ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"23" квітня 2018 р. Cправа № 902/1132/17

Господарський суд Вінницької області у складі головуючого судді Банаська О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом: ОСОБА_1, м. Одеса та ОСОБА_2, м. Одеса

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське", с.Шендерів, Тиврівський район, Вінницька область

про визнання рішень недійсними та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу

За участю секретаря судового засідання Василишеної Н.О.

За участю представників:

позивача 1 ( ОСОБА_1): ОСОБА_3, ордер про надання правової допомоги ВН № 018385 від 16.03.2018 р., посвідчення адвоката на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 825 від 25.03.2013 р.

позивача 2: ОСОБА_2, паспорт НОМЕР_1 виданий Суворовським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 27.02.1997 р.

ОСОБА_3, ордер про надання правової допомоги ВН № 018386 від 16.03.2018 р., посвідчення адвоката на підставі Свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 825 від 25.03.2013 р.

відповідача: ОСОБА_4, ордер про надання правової допомоги ВН № 021714 від 23.01.2018 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 558 від 29.10.2007 р., посвідчення адвоката № 558 від 29.10.2007 р.

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Тимофієвичем подано позов до Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" про визнання недійсним усіх рішень загальних зборів Товариства оформлених протоколом загальних зборів учасників товариства № 18 від 24.12.2014 р.

Ухвалою суду від 26.12.2017 р. за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 902/1132/17 з призначенням у ній підготовчого засідання на 24.01.2018 р. Одночасно даною ухвалою суд дійшов висновку здійснювати розгляд справи у порядку загального позовного провадження.

12.01.2018 р. позивачами до суду подано повідомлення б/н від 12.01.2018 р. про неможливість виконання вимог ухвали суду від 26.12.2017 р. в частині подання відповіді на відзив на позовну заяву до 15.01.2018 р., у зв'язку з тим, що ТОВ "Можайське" не надіслано останнім відзив на позовну заяву.

Ухвалою суду від 24.01.2018 р. відкладено підготовче засідання на 13.02.2018 р.

Однак, в зв'язку з неможливістю проведення судового засідання 13.02.2018 р. о 14:30 год. суд дійшов висновку про перепризначення підготовчого засідання на 14.02.2018 р. на 15:30 год.

Ухвалою суду від 30.01.2018 р. призначено підготовче судове засідання на 14.02.2018 р.

14.02.2018 р. через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позовну заяву (вх.канц. № 06-52/1403/18 від 14.02.2018 р.), в якому останній просить суд відмовити в задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 14.02.2018 р. відкладено підготовче засідання до 14.03.2018 р. Також даною ухвалою суду продовжено строк підготовчого провадження передбачений ч. 3 ст. 177 ГПК України на 30 днів.

В судовому засіданні 14.03.2018 р. представником відповідача подано клопотання (вх.канц. № 06-52/2294/18 від 14.03.2018 р.) про долучення додаткових документів до матеріалів справи.

Також в судовому засіданні позивачем 2 ОСОБА_2 подано заяву б/н від 14.03.2018 р. про витребування доказів, в якій останній просить суд витребувати у Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" (відповідач) інформацію з додаванням бухгалтерських документів, про те яким чином здійснено розрахунок за корпоративні права ОСОБА_2 та учасників підприємства, а також за корпоративні права згідно домовленостей досягнутих з ОСОБА_5

Суд розглянувши заяву позивача 2 від 14.03.2018 р. про витребування додаткових доказів, дійшов висновку про відхилення останньої про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання, з огляду на те, що витребувана інформація не входить до предмету доказування у даній справі.

За результатами підготовчого судового засідання 14.03.2018 р. суд дійшов висновку про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.03.2018 р. про що постановлено ухвалу занесену до протоколу судового засідання.

23.03.2018 р. представником позивачів подано до суду заяву з додатковими поясненнями щодо заявленого позову в порядку ст.т.169-170 ГПК України, яку судом було прийнято в частині, яка не змінює підстав позову.

Також 23.03.2018 р. до суду надійшло заперечення відповідача щодо відповіді на відзив.

За результатами судового засідання, яке було проведено 26.03.2018 р. в ньому було оголошено перерву до 19.04.2018 р., а 19.04.2018 р. оголошено перерву до 23.04.2018 р.

