РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2018Справа № 910/22787/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Якименко М.М., при секретарі судового засідання Мартинюк М.О., розглянувши матеріали господарської справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фінансовий альянс" (03127, м. Київ, ПРОСПЕКТ ГОЛОСІЇВСЬКИЙ, будинок 100/2)

до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" (04071, м. Київ, ВУЛИЦЯ НИЖНІЙ ВАЛ, будинок 17/8)

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (02218, м. Київ, ВУЛ. РАЙДУЖНА, будинок 4);

2) Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" (02660, м. Київ, ВУЛ. МАРИНИ РАСКОВОЇ, будинок 15);

3) Антимонопольного комітету України (03035, м. Київ, ВУЛ. МИТРОПОЛИТА ВАСИЛЯ ЛИПКІВСЬКОГО, будинок 45);

4) Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку (01010, м. Київ, ВУЛ. МОСКОВСЬКА, будинок 8, корпус 30).

про визнання недійсним умов Договору та зобов'язання вчинити дії

За участю представників сторін:

від позивача: Бондар О.О. - керівник;

від відповідача: Бондаревська Г.С. - довіреність № 27/09-01 від 05.01.18;

від третьої особи 1: Трощенко О.В.- керівник;

від третьої особи 2: не з'явилися;

від третьої особи 3: Кравченко О.К. - довіреність № 300-122/02-1619 від 08.02.18;

від третьої особи 4: Біла В.О. - довіреність № 100/19504 від 27.09.17.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Український фінансовий альянс" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" про визнання недійсним запропонованого Публічним акціонерним товариством «Національний депозитарій України», яке виконує визначені Законом України «Про депозитарну систему України» функції Центрального депозитарію, договору приєднання, а саме Договору про обслуговування випусків цінних паперів, та зобов'язання вчинити дії, а саме здійснити за розпорядженням емітента - ТОВ «Классік-Ассістанс» операції із зарахування на його рахунок у Центральному депозитарії іменних облігацій ТОВ «Классік-Ассістанс» від їх власників та надати емітенту ТОВ «Классік-Ассістанс» належну йому інформацію, зокрема, реєстри власників емітованих ним цінних паперів.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на невиконанням відповідачем як Центральним депозитарієм розпоряджень емітента (ТОВ "Классік-Ассістанс"), що унеможливило здійснення переходу прав на цінні папери від позивача як власника цінних паперів до емітента у встановлений чинним законодавством спосіб, і, як наслідок, призвело до порушення законних прав та інтересів як позивача, так і емітента, протиправно позбавивши їх законних прав розпоряджатися належною власністю, а також унеможлививши виконання депозитарною установою ПАТ "УПБ" як зберігачем цінних паперів своїх договірних зобов'язань за Договором про відкриття рахунку в цінних паперах №18809-07/10-13 від 07.10.2013 року, укладеним останнім з позивачем.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.01.2018 року на підставі ст. 174 Господарського процесуального кодексу України позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Український фінансовий альянс" залишено без руху, встановлено строк та спосіб для усунення недоліків.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/22787/17, приймаючи до уваги характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом на підставі ч.3 ст. 12 ГПК України, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 21.02.2018 року, а також вказаною ухвалою залучено до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Классік-Ассістанс» (02218, м. Київ, вул. Райдужна, буд. 4; ідентифікаційний код 32377407), Публічне акціонерне товариство «Український професійний банк» (02660, м. Київ, вул. Марини Раскової, буд.15; ідентифікаційний код 19019775), Антимонопольний комітет України (03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Липківського, буд. 45; ідентифікаційний код 00032767) та Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку (01010, м. Київ, вул. Московська, буд. 8, корпус 30; ідентифікаційний код 37956207) як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача.

У підготовчому засіданні 21.02.2018 року та 06.03.2018 року в порядку ст. 183 ГПК України оголошено перерву до 06.03.2018 року та 20.03.2018 року відповідно.

В судовому засіданні 20.03.2018 року, враховуючи те, що судом остаточно з'ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи, визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази, вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження у справі та початок розгляду справи по суті, судове засідання призначено на 18.04.2018 року.

В судовому засіданні 18.04.2018 року в порядку ст. 216 ГПК України судом оголошувалась перерва до 25.04.2018 року.

В судові засідання 21.02.2018 року, 06.03.2018 року, 20.03.2018 року, 18.04.2018 року та 25.04.2018 року з'явились представники позивача, відповідача та третіх осіб 1, 3, 4, представник третьої особи 2 - не з'явився.

Про дату, час і місце проведення судових засідань третя особа 2 повідомлена належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Про поважні причини неявки представника третьої особи 2 в судові засідання суд не повідомлено.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, оскільки третю особу 2 належним чином повідомлено про дату, час і місце судових засідань, суд вважає, що неявка представника третьої особи 2 в судові засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

13.02.2018 року представником третьої особи 4 через відділ діловодства Господарського суду міста Києва письмові пояснення № 15/01/4043 від 08.02.2018 року, в яких Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку зазначає, що вимоги до договорів, зазначених в ч. 3 ст. 5 Закону України «Про депозитарну систему України», в тому числі права та обов'язки сторін договору, встановлюються Комісією. Зокрема, вимоги до договору про обслуговування випусків цінних паперів між емітентом і Центральним депозитарієм, затверджені рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 року № 1413. Окрім того третя особа 4 повідомляє про відсутність інформації щодо договору № 7/14 від 11.08.2014 року, укладеного між ТОВ «Классік-Ассістанс» та ТОВ «Український фінансовий альянс», та зазначає, що у вирішенні спору у даній справі покладається на розсуд суду. Пояснення разом з доданими до них документами судом долучені до матеріалів справи.

14.02.2018 року через відділ діловодства суду ТОВ «Классік -Ассістанс» подані пояснення щодо позову, в яких третя особа 1 підтримує позовні вимоги позивача в повному обсязі та просить суд їх задовольнити як обґрунтовані. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

15.02.2018 року через відділ діловодства відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позовних вимог в повному обсязі та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на правомірність та обґрунтованість відмови Національного депозитарію України від виконання розпоряджень емітента № 64, 65, 66 від 08.10.2014 року, яка встановлена в рішенні Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 року у справі № 910/18806/16, яке набрало законної сили.

Окрім цього, як стверджує Національний депозитарій, останній не відповідає за зобов'язаннями позивача, зокрема, за тими, що випливають з умов емісії цінних паперів перед держателями цінних паперів, а саме до емітента облігацій, власником яких є позивач.

При цьому відповідач зазначає, що, надаючи емітенту відмову у виконанні його розпоряджень з підстав, визначених укладеним між Національним депозитарієм та емітентом договором та чинним законодавством, Національний депозитарій не розпоряджається правами власників цінних паперів, як стверджує позивач, проте такому розпорядженню заважає саме бездіяльність ТОВ «Классік-Ассістанс» як емітента. Наразі, емітент має право отримати реєстр власників цінних паперів в порядку та на умовах, визначених договором про обслуговування цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року та чинним законодавством, шляхом подання відповідного розпорядження, оформленого належним чином, та за умови відсутності у емітента заборгованості за договором. Відзив разом з доданими до нього документами судом долучено до матеріалів справи.

21.02.2018 року через відділ діловодства суду від третьої особи 2 надійшли пояснення на позовну заяву, в яких Антимонопольний комітет України зазначає, що Комітетом на приймались рішення з приводу порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції. Пояснення судом долучені до матеріалів справи.

05.03.2018 року через відділ діловодства суду позивачем подана відповідь на відзив відповідача, в якій зазначив, що підставою для подання позивачем як власником цінних паперів позову про визнання недійсними умов договору приєднання стала, серед іншого, відмова Національного депозитарію емітенту у виконанні його розпоряджень на складання реєстрів власників цінних паперів - іменних процентних облігацій з посиланням на невиконання умов договору про обслуговування випусків цінних паперів в частині оплати послуг Національного депозитарію. Відповідь на відзив судом долучена до матеріалів справи.

13.03.2018 року через відділ діловодства суду відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких заперечує проти позовних вимог та зазначає, що між позивачем та відповідачем не встановлено жодних договірних відносин, позивач не є клієнтом Центрального депозитарію, а отже в силу норм чинного законодавства ТОВ «Классік-Ассістанс» як емітент облігацій відповідає за взятими на себе зобов'язаннями згідно умов емісії таких облігацій перед їх власниками, та, відповідно, всі претензії щодо неможливості здійснення погашення випуску облігацій у строк та інше можуть бути пред'явлені згідно абз. 2 п. 2 розділу І Положення про порядок здійснення емісії облігації підприємств облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням НКЦПФР № 2998 від 27.12.2013 року, виключно до ТОВ «Классік-Ассістанс». Заперечення судом долучені до матеріалів справи.

Інших доказів на підтвердження своїх вимог, заперечень та правових позицій, окрім наявних у матеріалах справи, на час проведення судового засідання 25.04.2018 року сторонами суду не надано.

Від третьої особи 2 заяв та клопотань до суду надходило.

В судових засіданнях 18.04.2018 року та 25.04.2018 року представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судових засіданнях 18.04.2018 року та 25.04.2018 року заперечував проти позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи 1 в судовому засіданні 18.04.2018 року підтримав позицію позивача та просив суд позов задовольнити.

Представники третіх осіб 3 та 4 в судовому засідання 18.04.2018 року вирішення даної справи залишили на розсуд суду.

Відповідно до ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 25.04.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення уповноважених представників позивача, відповідача та третіх осіб 1, 3, 4, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

12.08.2013 року, на виконання вимог Закону України "Про депозитарну систему України", відбулася передача 10 глобальних сертифікатів випусків цінних паперів Товариства з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (далі - емітент) від ПАТ "Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках" (далі - Розрахунковий центр) на зберігання та обслуговування Центральному депозитарію (Публічне акціонерне товариство "Національний депозитарій України"), що також встановлено у рішенні Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі №910/8201/16.

