ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/1639/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючий - Стратієнко Л.В.,

судді: Мамалуй О.О., Ткач І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"

на рішення Господарського суду Київської області

(суддя - Янюк О.С.),

від 02.10.2017,

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Чорногуз М.Г., судді - Жук Г.А., Мальченко А.О.),

від 05.12.2017,

за позовом міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Устимівський котельно-механічний завод"

про стягнення 88 745,84 грн

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року МКП "Чернівцітеплокомуненерго" звернулось до Господарського суду Київської області із позовом про стягнення із ТОВ "Устимівський котельно-механічний завод" пені в розмірі 88 745,84 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив умови договору № 112 від 16.08.2016 щодо своєчасного повернення отриманого та невикористаного авансу.

Рішенням Господарського суду Київської області від 02.10.2017 в задоволенні позову відмовлено.

Приймаючи рішення господарський суд дійшов висновків, що відповідачем був своєчасно використаний авансовий платіж в сумі 900 000,00 грн на придбання і постачання матеріалів, конструкцій необхідних для виконання робіт за договором № 112 від 16.08.2016, в межах тримісячного строку встановленого п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1764, а тому відсутні правові підстави для нарахування та стягнення пені за п. 9.1 договору № 112 від 16.08.2016.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 залишено без змін.

МКП "Чернівцітеплокомуненерго" подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати вказані рішення і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставами для скасування судових рішень позивач зазначає неправильну та неналежну правову оцінку судами першої та апеляційної інстанції обставин справи і поданих доказів, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, зокрема п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1764. Вказує, що належним підтвердженням використання авансу на цілі, передбачені договором № 112 від 16.08.2016, є акти виконаних робіт, які відповідачем позивачу надані не були у тримісячний строк. На думку скаржника господарськими судами безпідставно не враховані при прийнятті рішень висновки акту ревізії управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області № 06-39/9 від 14 березня 2017 року та вказаний орган державної влади протиправно не залучений до розгляду справи, оскільки рішеннями суду спростовуються висновки ревізії.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи і перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

16 серпня 2016 року між МКП "Чернівцітеплокомуненерго" як замовником та ТОВ "Устимівський котельно-механічний завод" як підрядником укладено договір №112, відповідно до п.1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується відповідно до дефектних актів замовника розробити та надати кошторисну документацію власними та залученими силами (субпідряд) відповідно до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 та виконати роботи з капітального ремонту котла ПТВМ-30 ст.№1, реєстраційний №1339 на котельні "Південна-1" за адресою: проспект Незалежності, 127а в м. Чернівці (об'єкт).

Згідно з п. 4.3.1 договору замовник зобов'язаний перерахувати аванс для придбання необхідних будівельних матеріалів в розмірі 30% платежів передбачених п. 2.1 договору, що становить 900 000,00 грн.

У п. 4.4.1 договору, копію якого долучено позивачем до позовної заяви, вказано: "Підрядник зобов'язаний використати одержаний аванс протягом ___ днів на придбання матеріальних ресурсів. Після закінчення цього терміну надати замовнику акти виконаних робіт по формі КБ-2В, а невикористану суму авансу повернути замовнику".

Відповідно до п. 9.1 договору у разі порушення підрядником п. 4.4.1 договору, він сплачує на користь замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки з дня отримання бюджетних коштів.

18 серпня 2016 року замовник перерахував на рахунок підрядника аванс у розмірі 900 000,00 грн (платіжне доручення №162 від 16.08.2016).

21 грудня 2016 року сторонами укладено додаткову угоду №1, відповідно до умов якої змінено вартість робіт до 3 000 000,00 грн і ліміт асигнувань у 2016 році - 2 347 195,88 грн та продовжено термін виконання робіт до 30.12.2017.

21 грудня 2016 року сторонами підписано довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат (форми КБ-3) та акт №1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2016 року (форми КБ-2в) на загальну суму 2347195,88 грн.

22 грудня 2016 року замовник повністю розрахувався за виконані підрядником роботи, визначені в акті №1 (платіжне доручення №171 від 22.12.2016).

Предметом спору у цій справі є стягнення пені за п. 9.1 договору, оскільки за твердженням МКП "Чернівцітеплокомуненерго" відповідачем використано аванс (900 000,00 грн) на придбання матеріальних ресурсів із порушенням встановлених договором строків, ТОВ "Устимівський котельно-механічний завод" не надав позивачу акти виконаних робіт про використання суми авансу і, відповідно, відповідач за умовами п. 4.4.1 договору та п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1764 був зобов'язаний повернути невикористаний аванс, однак таких дій не вчинив.