Розгляд справи здійснюється з фіксуванням судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

В судовому засіданні позивач та представник позивачів заявлений позов підтримали в повному обсязі, у тому рахунку із врахуванням заяви поданої 23.03.2018 р.

Представник відповідача в свою чергу позов не визнав з підстав наведених у поданих ним до суду відзивах на позовну заяву та запереченнях щодо відповіді ні відзив.

Як вказувалось вище надавши оцінку заяві позивача б/н від 23.03.2018 судом прийнято її до розгляду в частині, яка не змінює підстав заявленого позову.

Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, а також матеріали реєстраційної справи Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське", заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне.

Як вбачається із позовної заяви позивач в якості підстави позовних вимог посилається на протиправність та невідповідність чинному законодавству рішень загальних зборів Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" оформлених протоколом № 18 від 24.12.2014 р. з огляду на такі обставини:

- на підставі угоди укладеної 24.12.2014 р. між ОСОБА_6, ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_5, ОСОБА_7 з другої сторони за договорами купівлі-продажу корпоративних часток укладених 24.12.2014 р. між позивачами, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 всупереч зазначеному у них пункті про проведення повного розрахунку в момент їх підписання жодних розрахунків проведено не було, які насправді відбувалися після їх укладення і в не повному обсязі;

- оспорювані рішення приймались без фактичного скликання загальних зборів, учасники зборів не повідомлялись про дату, час і місце проведення останніх, їм не надавалось можливості ознайомитись із документами внесеними до порядку денного не пізні як за 7 днів до скликання, позаяк із протоколу вбачається, що зборами не вирішувалось питання про обрання голови та секретаря зборів, розгляд питання про виключення учасників товариства передував вирішенню питання про включення нових учасників, в протоколі не зазначено про те, як голосували учасники зборів;

- рішення про включення до складу учасників товариства гр.ОСОБА_7 та ОСОБА_6 приймали учасники, які на той момент уже були виключені із товариства, а протокол замість голови та секретаря зборів підписаний як учасниками товариства, так і запрошеними особами;

- в протоколі зазначається про те, що позивачами подавалися зборам заяви про виключення їх зі складу учасників товариства, хоча насправді жодних таких заяв подано не було тощо.

З огляду на вказане, позивачі просять суд визнати недійсними усі рішення загальних зборів засновників (учасників) Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" оформлених протоколом № 18 від 24.12.2014 р., а також задовольнити похідну від вказаних вимог - вимогу про скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу, що були здійснені на підставі оспорюваних рішень загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське".

В якості правової підстави позовних вимог позивачем визначено приписи ст.148, 149, 692 ЦК України та ст.ст.41, 42, 53, 58, 59, 60, 61 ЗУ "Про господарські товариства".

Відповідач у поданих до суду відзиві та запереченні щодо відповіді на відзив позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними, такими, що спростовуються наявним в справі доказами та не узгоджуються з вимогами чинного законодавства Україна, та усталеною практикою їх застосування та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на такі обставини:

- присутність учасника на загальних зборах не є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень з мотивів порушень під час скликання та проведення загальних зборів;

- присутність позивачів на загальних зборах учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське", їх голосування по порядку денному, наявність договору купівлі-продажу корпоративних прав замість заяви учасника про вихід, непред'явлення жодних вимог з даного приводу протягом майже трьох років, подальше відчуження сином позивачів по справі своєї частки у статутному капіталі товариства та отримання відповідної грошової компенсації повністю спростовують заявлені позовні вимоги;

- факти відсутності проведення розрахунків за договором купівлі-продажу корпоративних прав від 24.12.2014 р. не можуть бути підставою для визнання рішень загальних зборів Товариства № 18 від 24.12.2014 р. недійсними, оскільки наведені обставини при їх доведеності можуть слугувати підставою для стягнення грошового еквіваленту розміру частки корпоративних прав відповідного учасника (а.с.86-88, т.1).

Із наявних у справі та досліджених судом доказів, слідує, що 01.12.2006 р. громадянами України ОСОБА_2 Тимофієвичем, ОСОБА_8, ОСОБА_1, ОСОБА_9 прийнято рішення про створення Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське", розподіл статутного фонду, затвердження статуту товариства, що оформлено протоколом зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" № 1 від 01.12.2006 р. (а.с.20 реєстраційної справи).

