ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 903/618/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Жукова С.В., Катеринчук Л.Й.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

відповідач - фізична особа-підприємець Печук І.В.,

розглянув матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2017

у складі колегії суддів: Павлюк І.Ю. (головуючий), Олексюк Г.Є., Савченко Г.І.

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до фізичної особи-підприємця Печук І.В.

про стягнення 98 242, 43 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

1. 17.03.2011 між фізичною особою-підприємцем Печук Іриною Василівною та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») підписано заяву про відкриття поточного рахунку та картку зі зразками підписів і відбитком печатки, згідно якої, сторони погоджуються із Умовами та правилами надання банківських послуг, у тому числі з Умовами та правилами обслуговування за розрахунковими картками (що розміщені в мережі Інтернет на сайті банку www.privatbank.ua, client-bank.privatbank.ua.), тарифами банку, які разом з цією заявою та карткою зі зразками підписів і відбитками печатки складають договір банківського обслуговування. Цим підписом відповідач приєднався і зобов'язався виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, тарифах позивача - договорі банківського обслуговування (т. 1, а.с.30, 31-38, 39-40).

2. У відповідності до умов укладеного договору від 17.03.2011, який складається із заяви фізичної особи-підприємця Печук І.В. про відкриття поточного рахунку та Умов і правил надання банківських послуг, відповідачу встановлювався кредитний ліміт на поточний рахунок НОМЕР_1 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

3. На виконання умов кредитного договору на поточний рахунок фізичної особи-підприємця Печук І.В. НОМЕР_1, в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв'язку Банку і Клієнта (системи клієнт банк, Інтернет клієнт банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг», 22.03.2011 було встановлено кредитний ліміт у розмірі 50 000 грн, 27.08.2013 - 52 000 грн, 09.09.2013 - 102 000 грн, 01.03.2014 - 102 000 грн, 02.03.2014 - 92 939, 47 грн, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка ПАТ КБ «Приватбанк» від 10.06.2014 № 08.7.0.0.0/16 (т. 1, а.с. 49).

4. Із виписок з банківського рахунку фізичної особи-підприємця Печук І.В. та розрахунку заборгованості вбачається, що в результаті невиконання відповідачем своїх зобов'язань за укладеним з позивачем договором банківського обслуговування від 17.03.2011, за підприємцем станом на 14.05.2014 утворилась заборгованість перед позивачем по кредиту в сумі 93 775, 93 грн, заборгованість за простроченими відсотками в сумі 4 366, 67 грн, заборгованість із пені в сумі 99, 83 грн, всього - 98 242, 43 грн (т. 1, а.с. 41-43, 44).

5. Позивач звернувся до відповідача з претензією від 10.04.2014 № 10221VO20S01L про перерахування суми заборгованості (т. 1, а.с. 46-48).

6. Однак, відповіді на вказану вище претензію не отримав, докази погашення відповідачем заборгованості перед позивачем в матеріалах справи відсутні.

Обґрунтування позову (позиції позивача та відповідача у суді першої інстанції)

7. 01.07.2014 ПАТ КБ «Приватбанк» подано до господарського суду Волинської області позов до фізичної особи-підприємця Печук І.В. про стягнення 98 242, 43 грн, з яких 93 775, 93 грн заборгованості за кредитом, 4 366, 67 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 99, 83 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

8. Позов мотивовано положеннями статей 526, 527, 530, 610 ЦК України, статті 193 ГК України та неналежним виконанням позичальником - фізичною особою-підприємцем Печук І.В. взятих за договором від 17.03.2011 зобов'язань по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитними коштами.

9. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач стверджувала, що 21.11.2013 без її згоди з належного їй рахунку НОМЕР_1 невстановленими особами перераховано 95 000 грн для ТОВ «ТЕК-ЕТАЛОН», що і стало причиною наявної заборгованості. Жодних господарських відносин з ТОВ «ТЕК-ЕТАЛОН» у неї не було. Крім того, зазначала що договір від 17.03.2011 не містить істотних умов кредитного договору, що свідчить про його неукладання.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

10. Рішенням Господарського суду Волинської області від 11.09.2014 позов задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 93 775, 93 грн заборгованості за кредитом, 4 366, 67 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, 99, 83 грн пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором та 1 964, 85 грн судового збору.

11. Суд першої інстанції своє рішення мотивував неналежним виконанням відповідачем умов договору від 17.03.2011 з огляду на непогашення заборгованості за кредитом перед Банком.

12. Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2014 скасовано. Прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову.

13. Постанова мотивована тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що саме відповідачем підписано електронним цифровим підписом заяву від 17.03.2011 про приєднання до Умов, Тарифів ПАТ КБ «Приватбанк». Крім того, позивачем не надано підписаного сторонами договору, в якому б були визначені сума кредиту, що надається банком, розмір відсотків за користування кредитом, строк повернення та інші істотні умови.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї

14. 28.12.2017 ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з касаційною скаргою на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2017, в якій просив скасувати цю постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2014.