Враховуючи предмет спору господарським судам необхідно було дослідити строки та обставини використання ТОВ "Устимівський котельно-механічний завод" авансу в сумі 900 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково. Підрядник має право вимагати виплати йому авансу лише у випадку та в розмірі, встановлених договором (ст. 854 ЦК України).

Враховуючи встановлені господарськими судами обставини та умови п. 4.4.1 договору, сторонами не було встановлено строк, протягом якого відповідач був зобов'язаний використати наданий позивачем аванс.

Відповідно до п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 №1764, замовник перераховує підряднику аванс, якщо це передбачено договором (контрактом). Розмір авансу не може перевищувати 30 % вартості річного обсягу робіт. Підрядник зобов'язується використати одержаний аванс на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій, виробів протягом трьох місяців після одержання авансу. По закінченні тримісячного терміну невикористані суми авансу повертаються замовнику.

Враховуючи те, що договором не встановлено строк протягом якого відповідач повинен використати наданий позивачем аванс, зазначений строк становить три місяці, як того вимагає п. 19 Порядку державного фінансування капітального будівництва.

З огляду на встановлену судом дату оплати авансу, відповідач мав використати отриманий аванс (900 000,00 грн) на придбання матеріальних ресурсів до 19.11.2016.

В ході судового розгляду відповідач надав до суду документальне підтвердження використання авансу на придбання матеріальних ресурсів, зокрема: рахунок-фактуру від 22.08.2016 №СФ-355, видаткові накладні від 23.08.2016 № РН-373 на 473 564,10 грн, від 14.09.2016 №РН-420 на 346 845,00 грн, від 11.11.2016 №ЗР-545 на суму 70 590,02 грн, платіжне доручення від 22.08.2016 № 763 на загальну суму 875 500,12 грн; рахунок на попередню оплату від 28.10.2016 № 10343852, платіжне доручення від 31.10.2016 № 946 на суму 28763,34 грн; рахунок-фактуру від 01.09.2016 №СФ-323, платіжне доручення від 01.09.2016 №194 на суму 26 096,24 грн. Всього на загальну суму 930 359,70 грн.

Зазначені витрати відображені в акті №1 приймання виконаних будівельних робіт форми КБ-2 за грудень 2016 року підписаного сторонами без зауважень.

Враховуючи викладене, господарські суду дійшли обґрунтованих висновків про використання відповідачем сплаченого позивачем авансу у встановлений законом строк на придбання і постачання необхідних для виконання робіт матеріалів, конструкцій.

Порушень умов п. 4.4.1 договору у частині строків використання авансу не вбачається, відповідно, відсутні підстави для застосування до ТОВ "Устимівський котельно-механічний завод" штрафних санкцій у вигляді пені.

Аргумент касаційної скарги про те, що належним підтвердженням використання авансу на цілі передбачені договором № 112 від 16.08.2016 є акти виконаних робіт, які у тримісячний строк відповідачем позивачу надані не були спростовується вищевикладеним. Такий аргумент зводиться до неправильного трактування позивачем умов вказаного договору підряду.

Довід касаційної скарги, що господарськими судами безпідставно не враховані при прийнятті рішень висновки акту ревізії управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області № 06-39/9 від 14 березня 2017 року, відхиляються Верховним Судом, оскільки акт ревізії, в якому відображено узагальнений опис виявлених ревізією порушень законодавства, не є актом індивідуальної дії та, відповідно, не є документом, який встановлює відповідальність суб'єкта господарювання. Окрім того, висновки органу державної аудиторської служби, викладені у акті ревізії, не є беззаперечною підставою для стягнення пені за договором № 112 від 16.08.2016, оскільки наявність правових підстав нарахування пені, правильність її обчислення перевіряє суд, який розглядає позов про її стягнення. Акт ревізії управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області № 06-39/9 від 14 березня 2017 року, на який посилається позивач, підлягає оцінці судом в сукупності з іншими наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання скаржника на те, що управління Західного офісу Держаудитслужби в Чернівецькій області протиправно не залучене до розгляду справи, відхиляються колегією суддів, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення пені за договором підряду № 112 від 16.08.2016, стороною якого вказаний орган державної влади не є і, відповідно, рішення господарських судів не стосується прав і обов'язків такої особи.

Згідно зі ст. 300 ГПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

З урахування викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними / недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

За таких обставин постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно з ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись п. 13 ст. 8, ст. ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

касаційну скаргу міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомун-енерго" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 02.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 05.12.2017 у справі за № 911/1639/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Л. Стратієнко

Судді О. Мамалуй

І. Ткач