06.12.2006 р. державним реєстратором Вінницької районної державної адміністрації проведено державну реєстрацію Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" як юридичної особи, про що здійснено запис № 0000644.

Відповідно до п.п.5.2, 5.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" (в редакції 2006 р.) статутний фонд товариства створюється в розмірі 40 000,00 грн, а учасниками Товариства являються: ОСОБА_2 (51 %), ОСОБА_8 (15 %), ОСОБА_1 (14 %), ОСОБА_9 (20 %).

В подальшому рішеннями загальних зборів учасників вносились зміни до статуту щодо складу учасників, розмірів статутного фонду та часток учасників.

Зокрема рішенням загальних зборів учасників оформлених протоколом № 1в від 07.08.2007 р. примусово виключено зі складу учасників ОСОБА_9, а рішенням від 24.09.2007 р. затверджено зміни до статуту відповідно до яких статутний фонд товариства створюється в розмірі 260 000,00 грн, а учасниками Товариства являються: ОСОБА_2 (63,75 %), ОСОБА_8 (17,5 %), ОСОБА_1 (18,75 %) (а.с.31-32 реєстраційної справи).

12.12.2011 р. рішенням загальних зборів учасників оформлених протоколом № 4 від 12.12.2011 р. виключено зі складу учасників ОСОБА_8 у зв'язку із поданою нею заявою про вихід із учасників Товариства та включено до складу учасників ОСОБА_10 і затверджено зміни до статуту відповідно до яких учасниками Товариства являються: ОСОБА_2 (51,25 %), ОСОБА_1 (18,75 %), ОСОБА_10 - (30 %) (а.с.47-48 реєстраційної справи).

Рішенням загальних зборів учасників оформлених протоколом № 13 від 04.09.2014 р., з поміж іншого, виключено зі складу учасників ОСОБА_10 з виплатою вартості частки у статутному капіталі товариства у розмірі 78 000,00 грн пропорційно до його частки у статутному капіталі (після затвердження звіту за 2014 рік, але не пізніше 12 місяців з дня його виключення) та перерозподілити статутний капітал наступним чином - ОСОБА_2 (81,25 % - 211 250,00 грн), ОСОБА_1 (18,75 % - 48 750,00 грн) (а.с.84-86 реєстраційної справи).

Отже даті, що передував проведенню загальних зборів 24.12.2014 р. учасниками Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" являлись: ОСОБА_2 (81,25 % - 211 250,00 грн), ОСОБА_1 (18,75 % - 48 750,00 грн).

Із матеріалів справи слідує, що 24.12.2014 р. відбулись загальні учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" на які з'явились учасники - ОСОБА_2 (81,25 %), ОСОБА_1 (18,75 %), що підтверджується протоколом явки учасників на загальні збори в якому зафіксовано частки учасників у статутному капіталі (а.с.102 реєстраційної справи).

Із змісту протоколу загальних зборів № 18 від 24.12.2014 р. вбачається, що окрім учасників до участі в зборах запрошені ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а порядок денний складається із наступних питань:

1. Про виключення зі складу учасників.

2. Про включення зі складу учасників.

3. Про звільнення директора товариства.

4. Про обрання директора товариства.

5. Про призначення головного бухгалтера товариства (а.с.103 реєстраційної справи).

За результатами обговорення загальними зборами було прийнято наступні рішення щодо питань викладених у порядку денному:

1. Про виключення зі складу учасників - слухали ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які повідомили про продаж 24.12.2014 р. своїх часток ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та просили вивести їх зі складу учасників товариства.

Вирішили: Виключити ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зі складу учасників товариства.

2. Про включення зі складу учасників - слухали ОСОБА_2, який повідомив про набуття 24.12.2014 р. за договорами купівлі-продажу часток ОСОБА_7 (50 %) та ОСОБА_6 (50 %) та просив включити їх до складу учасників товариства.

Вирішили: Включити до складу учасників товариства ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з частками в статутному капіталі товариства в розмірі 130 000,00 грн (50 %).