В позовній заяві позивач посилається на те, що у його власності перебували іменні цінні папери, емітентом яких є ТОВ "Классік-Ассістанс", а саме, облігації іменні відсоткові (серії Е, код цінних паперів UA - 100 000 штук; серії F, код цінних паперів UА - 71 363 штуки; серії І, код цінних паперів UА - 100 000 штук), що підтверджується .

В позовній заяві позивачем вказано, що вищезазначене підтверджується виписками про стан рахунку в цінних паперах за період з 25.07.2014 року по 25.11.2014 року, виданих зберігачем цінних паперів Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (далі - ПАТ "УПБ").

Як встановлено судом, 11 серпня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" (емітент за договором, третя особа 1 у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Український фінансовий альянс» (власник за договором, позивач у справі) було укладено Договір викупу облігацій Емітентом №7/14 (далі - Договір викупу), за умовами якого власник продає та передає емітенту, а емітент викуповує та приймає вказані у п.1.2 цього Договору цінні папери емітента, а саме іменні відсоткові облігації власного випуску, а саме:

- серії Е, код цінних паперів UА - 100 000 штук;

- серії F, код цінних паперів UА - 71 363 штуки;

- серії І, код цінних паперів UА - 100 000 штук, загальною номінальною вартістю 271 363 000,00 грн. (п.1.2).

Загальна сума Договору становить 271 363 000,00 грн. (п.1.3 Договору викупу).

Перехід прав власності на цінні папери які є предметом даного Договору, здійснюється на підставі акта прийому - передачі цінних паперів, відповідно до положень цього Договору (п.4.1 Договору викупу).

Відповідно до п.4.2 Договору викупу власник зобов'язується передати цінні папери емітенту протягом 10 (десяти) робочих днів з дати укладення цього Договору. Передача оформлюється підписанням сторонами Акту прийому - передачі цінних паперів.

Згідно п.4.3 Договору право власності на цінні папери переходить від власника до емітента в момент підписання акту прийому - передачі цінних паперів.

При цьому за умовами п.4.4 Договору про викуп додатково до виконання положень п.4.2 цього Договору, власник також зобов'язується у термін по 31.12.2014 року передати цінні папери з власного рахунку у цінних паперах в депозитарній установі на рахунок у цінних паперах емітента в депозитарії. У разі відсутності технічної можливості у емітента прийняти цінні папери на свій рахунок в цінних паперах,у тому числа з причин (тимчасового) припинення надання емітенту відповідних послуг депозитарною установою, вказаний строк може бути подовжений до дати фактичного виконання розпорядження емітента на зарахування цінних паперів на його рахунок у цінних паперах.

Так, на підставі Акту прийому-передачі цінних паперів від 22.08.2014 року до Договору викупу облігацій емітентом № 7/14 від 11.08.2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи, вказані цінні папери загальною вартістю 271 363 000,00 грн. були передані емітенту (ТОВ "Классік-Ассістанс").

При цьому враховуючи положення Договору про викуп та акту прийому - передачі цінних паперів від 22.08.2004 року, право власності на спірні цінні папери перейшло від позивача як власника до емітента - ТОВ «Классік -Ассістанс» в момент підписання цього акту. Дата підписання акта також є датою передачі цінних паперів та переходу права власності від власника до емітента.

Як свідчать матеріали справи, 07 жовтня 2013 року між ТОВ «Український фінансовий альянс» (депонент за договором, позивач у справі) та Публічним акціонерним товариством "Український професійний банк" (зберігач за договором, третя особа 2 у справі) було укладено Договір про відкриття рахунку в цінних паперах № 18809-07/10-13, за умовами якого депонент доручає, а зберігач зобов'язується надавати депоненту послуги з відкриття та ведення рахунку в цінних паперах, зберігання належних депоненту цінних паперів, обслуговування операцій за цим рахунком, отримання доходів від цінних паперів на викладених нижче умовах відповідно до Положення про депозитарну діяльність, затвердженого рішенням ДКЦПФР від 17.10.2006 року № 999, Положення про розрахунково - клірингову діяльність за договорами щодо цінних паперів, затвердженого рішенням ДКЦПФР від 10.10.2006 року № 1001, Внутрішнього положення зберігача, чинного законодавства України та на підставі розпоряджень депонента.

Згідно п.2.1.1 Договору про відкриття рахунку в цінних паперах № 18809-07/10-13 від 07.10.2013 року зберігач зобов'язаний відкрити депоненту рахунок в цінних паперах протягом 1 робочого дня після подання депонентом документів встановлених чинним законодавством України, та сплати за відкриття рахунка в цінних паперах.

В подальшому у відповідності до Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок», Закону України «Про депозитарну систему України» та відповідно до вимог п.4.4 Договору викупу, згідно якого ТОВ «Український фінансовий альянс» зобов'язувалося у термін до 31.12.2014 року передати зазначені цінні папери з власного рахунку у цінних паперах в депозитарній установі на рахунок у цінних паперах емітента в депозитарії, позивачем 22.08.2014 року було надано зберігачу цінних паперів - Публічному акціонерному товариству "Український професійний банк" розпорядження (накази) за встановленою зберігачем формою на перерахування цінних паперів з рахунку в цінних паперах №301002-UА40118809 в депозитарній установі ПАТ "УПБ" на депозитарний рахунок емітента ТОВ "Классік-Ассістанс" №100024-UА70010063 в Публічному акціонерному товаристві "Національний депозитарій України" (надалі - ПАТ "НДУ"), зокрема:

- розпорядження (наказ) №1 від 22.08.2014 року на перерахування 71363 штук цінних паперів з кодом цінних паперів UА (серія F);

- розпорядження (наказ) №2 від 22.08.2014 року на перерахування 100 000 штук цінних паперів з кодом цінних паперів UА (серія Е);

- розпорядження (наказ) №3 від 22.08.2014 року на перерахування 100 000 штук цінних паперів з кодом цінних паперівUА (серія І).

Вказані розпорядження (накази), як вбачається з їх змісту, зареєстровані в журналі розпоряджень депозитарної установи за номерами 177-4, 179-4 та 178-4 відповідно 14.10.2014 року.

17.11.2014 року зберігач цінних паперів ПАТ "УПБ" повернув позивачу надані розпорядження (накази) №№ 1, 2, 3 від 22.08.2014 року з відмітками від 17.11.2014 року про їх невиконання через відмову контрагента прийняти цінні папери, про що зберігачем внесено запис в журналі операцій за номерами 17562, 17564, 17562 від 17.11.2014 року.

Також про спробу виконання наданих позивачем розпоряджень (наказів) щодо списання з його рахунку в цінних паперах зазначених цінних паперів та їх перерахування на депозитарний рахунок емітента (ТОВ «Классік-Ассістанс») зберігачем цінних паперів ПАТ «УПБ» свідчить надана ним позивачу виписка від 28.11.2014 року про операції з цінними паперами за період з 27.10.2014 по 25.11.2014 року.

Як позивач зазначає в позовній заяві та свідчать матеріали справи, зі свого боку емітент надав власнику підтвердження належного виконання ним умов Договору викупу, а саме щодо надання відповідачу (ПАТ «НДУ») як Центральному депозитарію розпоряджень на виконання облікової операції переказу цінних паперів від контрагента ТОВ "Український фінансовий альянс", код за , з рахунку в цінних паперах №301002-UА40118809 в депозитарній установі ПАТ "УПБ" на депозитарний рахунок ТОВ «Классік-Ассістанс» № 100024- UА 70010063 в ПАТ "НДУ", зокрема:

- розпорядження № 64 від 08.10.2014 року (вх. № 22200 від 10.10.2014 року) на зарахування 100 000 штук облігацій іменних відсоткових з кодом цінних паперів UА (серія Е);

- розпорядження № 65 від 08.10.2014 року (вх. № 22201 від 10.10.2014 року) на зарахування 71 363 штук облігацій іменних відсоткових з кодом цінних паперів UА (серія F);

- розпорядження № 66 від 08.10.2014 року (вх. № 22202 від 10.10.2014 року) на зарахування 100 000 штук облігацій іменних відсоткових з кодом цінних паперів UA (серія І).

15.10.2014 року емітентом - ТОВ «Классік-Ассістанс» отримано від ПАТ «НДУ» відмову у виконанні розпоряджень №№ 64, 65, 66 від 08.10.2014 року, про що також свідчать відповідні відмітки на розпорядженнях.

При цьому невиконання розпоряджень емітента пояснюється Центральним депозитарієм відсутність договору про обслуговування випусків цінних паперів та несплатою вартості послуг або штрафних санкцій депозитарію згідно умов договору про обслуговування випусків цінних паперів.

В зв'язку з вищевикладеним позивачем було направлено відповідачу та ТОВ «Классік -Ассістанс» претензію від 10.11.2015 року №01-106/3 щодо зобов'язання вказаних осіб вчинити дії щодо виконання облікової операції переказу цінних паперів, визначених Договором викупу облігацій емітентом № 7/14 від 11.08.2014 року.

У відповідь на вказану претензію позивачем було одержано лист Центрального депозитарію від 27.01.2016 року № 222/09, копія якого наявна в матеріалах справи, в якому відповідач повідомив про відмову задовольнити претензію, з посиланням на відсутність правових підстав для задоволення вимоги ТОВ «УФК» та правомірність відмови Центрального депозитарію від виконання розпоряджень емітента.

В поданій позовній заяві позивач зазначає, що відмова Центрального депозитарію призвела до порушення законних прав саме позивача як власника цінних паперів. Більш того, такі дії відповідача, на думку позивача, можна розцінювати як спробу обмежити права останнього як власника цінних паперів та намагання розпоряджатися його власністю у протиправний спосіб.

Зокрема, можливість та обов'язок викупу емітентом ТОВ «Классік-Ассістанс» цінних паперів витиску, в тому числі з метою їх дострокового погашення, передбачена умовами випусків відповідних іменних процентних облігацій (у тому числі серій Е, F, І), зареєстрованих відповідно до Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку.