Скаржник послався на порушення судом апеляційної інстанції статті 13 ГПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017, щодо засад змагальності і неприйняття доводів позивача. Також скаржник зазначає про неправильне застосування положень статей 207, 546, 549, 550, 611, 628, 634, 639, 640, 1046, 1054 ЦК України, статей 33, 34, 43, 181, 218, 229-231 ГК України та норм Законів України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», «Про бухгалтерський обіг та фінансову звітність в Україні», «Про банки та банківську діяльність», «Про Національний банк України».

15. У відзиві на касаційну скаргу відповідач, вказуючи про правильність застосування судом апеляційної інстанції норм права, просила постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 залишити без змін, а касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» - без задоволення.

ЗАКОНОДАВСТВО, ЩО РЕГУЛЮЄ СПІРНІ ВІДНОСИНИ

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод

Стаття 6 Право на справедливий суд

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру …

Господарський процесуальний кодекс України

Стаття 43.

Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом...

Цивільний Кодекс України

Стаття 207. Вимоги до письмової форми правочину

1. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

2. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

3. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронно-числового підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

4. Якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, може бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє.

Стаття 1046. Договір позики

1. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1054. Кредитний договір

1. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

2. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

А. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

16. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право кожного на справедливий суд. Одним із практичних відображень права на справедливий суд є норма статті 43 ГПК України у редакції, що діяла до 15.12.2017, якою встановлено засади оцінки доказів. Така оцінка повинна ґрунтуватися на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

17. Невідповідність дій суду зазначеній вище нормі тягне за собою сумнів у загальній справедливості здійснення правосуддя та підриває авторитет правосуддя у країні.

18. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

19. Верховний Суд вважає, що ті доводи, що їх наводили і позивач, і відповідач при розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від судів першої та апеляційної інстанцій їх дослідження та відображення у судових рішеннях.

З огляду на це Верховний Суд вважає необхідним з'ясувати низку обставин, що їх належить встановити у цій справі. Зокрема, судам слід взяти до уваги, що система «Приват 24» експлуатується банком, під його технічним та юридичним контролем. Саме банк забезпечує доступ усіх користувачів до цієї системи і несе ризики несанкціонованого доступу до цієї системи.

Матеріали справи містять докази того, що відповідач наступного дня після дати спірної транзакції звернулася до правоохоронних органів щодо незаконного перерахування грошових коштів від її імені. Подібна поведінка відповідача свідчить про її добросовісність на даному етапі та вимагає від суду першої інстанції встановлення обставин, що пов'язані з ініціюванням спірного платежу, станом кримінального провадження, що його було порушено за заявою відповідача, тощо.

Натомість суд першої інстанції обмежився твердженнями про можливість відповідача користуватися системою «Приват 24», перебуваючи за кордоном. Однак сам цей факт не дає підстав стверджувати, що відповідач скористався системою «Приват 24» при ініціюванні спірного платежу, оскільки прийняті судові рішення не містять посилань на докази, які б це підтверджували.

Суд касаційної інстанції критично ставиться до висновку суду першої інстанції про те, що відповідач повинен довести, що не він ініціював спірний платіж, оскільки це заперечує всю сутність системи внутрішньобанківського контролю, який зводиться до ідентифікації саме банком особи, що ініціює платіж і виконання платежу лише після такої ідентифікації.

Також судова колегія відзначає помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо того, чи перераховані відповідачу кошти є саме кредитом, оскільки судами встановлено і це не заперечується сторонами, що відповідач підписав заяву про відкриття поточного рахунку, тобто прийняв пропозицію позивача та приєднався до договору згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг на умовах, викладених у зазначеній заяві, а також відповідачем тривалий час здійснювалося погашення кредитних зобов'язань.

Окремо слід надати оцінку твердженням банку, що їх викладено у відзиві на апеляційну скаргу, що ініціювання платежу у системі «Приват 24» здійснюється шляхом надання відповідачеві паролю для входу у систему, а також інших особливостей при роботі в системі.

У залежності від встановлених обставин суду першої інстанції належить, керуючись принципом найбільшої вірогідності, встановити ознаки виконання відповідачем договору кредитування (отримання кредитних коштів) крізь призму «зон відповідальності» позичальника та банку при наданні кредиту шляхом використання системи «Приват 24» чи іншим способом (у залежності від встановлених судом обставин).

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

20. За таких обставин суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанції було порушено норми процесуального права щодо відображення доказів у прийнятих судових рішеннях, якими вирішувався спір по суті, що вимагає направлення справи на новий розгляд.

21. Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно з'ясувати обставини, що пов'язані з наведеним вище переліком питань та, ґрунтуючись на достеменно встановлених фактичних обставинах, винести судове рішення.

22. При цьому, на думку суду касаційної інстанції, встановлення істини у даному випадку вимагатиме збору/подання додаткових доказів, що зумовлює необхідність направлення справи саме до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 2 частини першої статті 308, статтями 310, 315, 316 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

2. Постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 11.12.2017 та рішення Господарського суду Волинської області від 11.09.2014 скасувати, а справу № 903/618/14 направити на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді С.В. Жуков

Л.Й. Катеринчук