3. Про звільнення директора товариства - слухали ОСОБА_2, який подав зборам заяву про звільнення його з роботи з посади директора товариства за угодою сторін.

Вирішили: Звільнити ОСОБА_2 з роботи з посади директора товариства за угодою сторін.

4. Про обрання директора товариства - слухали ОСОБА_1, яка запропонувала призначити на посаду директора товариства ОСОБА_7.

Вирішили:

Призначити директором товариства ОСОБА_7.

Доручити директору ОСОБА_7 провести державну реєстрацію змін в установчих документах товариства.

5. Про призначення головного бухгалтера товариства - (в протоколі відображено - про державну реєстрацію змін до установчих документів).

Вирішили:

Внести зміни до статуту товариства шляхом викладення його в новій редакції.

Доручити директору ОСОБА_7 провести державну реєстрацію змін в установчих документах.

Зазначений протокол містить підпис усіх його учасників (ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_6) та скріплений відтиском печатки ТОВ "Можайське".

Також в матеріалах справи наявні договори купівлі-продажу корпоративних прав в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" від 24.12.2014 р., за якими:

1. ОСОБА_6 (Покупець) з однієї сторони, ОСОБА_1 (Продавець) з другої сторони обумовили продаж частки в статутному капіталі в розмірі 48 750,00 грн, що становить 18,75 % статутного капіталу товариства.

2. ОСОБА_6 (Покупець) з однієї сторони, ОСОБА_2 (Продавець) з другої сторони обумовили продаж частки в статутному капіталі в розмірі 81 250,00 грн, що становить 31,25 % статутного капіталу товариства.

3. ОСОБА_7 (Покупець) з однієї сторони, ОСОБА_2 (Продавець) з другої сторони обумовили продаж частки в статутному капіталі в розмірі 130 000,00 грн, що становить 50,00 % статутного капіталу товариства (а.с.104-106 реєстраційної справи).

За пунктами 4, 6 вказаних договорів, які є тотожними за своїм змістом сторони засвідчують, що розрахунки договору проведено в повному обсязі, а Покупець набуває корпоративних прав за придбаною часткою в момент підписання сторонами цього договору.

Отже із змісту наведених договорів вбачається, що внаслідок їх укладення учасники Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відчужили належні їм корпоративні права ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які акумулювали у себе по 50 % корпоративних прав Товариства в момент підписання вказаних договорів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, заперечень відповідача та надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України, ст. 4 ГПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб'єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Господарське судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, зокрема, позовного провадження (загального або спрощеного) (п. 2 ч. 1 ст. 12 ГПК України).

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Основними елементами, що визначають сутність будь-якого позову (індивідуалізуючі ознаки позову) являються предмет і підстава.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Вона опосередковується спірними правовідносинами - суб'єктивним правом і обов'язком відповідача.

Підставу позову складають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.

Підставою позову можуть бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру. Позивач для обґрунтування своїх вимог повинен наводити повний комплекс фактів. Відсутність одного з них може зробити вимогу необґрунтованою.

До підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами по справі. З ними закон не пов'язує виникнення, зміни або припинення прав чи обов'язків. Вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, а також предмет доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.

Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є вимога позивача про визнання недійсними рішення загальних зборів засновників (учасників) ТОВ "Можайське" оформлене протоколом № 18 від 24.12.2014 р.

При цьому із змісту позовної заяви слідує, що в якості фактичної підстави позовних вимог щодо протиправності прийнятих зборів позивачем визначено порушення процедури: скликання; завчасного повідомлення про порядок денний; формування порядку денного; оформлення результатів голосування тощо .

Надаючи юридичну оцінку Надаючи юридичну оцінку порушеного права позивачів в контексті визначеного ними підстави заявленого позову суд зазначає наступне.

порушеного права позивачів в контексті визначеного ними підстави заявленого позову суд зазначає наступне.Згідно із ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом. Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Згідно зі ст. 79 ГК України господарськими товариствами визнаються підприємства або інші суб'єкти господарювання, створені юридичними особами та/або громадянами шляхом об'єднання їх майна і участі в підприємницькій діяльності товариства з метою одержання прибутку.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону України "Про господарські товариства" та статтею 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 Цивільного кодексу України товариством з обмеженою відповідальністю є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний фонд, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов'язаннями тільки своїм майном. Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов'язаних з діяльністю товариства, у межах своїх вкладів (ч. 3 ст. 80 Господарського кодексу України).

