14.05.2018 було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив:

31.01.2018 між ТОВ «ЕРКО ГРУП» (продавцем) та ПСП ім. Т.Г. Шевченка (покупцем) був укладений договір купівлі-продажу № ЕГ-0002765 (далі - договір), згідно з умовами якого продавець зобов'язувався передати, а покупець - прийняти і оплатити хімічну продукцію (далі - товар) у кількості, за номенклатурою, ціною, у строки та на умовах поставки, узгоджених сторонами в специфікаціях до цього договору, які є невід'ємною частиною цього договору, а також відповідно до умов цього договору.

Пунктом 5.1 договору передбачено, що порядок і строки оплати за поставлений за цим договором товар обумовлюються сторонами і відображаються у відповідних специфікаціях до цього договору.

Поставка товару здійснюється на умовах, погоджених сторонами в специфікаціях на кожну окрему партію товару (п. 6.1 договору).

Згідно зі специфікацією № 1 від 31.01.2018 відповідач зобов'язувався поставити позивачу товар загальною вартістю 347 599,58 грн.

У п. 4 специфікації № 1 від 31.01.2018 сторони визначили наступні умови оплати: покупець має здійснити попередню оплату 100% вартості товару протягом 2-х банківських днів з моменту виставлення рахунку постачальником.

Положеннями п. 5 специфікації № 1 від 31.01.2018 встановлений строк поставки: 05.02.2018 - 08.02.2018.

Судом встановлено, що 02.02.2018 позивач здійснив попередню оплату товару, поставка якого обумовлювалась специфікацією № 1 від 31.01.2018, в розмірі 347 599,58 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 5425.

Відповідач, в порушення умов укладеного сторонами договору, оплачений позивачем товар не поставив. Доказів протилежного до матеріалів справи представниками сторін не долучено.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем за оплачений та непоставлений товар за договором купівлі-продажу № ЕГ-0002765 від 31.01.2018 становить 347 599,58 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу (ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України).

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Частиною 7 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої за нього грошової суми (ч. 1 ст. 670 Цивільного кодексу України).

Також відповідно до ч. 3 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

21.02.2018 позивач звернувся до відповідача з листом № 23 від 12.02.2018, в якому просив повернути сплачені ним грошові кошти в розмірі 347 599,58 грн. за платіжним дорученням № 5425 від 02.02.2018 у зв'язку з невиконанням відповідачем його обов'язку поставити товар. Направлення вказаного листа підтверджується фіскальним чеком підприємства поштового зв'язку б/н від 21.02.2018.

Позивач відповіді на вищевказаний лист не отримав, відповідач грошові кошти позивачу не повернув, доказів зворотного суду не надав.

Судом встановлено, що вартість оплаченого позивачем і не переданого йому товару становить 347 599,58 грн.

Відповідач документів, що підтверджують передання позивачу товару загальною вартістю 347 599,58 грн. або повернення позивачу грошових коштів у вказаному розмірі, суду не надав.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в розмірі 347 599,58 грн. є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаному розмірі.

Також позивач просив суд стягнути з відповідача пеню в сумі 4 142,63 грн. та 15 985,11 грн. штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що відповідно до специфікації № 1 від 31.01.2018 останнім днем строку поставки відповідачем товару було 08.02.2018.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач допустив порушення строку поставки оплаченого позивачем товару.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання (ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України).

Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 8.3 договору передбачено, що у разі порушення термінів відвантаження, передбачених у цьому договорі та специфікаціях до нього, продавець сплачує покупцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно відвантаженого товару за кожен день прострочення.

У разі порушення термінів поставки більше, ніж на 10 календарних днів, продавець зобов'язаний сплатити покупцю штраф у розмірі 5% від вартості непоставленого товару, а в разі якщо продавець порушить термін поставки більше, ніж на 30 календарних днів, продавець зобов'язаний сплатити покупцю штрафу розмірі 10% від вартості непоставленого товару (п. 8.3.1 договору).

Згідно з ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

У п 8.4 договору сторони погодили, що стягнення штрафних санкцій (пеня, штраф, відсотки) за цим договором згідно ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України не обмежується стоком нарахування і закінчується в день виконання стороною зобов'язання.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що пеня нарахована ним протягом періоду з 09.02.2018 по 23.02.2018, при цьому судом встановлено, що негрошове зобов'язання відповідача поставити товар, за порушення якого позивач просить стягнути пеню, існувало лише до 20.02.2018, оскільки 21.02.2018 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути грошові кошти і таким чином повідомив про те, що внаслідок допущеного відповідачем порушення зобов'язання позивач відмовився від подальшого приймання й оплати товару. Отже, нарахування пені за невиконання негрошового зобов'язання буде правомірним протягом періоду з 09.02.2018 по 20.02.2018 (включно).

Здійснивши власний розрахунок пені за період 09.02.2018 по 20.02.2018 з застосуванням подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла протягом вказаного періоду, як це передбачено договором, суд встановив, що її розмірі становить 3 656,93 грн. Таким чином, вимога про стягнення пені заявлена позивачем правомірно, проте підлягає задоволенню у розмірі меншому, ніж заявлено позивачем до стягнення, а саме - 3 656,93 грн. У стягненні частини пені в розмірі 485,70 грн. судом відмовлено.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу, суд встановив, що позивач нараховує штраф за ставкою 5%, а його розмір зазначений позивачем у розрахунку становить - 17 379,98 грн. За розрахунком суду розмір вказаного штрафу також становить 17 379,98 грн. Проте у позовній заяві позивач просить суд стягнути з відповідача штраф у меншому розмірі, а саме - 15 985,11 грн. Відтак, з огляду на встановлену судом наявність порушення відповідачем договірного зобов'язання, вимога про стягнення штрафу є обґрунтованою та підлягає задоволенню в розмірі, визначеному позивачем - 15 985,11 грн.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 428,55 грн. суд зазначає наступне.

У п. 5.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» № 14 від 17.12.2013 роз'яснено, що обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав.

Враховуючи викладене, вимога про стягнення з відповідача 3% річних в розмірі 428,55 грн. задоволенню не підлягає.

Оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення основного боргу в розмірі 347 599,58 грн., пені в розмірі 3 656,93 грн. (у стягненні частини пені в розмірі 485,70 грн. судом відмовлено), штрафу в розмірі 15 985,11 грн. У стягненні 3% річних в розмірі 428,55 грн. судом відмовлено.

Судові витрати з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються судом на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРКО ГРУП» (03039, м. Київ, провулок Лужевського Руслана, буд. 14, корпус 8, офіс 2, ідентифікаційний код 38130940) на користь приватного сільськогосподарського підприємства ім. Т.Г. Шевченка (08670, Київська обл., Васильківський район, село Тростинка, вул. Кірова, буд. 4, ідентифікаційний код 31379694) основний борг у розмірі 347 599,58 грн. (триста сорок сім тисяч п'ятсот дев'яносто дев'ять грн. 58 коп.), пеню в розмірі 3 656,93 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят шість грн. 93 коп.), штраф у розмірі 15 985,11 грн. (п'ятнадцять тисяч дев'ятсот вісімдесят п'ять грн. 11 коп.), витрати по сплаті судового збору в розмірі 5 508,62 грн. (п'ять тисяч п'ятсот вісім грн. 62 коп.).

3. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.05.2018.

Суддя О.Г. Удалова