З огляду на вищенаведене позивач в обґрунтування позовних вимог наголошує, що невиконання відповідачем як Центральним депозитарієм розпоряджень емітента унеможливило здійснення переходу прав на спірні цінні папери від позивача як власника до емітента у встановлений чинним законодавством спосіб і призвело до порушення законних прав та інтересів як власника цінних паперів (позивача), так і емітента, протиправно позбавивши їх законних прав розпоряджатися належною власністю, а також унеможлививши виконання депозитарною установою ПАТ «Український професійний банк» своїх договірних зобов'язань.

Окрім цього позивач посилається на те, що відповідач надає послуги вибірково на свій розсуд, а не в повному обсязі, як визначено законодавством, та відмовивши у виконанні розпоряджень емітента, в односторонньому порядку припинив виконання своїх публічних зобов'язань, які визначені законодавством ще 20.08.2014 року.

При цьому, за твердженнями позивача, в порушення положень ч.2 ст.24 Закону України «Про депозитарну систему України», відповідач відмовився надавати емітенту інформацію, тим самим протиправно обмеживши емітента в правах володіння та розпорядження належної йому на законних підставах власності.

Отже, посилаючись на приписи ст. 528 ЦК України позивач наголошує, що емітент має достатні підстави зобов'язати відповідача виконати розпорядження на виконання облікових операцій переказу цінних паперів у правочинах з третіми особами - власниками цінних паперів, які, в свою чергу, мають законні права, які були порушені внаслідок дій/бездіяльності відповідача.

Також позивач зазначає, що з урахуванням монопольного становища відповідача на ринку послуг як Центрального депозитарію, відповідно до вимог Закону України «Про депозитарну систему України», який зобов'язує емітентів діяти виключно через Центральний депозитарій, а також у зв'язку з неможливістю в інший спосіб здійснювати депозитарні операції з цінними паперами емітента, ніж через відповідача, емітент - ТОВ «Классік-Ассістанс» був змушений приєднатися до запропонованого відповідачем Договору приєднання.

Внаслідок цього, на підставі підписання емітентом встановленої відповідачем типової заяви про приєднання до умов Договору про обслуговування випусків цінних паперів, зареєстрованої відповідачем 17.10.2014 року за № ОВ-6983, між відповідачем та емітентом було укладено Договір про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року.

Як зазначає позивач в позовній заяві, Договір приєднання має бути визнаним недійсним в судовому порядку як такий, що не відповідає приписам чинного законодавства, зокрема, умови п.3.4 Договору приєднання, згідно якого послуги вважаються наданим відповідачем у повному обсязі та належної якості, якщо до останнього числа місяця, наступного за звітним, від емітента не отримано обґрунтованих заперечень щодо обсягу та якості послуг, наданих Депозитарієм та відображених в акті-рахунку про надання послуг за звітний місяць, порушують законні права та інтереси клієнтів Центрального депозитарію через невідповідність вимогам ст.509 ЦК України.

На думку позивача, при цьому відповідно до положень п.п. 2.2.4 п.2.2 Договору приєднання відповідач наділив себе правом в односторонньому порядку змінювати порядок надання емітенту рахунків - фактур або актів-рахунків про надання послуг, сповістивши емітента про це лише шляхом розміщення відповідної інформації на веб-сайті відповідача. Тобто вказаним пунктом визначено право відповідача не надавати доказів та підтверджень своєчасного належного направлення клієнтам, зокрема, емітенту, відповідних актів-рахунків. Крім того, за твердженнями позивача, Договором приєднання не визначається відповідальності відповідача за ненаправлення чи несвоєчасне направлення таких актів-рахунків клієнтам.

Також позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач встановив собі право виконувати покладені на нього Законом України «Про депозитарну систему» обов'язки лише у разі, якщо він одержав від клієнта подвійний аванс: не менше ніж за два місяці згідно встановлених відповідачем тарифів, а також додатково 200 грн., оскільки вказані платежі передбачені п. 3.2 Договору приєднання.

При цьому в разі порушення клієнтом порядку оплати відповідач одноосібно наділив себе правом припиняти обслуговування клієнта і застосовувати до нього штрафні санкції, тобто наділив себе правом не виконувати обов'язки, визначені Законом України «Про депозитарну систему» і договором, фактично будучі боржником клієнта, тим самим створюючи собі додаткові переваги та вигоди та зловживаючи своїм монопольним становищем.

Позивач стверджує, що оскільки відповідач наділив себе згідно Договору приєднання правом не виконувати належним чином та в повному обсязі покладених на нього Законом обов'язків Центрального депозитарію (пункти 6.6 - 6.8 Договору приєднання), керуючись ч.4 ст.193 ГК України, ст.529, ч.4 ст.612, ст.613, ч.1 ст.901 ЦК України, клієнти також мають законне право не здійснювати оплати послуг відповідача відповідно до визначених у Договорі приєднання умов і строків.

Разом з тим позивач посилається на той факт, що відмова Центрального депозитарію від виконання розпоряджень емітента на погашення випусків цінних паперів призвела до неможливості здійснення емітентом своєчасного погашення випусків цінних паперів, зокрема тих, строк погашення яких відповідно до умов випуску, скінчився, та виплати по вказаних облігаціях процентного доходу їх власникам.

Таким чином, Договір приєднання передбачає можливість невиконання відповідачем розпоряджень емітентів, що веде не тільки до порушення з вини відповідача нормативного акту Комісії (Положення про порядок емісії облігацій), але й до порушення законних права третіх осіб - власників цінних паперів емітентів.

Отже, на думку позивача, умови Договору приєднання щодо права відмови відповідачем у виконанні розпоряджень емітента, зокрема, на зарахування цінних паперів від позивача, а також щодо погашення випусків облігацій ТОВ «Классік- Ассістанс» серій А, С, D, Е, строк погашення яких відповідно до умов випуску скінчився, є нікчемними згідно ст. 228 ЦК України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що умови Договору приєднання на умовах відповідача як Центрального депозитарію є такими, що порушують чи дозволяють відповідачу як ініціатору укладання Договору приєднання порушувати публічний порядок, вимоги ст.ст. 42, 68 Конституції України та ч.1 ст.9 Закону України «Про депозитарну систему України», порушувати права клієнта та, опосередковано, права власників цінних паперів емітентів, в зв'язку з чим Договір приєднання має бути визнаний судом недійсним на підставі невідповідності приписам ч.ч.1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України.

Окрім того, позивач просить суд зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Національний депозитарій України» здійснити за розпорядженням емітента ТОВ «Классік-Ассістанс» операції із зарахування на його рахунок в Центральному депозитарії іменних процентних облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Классік-Ассістанс» від їх власників та надати емітенту ТОВ «Классік- Ассістанс» належну йому інформацію, зокрема, реєстри власників емітованих ним цінних паперів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до п. 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013р. «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» (далі - Постанова № 11) загальні підстави і наслідки недійсності правочинів (господарських договорів) встановлені статтями 215, 216 ЦК України, статтями 207, 208 ГК України. Правила, встановлені цими нормами, повинні застосовуватися господарськими судами в усіх випадках, коли правочин вчинений з порушенням загальних вимог частин першої - третьої, п'ятої статті 203 ЦК України і не підпадає під дію інших норм, які встановлюють підстави та наслідки недійсності правочинів. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. За загальним правилом невиконання чи неналежне виконання правочину не тягне за собою правових наслідків у вигляді визнання правочину недійсним. У такому разі заінтересована сторона має право вимагати розірвання договору або застосування інших передбачених законом наслідків, а не визнання правочину недійсним.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Приписами статті 203 Цивільного кодексу України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Отже, чинним законодавством визначено, що договір може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст. 215 Цивільного кодексу України).

Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину (господарського зобов'язання) необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.

При цьому, зміст правочину відповідно до ч.1 ст. 203 Цивільного кодексу України не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Тобто, виходячи з наведених приписів позивач, звертаючись із даним позовом до суду з вимогою про визнання недійсним договору зобов'язаний довести наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків.

За змістом постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. (далі - Постанова № 9) відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до Постанови № 9 під час розгляду справ про визнання угоди (правочину) недійсною господарський суд встановлює наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод недійсними та настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту угоди вимогам закону, додержання встановленої форми угоди, правоздатність сторін за угодою, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. При цьому обставини, що мають істотне значення для вирішення спору повинні підтверджуватись сторонами належними та допустимими доказами відповідно до вимог Господарського процесуального кодексу України.

Позивач в обґрунтування позовних вимог про недійсність Договору приєднання зазначає, що умови Договору приєднання на умовах Центрального депозитарію є такими, що порушують чи дозволяють відповідачу як ініціатору укладання Договору приєднання порушувати вимоги статей 42, 68 Конституції України та ч.1 ст.9 Закону України «Про депозитарну систему України», порушувати права клієнта та, опосередковано, права власників цінних паперів емітентів. Зокрема, внаслідок зловживання відповідачем своїх монопольним становищем, у тому числі, шляхом застування Центральним депозитарієм в односторонньому та безальтернативному порядку в Договорі приєднання умов, відмінних від звичайної практики аналогічних умов договорів (зокрема, щодо надання послуг) на ринку, де має місце конкурентне середовище.

Суд зазначає, що за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з укладенням договорів та інших правочинів (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

В силу ст. 510 Цивільного кодексу України сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

У відповідності до ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно п. 2.10 Постанови № 11 в силу припису ст. 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання господарським судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача (прокурора - в разі подання ним відповідного позову).

Відповідно до ч. 2 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.

При цьому, приписи вказаної статті кореспондуються з ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України відповідно до якої господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами.

Пунктом 6 ч. 1 статті 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов'язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов'язкові умови договору відповідно до законодавства.

Конституційний Суд України в п.3.2 Рішення від 10.11.2011р. № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 зазначив, що регулювання договірних цивільних відносин здійснюється як самостійно їх сторонами, так і за участю держави відповідно до положень Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Суд зазначає, що правові засади функціонування депозитарної системи України, порядок реєстрації та підтвердження прав на емісійні цінні папери та прав за ними у системі депозитарного обліку цінних паперів, а також порядок проведення розрахунків за правочинами щодо емісійних цінних паперів визначається Законом України "Про депозитарну систему України".