Відповідно до положень ст. 4 Закону України "Про господарські товариства", ст.ст. 87, 88 ЦК України, ст.ст. 57, 82 ГК України документом, який визначає правовий статус юридичної особи, є статут.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про господарські товариства" установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного (складеного) капіталу, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Враховуючи, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Можайське" створено за участі 4-х засновників (яких на момент проведення загальних зборів було двоє), а його статутний фонд розподілений на частки між вказаними засновниками, то за всіма ознаками, останнє відноситься до господарських товариств, а тому, при вирішенні даного спору застосовуються норми, що регулюють діяльність господарських товариств.

Підтвердженням вказаного висновку є також абзац 5 частини 3.1 рішення Конституційного Суду України від 05.02.2013 р. №1-рп/2013, відповідно до якого "…статутний (складений) капітал є однією з юридичних ознак господарського товариства".

Згідно із ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: брати участь в управлінні товариством в порядку, визначеному установчими зборами; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди); вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства; здійснити відчуження часток у статутному капіталі або цінних паперів. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 58 ЗУ "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори учасників. Вони складаються з учасників товариства або призначених ними представників. Учасники мають кількість голосів, пропорційну розміру їх часток у статутному капіталі.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 10, ч. 5 ст. 61 Закону України "Про господарські товариства" (в редакції чинній на момент прийняття оспорюваних рішень) учасники товариства мають право брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом. Про проведення загальних зборів товариства учасники повідомляються передбаченим статутом способом з зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного. Повідомлення повинно бути зроблено не менш як за 30 днів до скликання загальних зборів. Будь - хто з учасників товариства вправі вимагати розгляду питання на загальних зборах учасників за умови, що воно було ним поставлено не пізніш як за 25 днів до початку зборів. Не пізніш як за 7 днів до скликання загальних зборів учасникам товариства повинна бути надана можливість ознайомитися з документами, внесеними до порядку денного зборів. З питань, не включених до порядку денного, рішення можуть прийматися тільки за згодою всіх учасників, присутніх на зборах.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" роз'яснено, що рішення загальних зборів господарського товариства можуть бути визнаними недійсними в судовому порядку у випадку недотримання процедури їх скликання, встановленої ст.ст. 43, 61 Закону України "Про господарські товариства". Права учасника (акціонера) товариства можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Аналогічні положення відображено в п. 2.14 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" в яких зокрема вказано, що рішення загальних зборів юридичної особи можуть бути визнані недійсними в судовому порядку в разі недотримання процедури їх скликання, встановленої статтею 61 Закону України "Про господарські товариства", статтею 35 Закону України "Про акціонерні товариства", статтею 15 Закону України "Про кооперацію". Права учасника (акціонера, члена) юридичної особи можуть бути визнані порушеними внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватися для участі у загальних зборах тощо.

Згідно з положеннями частини п'ятої статті 61 Закону України "Про господарські товариства" про проведення загальних зборів ТОВ чи ТДВ учасники повідомляються передбаченим статутом способом із зазначенням часу і місця проведення зборів та порядку денного.

Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. № 13 "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути, у тому числі, порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства.

При цьому відповідно до п. 18 цієї постанови при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Безумовною підставою для визнання недійсними рішень загальних зборів у зв'язку з прямою вказівкою закону є: прийняття загальними зборами рішення за відсутності кворуму для проведення загальних зборів чи прийняття рішення (статті 41, 42, 59, 60 Закону "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішень з питань, не включених до порядку денного загальних зборів товариства (частина четверта статті 43 Закону "Про господарські товариства"); прийняття загальними зборами рішення про зміну статутного капіталу товариства, якщо не дотримано процедури надання акціонерам (учасникам) відповідної інформації (статті 40, 45 Закону "Про господарські товариства"). При вирішенні питання про недійсність рішень загальних зборів у зв'язку з іншими порушеннями, допущеними під час скликання та проведення загальних зборів, господарський суд повинен оцінити, наскільки ці порушення могли вплинути на прийняття загальними зборами відповідного рішення.

