ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 920/1060/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Вронська Г.О. - головуюча, Баранець О.М., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання - Варави Ю.В.,

представників учасників справи:

позивача - Лисенко В.О.,

відповідача - не з'явився,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду Сумської області

у складі судді Заєць С.В.

від 20.12.2016 та

на постанову Харківського апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Шутенко І.А., Здоровко Л.М., Плахов О.В.,

від 01.03.2017

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Теплогарант"

про стягнення 2 962 609,80 грн.

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. 26 жовтня 2016 року позивач подав позовну заяву про стягнення з відповідача 2049782,51 грн. пені, 122625,36 грн. 3% річних, 790201,93 грн. інфляційних втрат.

2. Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №3339/15-БО-29 від 31.12.2014 щодо своєчасності оплати отриманого природного газу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції

3. Рішенням Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 у задоволенні позову в частині вимог щодо стягнення пені у сумі 2049782,51 грн. було відмовлено. В частині позовних вимог щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 790201,93 грн. та 3% річних у сумі 122625,36 грн. провадження у справі було припинено.

4. Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 рішення суду першої інстанції в частині припинення провадження у справі було скасовано та прийнято в цій частині нове рішення про відмову у позові. В іншій частині рішення суду першої інстанції було залишено без мін.

5. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у стягненні пені мотивовані тим, що сторони у пункті 7.2 договору про купівлю-продаж природного газу №3339/15-БО-29 від 31.12.2014 прямо передбачили про відсутність відповідальності у відповідача зі сплати пені за несвоєчасне здійснення розрахунків.

6. Рішення суду першої інстанції в частині припинення провадження у справі мотивоване відсутністю предмета спору, оскільки нараховані інфляційні втрати та 3% річних за несвоєчасну оплату за природний газ підлягають списанню відповідно до положень статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

7. Постанова суду апеляційної інстанції щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних мотивована відсутністю підстав для стягнення таких вимог, оскільки нараховані інфляційні втрати та 3% річних мають бути списані в силу норми зазначеного Закону.

8. Суд апеляційної інстанції зазначив, що висновки суду першої інстанції про відсутність спору між сторонами у частині стягнення інфляційних втрат та 3% річних є помилковими.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. 26 жовтня 2017 року позивач подав касаційну скаргу.

10. У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 20.12.2016 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 в частині відмови у стягненні 2049782,51 грн. пені, 790201,93 грн. інфляційних втрат, 122625,36 грн. 3% річних і прийняти в цій частині нове рішення про задоволення зазначених вимог.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ Й АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. 31 грудня 2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (Продавець) та Комунальним підприємством "Теплогарант" (Покупець) був укладений договір купівлі-продажу природного газу №3339/15-БО-29 (далі - Договір).

12. Відповідно до пункту 1.1 Договору Продавець зобов'язується передати у власність Покупця природний газ, ввезений на територію України НАК "Нафтогаз", а Покупець зобов'язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.

13. Згідно з пунктом 1.2 Договору газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.

14. Відповідно до пункту 6.1 Договору оплата за переданий Продавцем Покупцеві газ здійснюється Покупцем виключно грошовими коштами, шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

15. Пунктом 7.2 Договору сторони узгодили, що у разі невиконання Покупцем умов пункту 6.1 цього Договору Продавець має право не здійснювати поставку газу Покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1. цього договору він не зобов'язується сплатити Продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

16. На виконання умов Договору Продавець передав, а Покупець прийняв природний газ загальною вартістю 19078096,53 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу за січень, лютий, березень, квітень, жовтень, листопад, грудень 2015 року.

17. За отриманий за договором газ відповідач розрахувався повністю. Однак, оплату здійснював частинами і не своєчасно.

18. Станом на 30.11.2016 відповідач не мав основної заборгованості за природний газ, отриманий за Договором.

19. Відповідач є виробником теплової енергії. Придбаний за Договором природний газ був використаний відповідачем у процесі виробництва теплової енергії.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

20. В касаційній скарзі позивач зазначає про те, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, а саме, частину 3 статті 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", статті 6, 11, 213, 509, 549, 627 Цивільного кодексу України.

21. Позивач зазначає, що відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Тому, на думку позивача, норми Закону до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.

Позиція відповідача, викладена у відзиві на касаційну скаргу

22. У відзиві на касаційну скаргу, поданому у визначений в ухвалі Верховного Суду від 16.03.2018 строк, відповідач просить залишити її без задоволення, оскільки вважає, що оскаржувані судові рішення прийняті з додержанням норм чинного законодавства.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

23. Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон)

Преамбула

Цей Закон визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 пункт 1 підпункти 3, 5, 6, 8

У цьому Законі терміни вживаються в такому значенні:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону (далі - заборгованість): …кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2

Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 7 частина 3

На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

24. Цивільний кодекс України

Стаття 6 частини 1-3

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами.

Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Стаття 546 частина 1

Виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою…

Стаття 547 частина 1

Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Стаття 548 частина 1

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Стаття 627 частина 1

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

25. Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань"

Стаття 1

Платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

26. Господарський процесуальний кодекс України (у редакції, чинній на час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій)

Стаття 42

Правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Стаття 43 частини 1, 2

Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами

Стаття 43 частина 1

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

27. Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 300 частини 1, 2

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

28. Суд зазначає, що касаційна скарга позивача, її доводи, фактично зводяться до переоцінки обставин справи, що не є компетенцією Суду, враховуючи вимоги статті 300 Господарського процесуального кодексу України.

29. Суд зазначає, що до заборгованості, що виникла та погашена до набрання чинності Законом не можуть бути застосовані передбачені Законом правила та вимоги щодо необхідності включення підприємства до Реєстру [реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості].

30. Тому, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру.

31. Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій і зазначено у пункті 19 цієї постанови, поставлений позивачем природний газ за Договором використовувався відповідачем для виробництва теплової енергії.

32. Суд зазначає, що врахувавши приписи статей 1, 2, 3, частини 3 статті 7 Закону та встановивши, що заявлені до стягнення з відповідача суми 3% річних та інфляційних втрат було нараховано на заборгованість, яку відповідач погасив до набрання чинності Законом, а тому такі нарахування підлягають списанню в силу приписів частини 3 статті 7 зазначеного Закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову у зазначеній частині.

33. Суд також вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення сум пені, оскільки, як встановлено судами, у пункті 7.2 Договору сторони прямо передбачили відсутність такої відповідальності як пеня за несвоєчасну оплату за газ, і зазначений пункт Договору не визнано недійсним та сторонами до нього не внесено змін.

34. Крім того, Суд звертає увагу на те, що в силу приписів частини 3 статті 7 Закону та за умови погашення заборгованості до набрання чинності зазначеним Законом підлягають списанню не тільки нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат, а також і неустойка (штраф, пеня).

35. З огляду на викладене, Суд відхиляє аргументи позивача, викладені у касаційній скарзі.

36. Отже, звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не довів неправильного застосування норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

37. Зважаючи на викладене, Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги.

38. Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають залишенню без змін.

Судові витрати

39. Судові витрати, понесені позивачем у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Висновки про застосування норм права

40. Застосування приписів частини 3 статті 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності зазначеним Законом. Тому, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 01.03.2017 у справі №920/1060/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Г. Вронська

Судді О. Баранець

В. Студенець