Згідно зі ст. 3 Закону України "Про цінні папери та фондовий ринок" цінні папери - документи встановленої форми з відповідними реквізитами, що посвідчують грошові або інші майнові права, визначають взаємовідносини особи, яка їх розмістила (видала), і власника, та передбачають виконання зобов'язань згідно з умовами їх розміщення, а також можливість передачі прав, що випливають із цих документів, іншим особам.

У відповідності до ч.3 ст.3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» бездокументарним цінним папером є обліковий запис на рахунку в цінних паперах у системі депозитарного обліку цінних паперів.

Відповідно до положень ч.4 ст. 3 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» іменні емісійні цінні папери існують виключно в бездокументарній формі. При цьому права на цінний папір та права за цінним папером, що існують в бездокументарній формі, належать власникові рахунка в цінних паперах, відкритого в депозитарній установі.

Згідно ч. 1 ст.8 Закону України «Про депозитарну систему України» підтвердженням прав на цінні папери та прав за цінними паперами, що існують в бездокументарній формі, а також обмежень прав на цінні папери у певний момент часу є обліковий запис на рахунку в цінних паперах депонента в депозитарній установі.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про депозитарну систему України» система депозитарного обліку цінних паперів - сукупність інформації, записів про емісійні цінні папери (вид із зазначенням типу, номінальна вартість і кількість, обмеження обігу тощо) на рахунках у цінних паперах власників таких рахунків, про емітентів, власників цінних паперів, що мають права за цінними паперами та права на цінні папери, обмежень прав на цінні папери, уповноважених ними осіб, управителів, заставодержателів, інших осіб, наділених відповідними правами щодо цінних паперів, яка містить дані, що дають змогу ідентифікувати емісійні цінні папери і зазначених осіб, реєстр кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів), а також інша передбачена законодавством інформація (далі - система депозитарного обліку).

За приписами ст. 6 Закону України "Про депозитарну систему України" облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами, Національним банком України у визначених цим Законом випадках і депозитаріями -кореспондентами чи їх клієнтами, а облік цінних паперів і прав за цінними паперами - виключно Центральним депозитарієм або Національним банком України. Внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника здійснюється виключно депозитарними установами (у визначених законодавством випадках - Національним банком України або депозитаріями-кореспондентами), в установленому Комісією порядку, зокрема, на підставі рішення суду або уповноваженого законом державного органу або його посадової особи.

Згідно ч. 1 ст.9 Закону України «Про депозитарну систему України» в Україні може існувати лише один Центральний депозитарій, на який покладено функції з забезпечення формування та функціонування системи депозитарного обліку цінних паперів. Центральний депозитарій - юридична особа, що функціонує у формі публічного акціонерного товариства відповідно до Закону України "Про акціонерні товариства" з урахуванням особливостей, установлених цим Законом. Акціонерне товариство набуває статусу Центрального депозитарію з дня реєстрації Комісією в установленому порядку Правил Центрального депозитарію.

Відповідно до норм п.п. 1-6, 8 ч. 8 ст.9 Закону України «Про депозитарну систему України» до виключної компетенції Центрального депозитарію належать: зарахування цінних паперів у систему депозитарного обліку, їх облік та зберігання, а також списання цінних паперів у зв'язку з їх погашенням та/або анулюванням; ведення обліку зобов'язань емітента за цінними паперами власних випусків стосовно кожного випуску цінних паперів на підставі депонування глобального сертифіката та/або тимчасового глобального сертифіката; зберігання глобальних сертифікатів та тимчасових глобальних сертифікатів; здійснення нумерації (кодифікації) цінних паперів відповідно до міжнародних норм, ведення реєстру кодів цінних паперів (міжнародних ідентифікаційних номерів цінних паперів); складення реєстрів власників іменних цінних паперів; зберігання інформації про осіб, визначених на надання емітенту реєстру власників іменних цінних паперів; відкриття та ведення рахунків у цінних паперах емітентів.

Суд зазначає, що порядок провадження депозитарної діяльності Центральним депозитарієм та депозитарними установами, в тому числі з надання послуг із зберігання та обліку цінних паперів, обліку і обслуговування набуття, припинення та переходу прав на цінні папери на рахунках у цінних паперах, вимоги до порядку проведення операцій на рахунках у цінних паперах та їх видів, порядку внесення змін до системи депозитарного обліку стосовно цінних паперів конкретного власника тощо, чітко врегульована на законодавчому рівні та визначається, зокрема, Законом України «Про депозитарну систему», Положенням про провадження депозитарної діяльності, затвердженим рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 23.04.2013 року №735 (далі - Положення), а також Правилами Центрального депозитарію цінних паперів, затверджених рішенням Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" (протокол від 04.09.13 № 4) (далі - Правила) та іншими нормативно-правовими актами Комісії.

Згідно з вимогами розділу VI Закону України «Про депозитарну систему України» визначено, що: ліцензії на провадження депозитарної діяльності депозитарію цінних паперів, депозитарної діяльності зберігана цінних паперів, діяльності з ведення реєстру власників іменних цінних паперів та розрахунково-клірингової діяльності, видані Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку до дня опублікування цього Закону, діють до дня набрання чинності цим Законом (пункт 6 Закону);

емітенти іменних емісійних цінних паперів повинні протягом трьох місяців з дня реєстрації Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку Правил Центрального депозитарію цінних паперів (рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 01.10.13 № 2092) забезпечити їх існування в бездокументарній формі та укласти договір з Центральним депозитарієм цінних паперів про обслуговування емісії цінних паперів (пункт 9 Закону);

депозитаріям цінних паперів протягом року з дня опублікування цього Закону, з урахуванням вимог Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, забезпечити передання всіх глобальних сертифікатів на зберігання Національному депозитарію України (пункт 13 Закону);

після набрання чинності цим Законом розпорядження (операції) емітентів цінних паперів, глобальні сертифікати яких було депоновано в іншому депозитарії, виконуються Національним депозитарієм України тільки після укладення відповідного договору про обслуговування емісії цінних паперів з Національним депозитарієм України (пункт 14 розділу VI Закону).

До 11.10.2013 року включно діяв Закон України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні», відповідно до ст. 7 якого між емітентом та депозитарієм укладався саме договір про обслуговування емісії цінних паперів. Саме, з огляду на вказані приписи Закону України «Про Національну депозитарну систему та особливості електронного обігу цінних паперів в Україні» між Центральним депозитарієм та емітентом - ТОВ «Классік-Ассістанс» 16.08.2013 року був укладений Договір на обслуговування емісії цінних паперів №Е-7615/п, який припинив свою дію 17.10.2014 року.

Так, 11.10.2012 року набрали чинності положення Закону України «Про депозитарну систему України», якими, а саме пунктом 13 Розділу VI Закону, передбачено обов'язок всіх існуючих на території України депозитаріїв цінних паперів протягом року з дня опублікування Закону (11.10.2012 року в офіційному друкованому виданні Верховної Ради України «Голос України» №191), з урахуванням вимог НКЦПФР, забезпечити передання всіх глобальних сертифікатів на зберігання Центральному депозитарію.

Оскільки нормами Закону та Положення №735 передбачається інший договір (з іншими умовами) на підставі якого Центральний депозитарій надає депозитарні послуги емітентам цінних паперів, НКЦПФР зобов'язала протягом року з дня набрання чинності Законом України «Про депозитарну систему України» здійснити дії щодо приведення договорів про обслуговування емісії цінних паперів, укладених емітентами до набрання чинності Законом, у відповідність до Вимог НКЦПФР, а саме, укласти договір про обслуговування випусків цінних паперів. При цьому, такий договір повинен повністю відповідає Вимогам НКЦПФР (зазначених вище).

Таким чином, законодавець на законодавчому рівні визначив подальше місце зберігання обслуговування всіх глобальних сертифікатів цінних паперів (передача відбувалася у чіткій відповідності з вимогами, визначеними Комісії у відповідному рішенні/ положенні; про факт переді глобальних сертифікатів Емітента на обслуговування до Відповідача Емітент був повідомлений в порядку та у строки, визначені нормативними документами НКЦПФР), а також порядок подальшої взаємодії Центрального депозитарію з емітентами цінних паперів, а саме - на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів, умови якого відповідають Вимогам НКЦПФР та нормам Закону. А отже, укладання договору про обслуговування випусків цінних паперів відбувалося в зв'язку з вимогами, встановленими Законом та Вимогами НКЦПФР (як державного регулятора на ринку цінних паперів).

Зокрема, як встановлено за матеріалами справи та рішенням Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/18806/16, на виконання рішення НКЦПФР № 1413 від 06.08.2013 року та з метою приведення договірних правовідносин між сторонами у відповідність до Закону України «Про депозитарну систему України», 17.10.2014 року між ПАТ "Національний депозитарій України" (Центральний депозитарій) та ТОВ "Классік-Ассістанс" (емітент) був укладений Договір про обслуговування випусків цінних паперів №08-6983.

Порядок передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування до Центрального депозитарію цінних паперів був затверджений рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 26.03.2013 № 430 (далі - Порядок № 430).

Так, Пунктом 7 розділу II Порядку передбачено, що з дати підписання Розрахунковим центром та Центральним депозитарієм акту приймання-передавання, яким оформлюється передача глобальних сертифікатів/тимчасових глобальних сертифікатів, виконавцем усіх послуг, що до цієї дати надавалися Розрахунковим центром емітентам, є Центральний депозитарій.

Положеннями пункту 8 розділу II вказаного Порядку встановлено, що у разі приймання глобальних/тимчасових глобальних сертифікатів, Центральний депозитарій не пізніше наступного за датою передачі операційного дня відкриває рахунки у цінних паперах відповідним емітентам - клієнтам Розрахункового центру на підставі документів, отриманих від Розрахункового центру, та депонує відповідні глобальні/тимчасові глобальні сертифікати.