У абз. 3 п. 21 зазначеної постанови роз'яснено, що при вирішенні спорів про визнання недійсними рішень загальних зборів господарського товариства з підстав недопущення до участі в них акціонерів (учасників) товариства судам необхідно з'ясувати, чи могла їх відсутність (або наявність) істотно вплинути на прийняття рішення, яке оскаржується.

В свою чергу у абз. 1 п. 2.27 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" зазначено, що якщо під час розгляду справи судом буде встановлено факт присутності учасника (акціонера, члена) на загальних зборах, то допущені юридичною особою порушення порядку персонального повідомлення учасника (акціонера, члена) не є підставами для визнання рішень загальних зборів учасників (акціонерів, членів) недійсними.

Отже, для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову (постанови Вищого господарського суду України від 17.06.2009 р. у справі № 9/212-07, від 17.06.2015 р. у справі 910/19666/14).

Аналогічної правової позиції про необхідність дослідження саме факту впливу присутності (відсутності) учасника та допущених порушень при скликанні загальних зборів на прийняття рішень загальними зборами товариства дотримується Верховний Суд України у своїй постановах від 29.09.2009 р. у справі № 2-6/9177-2008, від 14.10.2014 р. у справі № 3-137гс14, від 26.10.2016 у справі № 3-1179гс16).

Суд зазначає, що права учасника (акціонера) господарського товариства внаслідок недотримання вимог закону про скликання і проведення загальних зборів необхідно вважати порушеними, якщо він не зміг взяти участь у загальних зборах, належним чином підготуватися до розгляду питань порядку денного, зареєструватись для участі у загальних зборах тощо.

Однак, як встановлено судом допущені відповідачем порушення порядку персонального повідомлення учасника, формування порядку денного не призвели до неможливості участі позивачів у загальних зборах.

Як установлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачі не тільки особисто були присутніми на зборах учасників товариства 24.12.2014 р., але були ініціаторами та доповідачами з першого, другого, третього, четвертого пунктів порядку денного, інформували про вчинені договори купівлі-продажу та відчуження своїх часток і набуття їх новими учасниками товариства, голосували з питань порядку денного та особисто підписали без будь-яких застережень зазначений протокол.

Суд звертає увагу на те, що позивачами факт присутності на загальних зборах, голосування з питань порядку денного, підписання протоколу загальних зборів та явки учасників, а також договорів купівлі-продажу не заперечується та визнається.

Факт присутності всіх зазначених у протоколі від 24.12.2014 р. № 18 учасників підтверджується також наданою відповідачем нотаріально засвідченою заявою ОСОБА_6 від 20.03.2018 р.

Таким чином, судом не встановлено, а позивачами не доведено, що при прийнятті 24.12.2014 р. рішень останні не мали змогу реалізувати належні їм корпоративні права у зв'язку із порушеннями щодо порядку скликання та процедури формування порядку денного загальних зборів тощо.

Навпаки надаючи встановленим фактам юридичну оцінку в сукупності (взяття участі в загальних зборах, доповіді по питанням порядку денного, обговорення, голосування, підписання протоколу загальних зборів позивачами) суд дійшов переконливого висновку про повну та безперешкодну реалізацію позивачами належними їм корпоративними правами і як наслідок відсутності у них порушеного права, яке потребує судового захисту спричиненого прийняттям оскаржуваних рішень.

Окрім того надаючи оцінку наявним у справі договорам купівлі-продажу корпоративних прав від 24.12.2014 р. суд приймає до уваги п.2.6 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 25.02.2016 р. № 4 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" в якій вказано, що право власності на частку в статутному капіталі ТОВ або ТДВ у третьої особи виникає з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін (стаття 363 ЦК України). Набуття права власності на частку в статутному капіталі надає третій особі право на вступ до ТОВ. Право участі у ТОВ або ТДВ є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається. Право безпосередньої участі у ТОВ або ТДВ третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства. Закон не пов'язує момент виникнення права участі у ТОВ або ТДВ з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників ТОВ або ТДВ. Водночас згідно з положеннями статті 89 ЦК України відомості про зміни у складі учасників ТОВ або ТДВ підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру. Правові наслідки наявності або відсутності відповідних відомостей у Єдиному державному реєстрі визначено статтею 10 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

З огляду на зміст п.6 договорів купівлі-продажу корпоративних прав від 24.12.2014 р., якими визначено, що Покупець набуває корпоративних прав за придбаною часткою в момент підписання сторонами цього договору та приписи ст.363 ЦК України суд дійшов висновку про те, що участь у загальних зборах осіб, які являлись власниками корпоративних прав Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" (ОСОБА_7 та ОСОБА_6.) та подальше голосування ними з питань порядку денного після прийняття рішення про їх включення до складу учасників товариства узгоджується із чинним законодавством та не свідчить про його порушення під час проведення загальних зборів.

З урахуванням зазначеного суд звертає увагу на те, що протокол зборів учасників від 24.12.2014 р. № 18 в сукупності із протоколом явки на загальні збори учасників та договорами купівлі-продажу корпоративних прав від 24.12.2014 р. містить усі необхідні відомості щодо складу зареєстрованих на зборах учасників, їх розміру часток у статутному капіталі товариства, повноважності зборів, цей протокол підписано усіма учасниками присутніми на загальних зборах тощо.

Отже, прийняття загальними зборами відповідних рішень відбулося за наявності кворуму як для проведення таких зборів, так і для вирішення питань порядку денного цих зборів.

Окрім того суд зауважує, що як у позовній заяві так і у заяві від 23.03.2018 р. позивач, з поміж іншого, зазначав, що причиною звернення до суду слугувала відсутність повної оплати за Угодою від 24.12.2014 р.

З врахуванням вказаного суд звертає увагу на те, що позитивне рішення суду про визнання недійсним рішень загальних зборів прийнятих 24.12.2014 р. не відновить порушене право позивачів.

Фактично порушеним правом позивачів є неотримання у повному обсязі грошових коштів за угодою від 24.12.2014 р., а тому вимога про визнання недійсним рішення загальних зборів не в повній мірі відповідає змісту порушеного права та характеру його порушення, а відтак, обраний позивачами спосіб захисту порушеного права не можна вважати ефективним.

За цими критеріями належним способом захисту вбачається стягнення заборгованості за договором, а не визнання недійсним рішень загальних зборів прийнятих 24.12.2014 р.

При цьому суд зазначає, що обставини непроведення повного розрахунку як за угодою так і за договорами купівлі-продажу корпоративних прав можуть бути підставою для подання позивачами іншого окремого позову, зокрема про стягнення заборгованості за договором.

Враховуючи наведене судом не надавалась юридична оцінка угоді та договорам купівлі-продажу корпоративних прав від 24.12.2014 р. в контексті проведення за останніми грошових розрахунків, оскільки вказані обставини не входять до предмету доказування по даній справі.

Як визначає ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності суд дійшов висновку, що заявлений із наведених у позовній заяві підстав позов задоволенню не підлягає.

Витрати на судовий збір підлягають віднесенню на позивача відповідно до ст.129 ГПК України.

23.04.2018 р. в судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частину рішення із зазначенням про відкладення складання тексту повного судового рішення на строк не більше ніж на десять днів з дня закінчення розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 18, 42 45, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 242, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Можайське" про визнання недійсним усіх рішень загальних зборів Товариства оформлених протоколом загальних зборів учасників товариства № 18 від 24.12.2014 р. та скасування державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу відмовити повністю.

2. Згідно з приписами ч.1 ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

3. Згідно з положеннями ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

4. Примірник повного судового рішення надіслати учасникам справи рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повне рішення складено 03 травня 2018 р.

Суддя О.О. Банасько

віддрук. 8 прим.:

1 - до справи.

2, 3 - позивачу ОСОБА_1 - АДРЕСА_1, АДРЕСА_2.

4, 5 - позивачу ОСОБА_2 - АДРЕСА_1, АДРЕСА_3.

6, 7, 8 - відповідачу ТОВ "Можайське" - вул. Молодіжна, 1, с. Шендерів, Тиврівський район, Вінницька область, 23334; ОСОБА_7 - АДРЕСА_4; ОСОБА_4 - АДРЕСА_5.