Випуски облігацій емітента ТОВ «Классік-Ассістанс» (код за ЄДР 32377407) серії Е (UA), серії F (UA), серії І (UA) до набрання чинності Закону України "Про депозитарну систему України» обліковувались в депозитарії ПАТ «Розрахунковий центр з обслуговування договорів на фінансових ринках» (правонаступник ПАТ «Всеукраїнський депозитарій цінних паперів»).

Відповідно до рішення Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 09.07.2013 № 1188 «Щодо погодження плану - графіка передачі цінних паперів на депозитарне обслуговування до ПАТ «Національний депозитарій України» зазначені випуски були переведені на обслуговування до Центрального депозитарія цінних паперів.

Отже, цінні папери випусків емітента (ТОВ "Классік-Ассістанс") за міжнародними ідентифікаційними номерами UA, UA, UA, UA, UA, UA, UA, UA, UA , UA від 12.08.2013 року були зараховані до системи депозитарного обліку Центрального депозитарію.

Як зазначалосьсудом вище, діяльність відповідача як Центрального депозитарію чітко врегульована на законодавчому рівні, зокрема, регулюється Законом України «Про депозитарну систему України», Положенням про провадження депозитарної діяльності, затвердженого рішенням НКЦПФР від 23.04.2013 року №735 (далі - Положення №735), Правилами (зареєстрованими НКЦПФР), а також іншими нормативно-правовими актами НКЦПФР.

Депозитарні послуги, що відповідно до норм Закону України «Про депозитарну систему України» можуть надаватися виключно Центральним депозитарієм, останній надає на підставі відповідних договорів, укладання передбачено ст.5 Закону.

Зокрема, відповідно ч.3 ст.5 Закону Центральний депозитарій надає емітентам цінних папер послуги з обслуговування випусків цінних паперів та корпоративних операцій емітента виключно на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів.

Договори про обслуговування випусків цінних паперів укладаються Центральним депозитарієм з усіма емітентами, які звертаються до Центрального депозитарію, на однакових умовах, оприлюднених на веб-сайті Центрального депозитарію www.csd.ua.

При цьому згідно з ч. 3 ст. 5 Закону України «Про депозитарну систему України» рахунок у цінних паперах емітента відкривається емітенту Центральним депозитарієм або, у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів; на рахунку в цінних паперах емітента на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів у порядку, встановленому Комісією, а у випадках, встановлених цим Законом, - Національним банком України, зберігаються та обліковуються цінні папери власних випусків емітента та обмеження прав на цінні папери; договір про обслуговування випусків цінних паперів укладається між емітентом і Центральним депозитарієм або між емітентом і Національним банком України, відповідно до якого Центральний депозитарій або Національний банк України здійснює обслуговування корпоративних операцій емітента відповідно до встановленої цим Законом компетенції.

Вимоги до договорів, зазначених у попередніх частинах цієї статті, в тому числі права та обов'язки сторін договору, встановлюються Комісією, крім випадків, якщо стороною договору є Національний банк України (ч. 7 ст. 5 вказаного Закону).

Так, вимоги до договору про обслуговування випусків цінних паперів між емітентом і Центральним депозитарієм (далі - Договір), затверджені рішенням Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку від 06.08.2013 року № 1413 «Про затвердження Вимог до договору про обслуговування випусків цінних паперів між емітентом і Центральним депозитарієм», зареєстровані в Міністерстві юстиції України 02 вересня 2013 року за № 1500/24032 (далі - Вимоги).

Відповідно до п. 3 розділу І Вимог Договір укладається між емітентом і Центральним депозитарієм, та відповідно до якого Центральний депозитарій відкриває рахунок у цінних паперах емітенту та здійснює обслуговування корпоративних операцій емітента відповідно до встановленої Законом України "Про депозитарну систему України" компетенції.

Пунктом 4 розділу І Вимог передбачено, що за згодою емітента Договір може укладатися шляхом приєднання емітента до запропонованого Центральним депозитарієм Договору в цілому відповідно до Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. У разі якщо укладення Договору відбувається шляхом приєднання емітента до запропонованого Центральним депозитарієм Договору, текст такого Договору та зміни до нього мають бути оприлюднені на веб-сайті Центрального депозитарію. При укладенні Договору шляхом приєднання Центральний депозитарій зобов'язаний забезпечити інформування емітента про всі умови такого Договору, про порядок припинення дії Договору, а також про всі зміни до нього. При укладенні Договору Центральний депозитарій не має права обмежувати право емітента на укладення Договору з Центральним депозитарієм у формі єдиного документа, визначеного цим пунктом.

Центральний депозитарій не має права відмовити емітенту в укладенні Договору у разі звернення емітента до Центрального депозитарію та надання документів, передбачених законодавством для укладення Договору та надання послуг.

Вимоги передбачають порядок укладання договору, який обумовлений Вимогами, зокрема, п.4 розділу І Вимог, а також договір передбачає обов'язок емітента здійснювати оплату послуг Центрального депозитарію згідно з умовами та строками, передбаченими договором та тарифами Центрального депозитарію (п.п. 4 пункту 4 розділу II Вимог).

Згідно з п. 3 розділу II Вимог предметом Договору є надання Центральним депозитарієм послуг з депозитарного обслуговування випусків цінних паперів та корпоративних операцій емітента, у тому числі надання Центральним депозитарієм послуг щодо забезпечення погашення емітентом боргових цінних паперів, а також виплати доходів за цінними паперами відповідно до компетенції щодо обліку цінних паперів, встановленої Законом України "Про депозитарну систему України", шляхом зарахування коштів, переказаних емітентом на рахунок Центрального депозитарію, відкритий у Розрахунковому центрі з обслуговування договорів на фінансових ринках, для їх подальшого переказу отримувачам відповідно до встановленої цим Законом компетенції. Договором можуть бути передбачені додаткові послуги, надання яких не заборонено законодавством.

Права та обов'язки сторін визначено у пункті 4 розділу II Вимог.

Договір має містити інформацію про вартість послуг Центрального депозитарію, яка встановлюється у розмірі, передбаченому тарифами Центрального депозитарію, або вказівку на те, що емітент погоджується з тарифами, встановленими Центральним депозитарієм на дату укладення Договору. Максимальні та мінімальні розміри тарифів на оплату послуг Центрального депозитарію можуть встановлюватися Центральним депозитарієм за погодженням з Національною комісією з цінних паперів та фондового ринку та Антимонопольним комітетом України. Емітент оплачує послуги Центрального депозитарію згідно з укладеним Договором та відповідно до затверджених тарифів Центрального депозитарію. Умови оплати послуг мають бути деталізовані з видів оплат, що нараховуються емітенту за тримані послуги (пункт 5 розділу II Вимог).

Окрім того згідно вимог Договір містить інформацію про тривалість розрахункового періоду надання послуг; порядок здійснення емітентом попередньої (авансової) та наступної оплати; умови, періодичність та порядок надання емітенту актів та розшифровок нарахованої до оплати суми за надані послуги (п.5 розділу II Вимог), передбачає обов'язок емітента дотримуватися Правил та інших внутрішніх документів Центрального депозитарію в частині взаємовідносин емітента та Центрального депозитарію (п.п.4. пункту 4 розділу II Вимог), та передбачає обов'язок Центрального депозитарію дотримуватися під час здійснення обслуговування випусків цінних паперів та корпоративних операцій емітента вимог законодавства про депозитарну систему України (п.п.2 пункту 4 розділу II Вимог).

Відповідно до пункту 7 розділу II Вимог у Договорі визначаються відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов Договору і порядок розгляду спорів (визначаються, зокрема, умови, за яких сторони звільняються від відповідальності, а також застереження щодо порядку вирішення спорів, що можуть виникнути між сторонами в процесі виконання Договору). Відповідальність емітента та Центрального депозитарію зазначається у Договорі відповідно до закону.

Щодо посилань позивача обґрунтування позовних вимог на те, що умови п.3.4. Договору про обслуговування випусків цінних паперів порушують законні права та інтереси клієнтів Центрального депозитарію через невідповідність вимогам ст.509 ЦК України, а також твердження про те, що тарифи, умови та порядок оплати послуг ПАТ "Національний депозитарій України" за надані послуги законодавством не врегульовані, суд зазначає, що Правилами, затвердженими рішенням Наглядової ради ПАТ "Національний депозитарій України" № 4 від 04.09.2013 р. (далі - Правила), встановлено умови та порядок оплати, а також порядок визначення розміру вартості послуг, що надаються позивачем.

Так, пунктом 8 розділу І Правил передбачено, що оплата клієнтами послуг Центрального депозитарію здійснюється відповідно до затверджених Центральним депозитарієм тарифів на депозитарні послуги (переліку та вартості послуг), що діють на момент надання послуг клієнту.

Тарифи (перелік та вартість послуг) Центрального депозитарію та зміни до них розміщуються на веб-сайті Центрального депозитарію www.csd.ua. Клієнти Центрального депозитарію, що є учасниками СОІ, повідомляються про такі зміни шляхом їх безпосереднього повідомлення засобами СОІ з одночасним оприлюдненням таких змін на офіційному веб-сайті Центрального депозитарію www.csd.ua.

Оплата послуг здійснюється на підставі актів про надання послуг або рахунків-фактур, які Центральний депозитарій надсилає на адресу клієнта, безпосередньо вказану ним у анкеті рахунку як адреса для поштових відправлень, а у випадку, якщо така адреса не визначена клієнтом, зазначені документи направляються на адресу місцезнаходження клієнта. Також зазначені документи можуть надаватися клієнту у інший спосіб, встановлений за домовленістю сторін. Зокрема, емітент може отримати такий акт особисто в приміщенні Центрального депозитарію за його місцезнаходженням. Також, емітенти мають змогу отримувати такі акти самостійно в електронному вигляді шляхом його формування на офіційному веб-сайті Центрального депозитарію.

Центральний депозитарій має право в односторонньому порядку змінити порядок оплати, вартість послуг та порядок надання клієнту рахунків-фактур або актів про надання послуг, повідомивши про це клієнта шляхом розміщення відповідної інформації на веб-сайті Центрального депозитарію www.csd.ua не пізніше ніж за 15 (п'ятнадцять) робочих днів до початку застосування таких змін. Клієнти Центрального депозитарію, що є учасниками СОІ, повідомляються про такі зміни шляхом їх безпосереднього повідомлення засобами СОІ з одночасним оприлюдненням таких змін на офіційному веб-сайті Центрального депозитарію www.csd.ua. При цьому зміна розміру вартості послуг Центрального депозитарію може відбуватись не частіше ніж один раз на рік. У договорах з клієнтами обов'язково зазначається право Центрального депозитарію в односторонньому порядку змінити порядок оплати, вартість послуг.

При цьому у разі наявності заперечень зі сторони емітента цінних паперів щодо обсягу та якості наданих послуг, наданих Центральним депозитарієм та відображених в акті-рахунку про надання послуг, емітент, відповідно до п.3.4 Договору приєднання, має право надати відповідне заперечення Центральному депозитарію, яке буде розглянуте та за яким буде прийняте обґрунтоване рішення.

Таким чином, вказаний пункт п.3.4 Договору приєднання встановлює порядок приймання емітентом наданих Центральним депозитарієм послуг, який виключає беззаперечний обов'язок оплати емітентом депозитарним послуг у разі незгоди останнього з якістю та обсягом наданих послуг. Крім того, згідно п.3.5 зазначеного правочину, у разі надання Центральним депозитарієм послуг неналежної якості або не в повному обсязі, емітенту повертаються перераховані Центральному депозитарію за такі послуги кошти шляхом перерахування їх на рахунок емітента.

У зв'язку з вищевикладеним суд доходить висновку, що пункт п.3.4 Договору про обслуговування випусків цінних паперів (шляхом приєднання) жодним чином не порушує законні права та інтереси клієнтів Центрального депозитарію.

Порядок оплати послуг Центрального депозитарію встановлюється договором з урахуванням вимог цих Правил. Клієнт зобов'язаний дотримуватись вимог Центрального депозитарію щодо розміру та порядку оплати послуг Центрального депозитарію. У випадку порушення клієнтом умов оплати послуг Центральний депозитарій застосовує до клієнта штрафні санкції у розмірі та порядку, визначених договором, та/або припиняє проведення будь-яких операцій за розпорядженнями клієнта.

Клієнт зобов'язаний сплачувати вартість наданих Центральнім депозитарієм послуг відповідно до тарифів та вимог законодавства.

Аналогічні умови щодо оплати послуг Центрального депозитарію визначені й в рішенні НКЦПФР від 06.08.2013 року № 1413 "Про затвердження вимог до договору про обслуговування випусків цінних паперів між емітентом і Центральним депозитарієм".

Отже, позиція позивача про те, що умови, тарифи та порядок оплати послуг Центрального депозитарію не врегульовані чинним законодавством України, спростовуються зазначеними вище нормами.

Також чинним законодавством Центральному депозитарію не заборонено застосувати в Договорі про обслуговування випусків цінних паперів умови попередньої оплати депозитарних послуг, навпаки така можливість (передбачати в договорі про обслуговування випусків цінних паперів авансового платежу) прямо передбачена у Вимогах.

Частішою 6 ст. 179 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання зобов'язані укладати договори з усіма споживачами їхніх послуг. Законодавством можуть бути передбачені обов'язкові умови таких договорів.

З огляду на вищевикладене, умови Договору про обслуговування випусків цінних паперів є умовами, що визначені державним регулятором ринку цінних паперів як такі, виключно на підставі яких Центральний депозитарій має право надавати депозитарні послуги емітентам цінних паперів.

Здійснивши аналіз умов оспорюваного позивачем запропонованого Національним депозитарієм Договору про обслуговування випусків цінних паперів (на умовах договору приєднання), опублікованого на офіційному веб-сайті Центрального депозитарію, суд дійшов висновку, що умови вказаного правочину відповідають положенням законодавства, в тому числі вимогам НКЦПФР та Закону України «Про депозитарну систему України».

Поряд із цим суд наголошує, що преамбулою Рішення НКЦПФР від 06.08.2013 №1413, яким затверджені вимоги до договору про обслуговування випусків цінних паперів між емітентом і Центральним депозитарієм, встановлено обов'язок протягом року з дня набрання чинності Законом України «Про депозитарну систему України» здійснити дії щодо приведення договорів про обслуговування емісії цінних паперів, укладених емітентами до набрання чинності Законом, у відповідність до Вимог НКЦПФР, а саме, укласти договір про обслуговування випусків цінних паперів. При цьому, такий договір, запропонований відповідачем на умовах договору приєднання, як і повинен, повністю відповідає Вимогам НКЦПФР як державного регулятора на ринку цінних паперів та Закону України «Про депозитарну систему України».

Відносно тверджень позивача щодо нікчемності Договору приєднання як такого, що порушує публічний порядок суд зазначає, що за приписами ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

З правового аналізу зазначених норм слідує, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його укладення, не потребує додаткового визнання недійсним у судовому порядку та не створює для сторін будь-яких правових наслідків.

Згідно ст. 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Як роз'яснено в п. 3.7 постанови №11, необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства (ч.1 ст.207 ГК України), є наявність наміру хоча б у однієї з сторін щодо настання відповідних наслідків. До господарських договорів, що підпадають під ознаки відповідної норми, слід відносити ті, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави і спрямовані, зокрема, на: використання всупереч законові державної або комунальної власності; незаконне заволодіння, користування розпорядження (в тому числі відчуження) об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (статті 14, 15 Конституції України); відчуження викраденого майна; виробництво і відчуження певних об'єктів, вилучених або обмежених у цивільному обігу (відповідні види зброї, боєприпасів, наркотичних засобів, іншої продукції, що має властивості, небезпечні для життя та здоров'я громадян, тощо); виготовлення і поширення літератури та іншої продукції, що пропагує війну, національну, расову чи релігійну ворожнечу; приховування від оподаткування доходів, інше ухилення від сплати податків; виготовлення чи збут підробних документів і цінних паперів; незаконне вивезення за кордон валютних коштів, матеріальних чи культурних цінностей; використання власного майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян.

Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов'язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладуваного договору і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків.

Отже, оспорюваний позивачем Договір про обслуговування випусків цінних паперів (умови договору про обслуговування випусків цінних паперів) на умовах договору приєднання не можна вважати таким, що порушує публічний порядок, оскільки не спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами Компанії, використання її майна на шкоду інтересам суспільства, правам, свободі і гідності громадян, тобто цей договір не посягає на суспільні, економічні та соціальні основи держави, а тому не підпадає під ознаки нікчемного правочину в розумінні ст. 228 ЦК України.

Таким чином, оскільки, враховуючи вищевикладене, судом також не встановлено ознак, необхідних для кваліфікації спірного правочину як такого, що порушує публічний порядок, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог позивача в цій частині.

Щодо тверджень позивача про протиправне примушення клієнтів, в т.ч. емітенту - ТОВ «Классік-Ассістанс» зі сторони відповідача як Центрального депозитарію до укладення Договору приєднання на запропонованих ним умовах за відсутності альтернативи суд зазначає, що відмова у виконання розпорядження на проведення корпоративної операції за відсутністю договору про обслуговування випусків цінних паперів не є змушуванням емітента зі сторони відповідача до укладення зазначеного договору, як це стверджує позивач, а є вимогою законодавця.

Окрім цього суд зауважує, що відповідно до пункту 3 розділу 1 Правил Центрального депозитарію цінних паперів, затверджених рішенням Наглядової ради Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" (протокол від 04.09.13 № 4), між емітентом та Центральним депозитарієм укладається договір про обслуговування випусків цінних паперів, згідно з яким Центральний депозитарій відкриває рахунок у цінних паперах емітенту та здійснює обслуговування корпоративних операцій емітента відповідно до цих Правил, Регламенту та Положення про СОІ.

Договір може укладатися шляхом приєднання емітента до запропонованого Центральним депозитарієм договору в цілому відповідно до Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України. В такому випадку договір про обслуговування випусків цінних паперів вважається укладеним з дня отримання Центральним депозитарієм від емітента заяви про приєднання до встановлених Центральним депозитарієм умов договору про обслуговування випусків цінних паперів, що укладаються у формі приєднання.

При цьому суд звертає увагу на той факт, що, як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Классік-Ассістанс" як емітент звернулося до Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" із заявою про приєднання до умов договору про обслуговування випуску цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року, копія якої надана відповідачем, відповідно до якої емітент - ТОВ "Классік-Ассістанс", керуючись ст. 634 ЦК України, шляхом подання даної заяви приєднується до встановлених Центральним депозитарієм умов договору про обслуговування випусків цінних паперів, розміщених на веб-сайті Публічного акціонерного товариства "Національний депозитарій України" www.csd.ua.

Як вбачається зі змісту вказаної заяви, емітент засвідчив, що він ознайомлений з умовами, договору про обслуговування випусків цінних паперів, розміщеними на веб-сайті центрального депозитарію www.csd.ua, погоджується з ними та зобов'язується їх виконувати; емітент засвідчив, що він ознайомлений з правилами центрального депозитарію цінних паперів, регламентом провадження депозитарної діяльності центрального депозитарію цінних паперів, розміщеними на веб-сайті центрального депозитарію www.csd.ua, погоджується з ними та зобов'язується їх виконувати.

Отже, емітент - ТОВ "Классік-Ассістанс" самостійно та добровільно обрав спосіб укладання Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року шляхом подання відповідачу підписаної заяви про приєднання до його умов, у відповідності до приписів чинного законодавства.

Окрім цього, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що невиконання відповідачем розпоряджень емітента, а саме №№ 64, 65, 66 від 08.10.2014 року, які передбачали проведення депозитарної операції для обслуговування корпоративної операції емітента: операції переказу на рахунок емітента, викуплених емітентом у власника цінних паперів, унеможливило здійснення переходу прав на цінні папери від позивача до емітента у встановлений чинним законодавством спосіб і призвело до порушення законних прав та інтересів як позивача, так і емітента, протиправно позбавивши їх законних прав розпоряджатися належною власністю, а також унеможлививши виконання депозитарною установою ПАТ «Український професійний банк» своїх договірних зобов'язань.

Суд зазначає, що відмова відповідача від виконання розпоряджень емітента була спричинена порушенням емітентом своїх обов'язків перед відповідачем, а саме неоплатою емітентом вартості послуг або штрафних санкцій Центрального депозитарію, та відсутністю договору про обслуговування випусків цінних паперів.

Наразі, в абз.16 п.12 глави 3 розділу V Положення №735, яке визначає порядок провадження депозитарної діяльності Центральним депозитарієм та депозитарними установами, встановлено, що підставою для відмови Центрального депозитарію у взятті до виконання розпорядження та/або у виконанні депозитарної операції є несплата клієнтом Центрального депозитарію депозитарних послуг за умови, якщо це передбачено відповідним договором (зокрема, договором про обслуговування випуску цінних паперів).

Аналогічні положення містять п. 6.8 Договору про обслуговування емісії цінних паперів №Е-7615/п від 16.08.2013 року, який припинив свою дію 17.10.2014 року, та Договору про обслуговування випусків цінних паперів №ОВ- 6983 від 17.10.2014 року, які включають право Центрального депозитарію відмовити у взятті до виконання розпорядження та/або у виконанні депозитарної операції у разі несплати клієнтом Центрального депозитарію депозитарних послуг.

При цьому зазначені положення Договорів не суперечать ч. 3 ст. 538 ЦК України, згідно якої у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Зокрема, на момент надання відповідачем відмови у виконанні розпоряджень емітента, заборгованість останнього перед відповідачем за Договором №Е-7615/п від 16.08.2013 року становила 35 791,02 гри. згідно Акту-рахунку про надання послуг №АЕ-90250 від 30.09.2014 року.

Отже, право Центрального депозитарію відмовитися від виконання розпоряджень емітента (тобто від надання частини послуг) у разі не оплати ним вартості послуг передбачене законодавством, а також умовами договорів, що були укладені між Центральним депозитарієм та емітентом, а тому не спростовує обов'язку емітента оплатити належним чином надані послуги.

З огляду на викладене твердження позивача про те, що позивач як Центральний депозитарій неправомірно припинив надання частини послуг, а також неправомірно вимагає плати за надання інших депозитарних послуг, є безпідставними та такими, що не узгоджуються із встановленими обставинами у справі.

Частиною четвертою статті 75 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічна положення знайшли своє відображення в пункті 2.6 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 18 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції», згідно якої не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом.

В свою чергу підстави, підставність та правомірність відмови Центрального депозитарію у виконанні розпоряджень емітента, а також доводи та заперечення щодо них ТОВ «Классік-Ассістанс», були предметом розгляду Господарським судом міста Києва під час вирішення спору у справі № 910/8201/16 за позовом ТОВ «Классік-Ассістанс» до Центрального депозитарію про визнання недійсним договору про обслуговування випусків цінних паперів, рішенням від 25.07.2016 року у якій позовні вимоги задоволено частково. Вказане рішення залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 09.11.2016 року та Вищого господарського суду України від 14.02.2017 року.

Окрім цього, обставини щодо наявності у Національного депозитарію правомірних підстав для відмови у виконанні розпоряджень емітента також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 року, яким відмовлено в задоволенні позову ТОВ "Классік-Ассістанс" про: визнання протиправною відмови Центрального депозитарію від виконання покладених на нього Законом України "Про депозитарну систему України" функцій та послуг, в тому числі за розпорядженнями клієнтів; визнання недійсним запропонованого Публічним акціонерним товариством "Національний депозитарій України", яке виконує визначені Законом України "Про депозитарну систему України" функції Центрального депозитарію, договору приєднання, а саме Умов Договору про обслуговування випусків цінних паперів; визнання недійсним Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року, укладеного між ПАТ "Національний депозитарій України" та ТОВ "Классік-Ассістанс". Вказане рішення залишене без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 13.03.2017 року та Вищого господарського суду України від 03.07.2017 року.

За таких обставин суд вважає встановленими вищезазначеними рішеннями Господарського суду міста Києва від 25.07.2016 року у справі № 910/8201/16 та від 12.01.2017 року у справі № 910/18806/16, які набрали законної сили, факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за Договором про обслуговування емісії цінних паперів №Е-7615/п від 16.08.2013 року та Договором про обслуговування випусків цінних паперів №ОВ- 6983 від 17.10.2014 року, а також факт законності та обґрунтованості відмови Центрального депозитарію у виконанні розпоряджень емітента (№ 64, 65, 66 від 08.10.2014 року). При цьому вказані факти відповідно до норм ГПК та роз'яснень Пленуму Вищого господарського суду України є преюдиційними і доказування не потребують.

Таким чином, оскільки фактичні обставини (в частині, що стосується правовідносин за участю, зокрема, ТОВ «Классік-Ассістанс» та Центрального депозитарію, в тому числі щодо відмови у виконання розпоряджень емітента) як такі, що в силу імперативних вимог статті 75 Господарського процесуального кодексу України мають преюдиціальне значення для даної справи, встановлені рішеннями Господарського суду міста Києва у справах № 910/8201/16 та № 910/18806/16, які набрали законної сили, послання позивача в обґрунтування позовних вимог на факт невиконання відповідачем розпоряджень емітента як підстав неможливості здійснення переходу прав на цінні папери від позивача до емітента та порушення прав власників цінних паперів є такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та нормах чинного законодавства, отже судом до уваги не приймаються.

При цьому в позовній заяві позивач стверджує, що відповідач в порушення прав власників цінних паперів відмовився від надання депозитарних послуг емітенту в односторонньому порядку, а отже в односторонньому порядку припинив виконання своїх публічних зобов'язань, визначених законодавством.

Разом з тим, судом встановлено, що Національний депозитарій продовжує надавати емітенту послуги з депозитарного обслуговування випусків цінних паперів емітента на постійній основі без окремих розпоряджень емітента та до яких, зокрема, відносяться послуги зі зберігання глобальних сертифікатів та тимчасових глобальних сертифікатів емітента, послуги з обслуговування випусків цінних паперів (в тій частині, що надаються без розпоряджень емітента), облік та зберігання раніше зарахованих до системи депозитарного обліку цінних паперів емітента, послуги з обліку зобов'язань емітента за цінними паперами власних випусків, тощо. Зазначені депозитарні послуги Центральним депозитарієм надаються емітенту на підставі укладеного Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року, щомісячна вартість та обсяг таких послуг відображаються в актах - рахунках про надання послуг, які надсилаються Центральним депозитарієм Емітенту щомісяця до 15 числа місяця, наступного за місяцем, в якому надавалися послуги.

Припинення проведення операцій (про що вказує позивач та правомірність якого встановлено судом), мало місце з боку Центрального депозитарію 01.09.2014 року за розпорядженнями емітента №№ 64, 65 та 66 від 08.10.2014 року.

Також позивачем в позовній заяві заявлені вимоги про зобов'язання Центрального депозитарію здійснити за розпорядженнями емітента ТОВ «Классік-Ассістапс» операції із зарахування на його рахунок в Центральному депозитарії іменних процентних облігацій Товариства з обмеженою відповідальністю «Классік-Ассістанс» від їх власників та надати емітенту ТОВ «Классік-Ассістанс» належну йому інформацію, зокрема реєстри власників емітованих ним цінних паперів.

Суд зазначає, що згідно Закону України «Про депозитарну систему України» клієнтами Центрального депозитарію є емітенти цінних паперів, Національний банк України, депозитарні установи, депозитарії-кореспонденти, клірингові установи та Розрахунковий центр. При цьому статус клієнта Центрального депозитарію особа отримує шляхом укладення визначеного Законом договору та відкриттям рахунку у цінних паперах в Центральному депозитарії, на якому Центральний депозитарій у порядку встановленому внутрішніми документами та чинним законодавством проводить депозитарні операції.

Так, відповідно до ч.3 ст.5 вказаного Закону на рахунку в цінних паперах емітента на підставі договору про обслуговування випусків цінних паперів, що укладається між емітентом та Центральним депозитарієм, у порядку, встановленому НКЦПФР, зберігаються та обліковуються цінні папери власних випусків емітента та обмеження прав на цінні папери, а також відповідно до умов такого договору здійснює обслуговування корпоративних операцій емітента відповідно до встановленої Законом компетенції.

Відповідно до пп. 1,4 п. 1 глави 2 розділу V Положення № 735, яке визначає порядок провадження депозитарної діяльності Центральним депозитарієм, Центральний депозитарій здійснює обслуговування операцій щодо цінних паперів за розпорядженнями клієнтів чи керуючих рахунком клієнтів; внаслідок виконання безумовної операції щодо цінних паперів відповідно до вимог законодавства (у разі спадкування та правонаступництва - за рахунками в цінних паперах спадкодавця/юридичної особи, що припинилася, рішення суду чи уповноваженого законом органу державної влади або його посадової особи тощо) - на підставі відповідних оригіналів документів або їх копій, які підтверджують наявність підстав для проведення депозитарних операцій.

Правилами Центрального депозитарію, що затверджені НКЦПФР відповідно до вимог Закону, та які визначають загальний порядок надання Центральним депозитарієм послуг, пов'язаних із провадженням депозитарної діяльності та проведення ним операцій у системі депозитарного обліку, а саме п. 2.7 розділу III Правил встановлено, що підставою для виконання депозитарної операції з переказу цінних паперів на рахунок у цінних паперах емітента з рахунку у цінних паперах депозитарної установи внаслідок придбання емітентом у власників розміщених ним цінних паперів, здійснюється Центральним депозитарієм за умови отримання, зокрема, розпорядження емітента про переказ на його рахунок викуплених у власну паперів з рахунку в цінних паперах депозитарної установи, у якої відкритий рахунок власнику.

Відповідно до ч. 3 ст.24 Закону України «Про депозитарну систему України» інформація, що міститься у системі депозитарного обліку, надається власнику інформації або його представникові відповідно до умов договору, або іншим особам у передбачених законом випадках.

Згідно ч. 5 ст.22 Закону України «Про депозитарну систему України» реєстр власників іменних цінних паперів складається у разі отримання розпорядження від емітента, а також в інших установлених Комісією випадках.

Згідно ч.4 ст.22 вказаного Закону умови та порядок надання реєстру власників іменних цінних паперів передбачаються у договорі про обслуговування випусків цінних паперів.

Розділом VI Положення №735 встановлено, що реєстр власників іменних цінних паперів емітента складається Центральним депозитарієм тільки у випадках, перелік яких вказаний в п.8 розділу VI Положення №735, за умови отримання Центральним депозитарієм, зокрема, розпорядження емітента, відповідно до укладеного з ним договору про обслуговування випусків цінних паперів або договору про надання реєстру власників іменних цінних паперів. При цьому, розпорядження емітента в обов'язковому порядку повинно, зокрема, містити інформацію, передбачену абзацами другим - шостим та восьмим пункту 1 розділу VI Положення №735, та повинно бути скріплене підписом розпорядника рахунку в цінних паперах емітента та печаткою емітента або керуючого рахунком у цінних паперах емітента.

Зокрема, згідно з п.п.2.1.11. Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року Центральний депозитарій зобов'язаний надати реєстр власників іменних цінних паперів за розпорядженням емітента або особи, з якою емітентом укладено договір про надання реєстру власників іменних цінних паперів, складеним та оформленим відповідно до законодавства та Регламенту Центрального депозитарію. При цьому, у разі наявності у Емітента заборгованості за депозитарні послуги, Центральний депозитарій, згідно п.п.2.2.3.1.вказаного Договору, має право відмовити у виконанні такого розпорядження до виконання Емітентом своїх зобов'язань за даним Договором.

Отже, враховуючи вищевикладене, депозитарні операції з переказу на рахунок емітента викуплених у власника цінних паперів та надання реєстру власників іменних цінних паперів будуть виконані Центральним депозитарієм за розпорядженнями емітента на умовах Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року, який є чинним, як цього вимагає Закон України «Про депозитарну систему України», в тому числі, за умови оформлення таких розпоряджень відповідно до вимог Регламенту Центрального депозитарію та законодавства, а також за умови виконання емітентом взятих на себе зобов'язань за Договором України «Про депозитарну систему України» (сплати вартості отриманих депозитарних послуг, штрафних санкцій, нарахованих за даним Договором та сплати одноразової плати за відновлення надання послуг), тобто виключно на умовах чинного Договору про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року.

Про умови виконання розпоряджень емітента та відновлення надання послуг позивач, зокрема, був повідомлений листом ПАТ «Національний депозитарій України» від 27.01.2016 року № 222/09, копія якого наявна в матеріалах справи.

Окрім цього суд зазначає, що як вбачається яз фактичних обставин, операції щодо списання цінних паперів, що були ініційовані ТОВ «УФК» на підставі вказаних розпоряджень (наказів) №1, №2, №3 від 22.08.2014 року, поданих ТОВ «Український фінансовий альянс» до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» 14.10.2014 року, не були проведені депозитарною установою (ПАТ «УПБ») в зв'язку з «відмовою контрагента, парного не знайдено», про що депозитарна установа (ПАТ «УПБ») 17.11.2014 року зробила відповідну відмітку на розпорядженнях. Таким чином, відмова у виконанні розпоряджень позивача була надана безпосередньо депозитарною установою, а не Центральним депозитарієм, оскільки послуги ТОВ «Український фінансовий альянс» надає саме депозитарна установа, а не відповідач, та лише 17.11.2014 року, тобто майже через місяць після надання Центральним депозитарієм відмови емітенту у виконанні його розпоряджень (№№ 64, 65 та 66 від 08.10.2014 року), і містить лише вказівку на те, що вказані розпорядження не були виконані через відсутність у контрагента, тобто Центрального депозитарію, належним чином оформленого зустрічного розпорядження емітента щодо зарахування цінних паперів на рахунок емітента, яке могло б бути виконаним відповідачем та було необхідним для проведення відповідної операції згідно з нормами Положення.

При цьому в період з 15.10.2014 року (тобто, з дати відмови Центрального депозитарію у виконанні розпоряджень емітента) по 17.11.2014 року (дату відмови депозитарію ПАТ «УПБ» у виконанні розпоряджень позивача), емітент не був позбавлений можливості вчинити дії, які були необхідні для належного виконання договору №7/14 викупу облігацій емітента від 11 серпня 2014 року, укладеного між емітентом - ТОВ «Классік-Ассістанс» та ТОВ «Український фінансовий альянс», зокрема: укласти з відповідачем договір про обслуговування випусків цінних паперів, погасити заборгованість перед НДУ за надані послуги та повторно подати до Центрального депозитарію відповідні розпорядження, внаслідок яких відбулося б зарахування викуплених у позивача облігацій на рахунок емітента. Проте, як вбачається наявних матеріалів справи, емітент не здійснив вказані дії, що й стало причиною невиконання вищезазначених розпоряджень ТОВ «Український фінансовий альянс».

Поряд із цим суд зауважує, що згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до п.13 ч. 1 ст.1 Закону України «Про депозитарну систему України» права на цінні папери - речові права на цінні папери (право власності, інші визначені законом речові права).

Згідно з абз.3 ч.1 ст.6 вказаного Закону облік прав на цінні папери конкретного власника ведеться виключно депозитарними установами, Національним банком України (прав на облігації внутрішніх державних позик України, цільові облігації внутрішніх державних позик України, казначейські зобов'язання України та облігації внутрішніх місцевих позик). Тобто Центральний депозитарій не веде обслуговування рахунків власників цінних паперів (а отже не має до них доступу), що є компетенцією виключно депозитарних установ.

Відповідно до ч.2 ст.16 зазначеного Закону Центральному депозитарію заборонено розпоряджатися цінними паперами, які він обліковує, або вчиняти будь-які інші дії з такими цінними паперами, крім дій, що вчиняються згідно з договорами, укладеними ним відповідно до статті 5 Закону.

Таким чином, згідно норм законодавства, надаючи відмову емітенту у виконанні його розпоряджень з підстав, визначених Договором про обслуговування випусків цінних паперів № ОВ-6983 від 17.10.2014 року, сторонами якого є емітент та відповідач) та чинним законодавством, Центральний депозитарій не розпоряджається правами власників цінних паперів, про що стверджує позивач, проте, виходячи з обставин справи, такому розпорядженню заважає саме бездіяльність емітента.

Згідно з абз.2 п.2 розділу 1 Положення про порядок здійснення емісії облігації підприємств, облігацій міжнародних фінансових організацій та їх обігу, затвердженого рішенням НКЦПФР від 27.12.2013 року № 2998 емітентом облігаціє є юридична особа, яка від свого імені розміщує облігації і бере на себе зобов'язання, що випливають з умов емісії цих облігацій, перед їх власниками.

Отже, в силу приписів чинного законодавства ТОВ «Классік-Ассістанс» як емітент облігацій, відповідає за взятими на себе зобов'язаннями згідно умов емісії таких облігацій перед їх власниками, в тому числі, в разі неможливості здійснення погашення випуску облігацій у строк.

Частиною 5 ст.9 Закону України «Про депозитарну систему України» передбачено, що Центральний депозитарій не відповідає за зобов'язаннями клієнтів, а частиною 4 ст.226 ГК України встановлено, що не підлягають відшкодуванню збитки, завдані правомірною відмовою зобов'язаної сторони від подальшого виконання зобов'язання.

З огляду на викладене суд зазначає, що Центральний депозитарій не відповідає за зобов'язаннями емітента перед третіми особами, при цьому ні емітент, ні треті особи не вправі вимагати відшкодування Центральним депозитарієм збитків, завданих відмовою НДУ проводити операції за спірними розпорядженнями емітента (№№ 64, 65 та 66 від 08.10.2014 року), позаяк така відмова була правомірною та законною відмовою НДУ від подальшого виконання зобов'язань, передбачених відповідним Договором, укладеним з емітентом, та була спричинена порушенням останнім своїх обов'язків перед Центральним депозитарієм, а також обумовлена вимогами чинного законодавства України.

Щодо доводів позивача про неможливість застосування приписів ст. 75 ГПК України в частині прийняття в якості безумовних доказів у даній справі обставин, викладених у рішеннях Господарського суду міста Києва від 12.01.2017 року у справі № 910/18806/16 та від 25.07.2016 року у справі № 910/8201/16, суд вважає за необхідне зазначити, що таке твердження не відповідає дійсності, оскільки у вказаних рішеннях були встановлені відповідні факти стосовно тих правочинів, які є предметом розгляду даної справи.

Усі інші твердження позивача не спростовують вищевикладених висновків суду.

Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа «Серявін та інші проти України» (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду про задоволення позову може бути прийнято виключно у тому випадку, коли подані позивачем докази дозволять суду зробити чіткий, конкретний та безумовний висновок про обґрунтованість та законність вимог позивача.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №6 від 23.03.12 р. «Про судове рішення» рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з'ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, враховуючи те, що позивач не довів в розумінні ст. 74 Господарського процесуального кодексу України ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а також у зв'язку з відсутністю фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання оскаржуваного правочину недійсним і настання відповідних юридичних наслідків, зважаючи на відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у даній справі, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у задоволенні позову з огляду на його необґрунтованість та недоведеність.

Відповідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду відмову в задоволенні позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи покладається на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 236-241, 256 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом 20 днів з дня його проголошення.

Суддя М.М. Якименко

Дата складання (підписання) повного тексту рішення: 15.05.2018 року.