УХВАЛА

03 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/1870/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Мачульського Г.М. - головуючого, Берднік І.С., Кушніра І.В.

розглянувши матеріали касаційної скарги Пирятинської міської ради

на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018

та на рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2018

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"

до Пирятинської міської ради

про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

16.04.2018 Пирятинська міська рада звернулась із касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 та рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з огляду на наступне.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати постанову Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 та рішення Господарського суду Полтавської області від 18.01.2018 і прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 18.01.2018, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018, позов задоволено повністю. Визнано за Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" право власності на спірні нежитлові приміщення.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що у ході судового розгляду справи відповідач, пославшись на рішення виконкому №47 від 04.03.1992 як єдиний наявний у нього доказ, вважає, що він є власником спірного майна, яке свого часу було майном Виробничого управління житлово-комунального господарства з житловим і нежитловим фондом, яке передано до комунальної власності міста Пирятина згідно із рішенням виконкому №47 від 04.03.1992. Однак доказів у підтвердження вказаного матеріали справи не містять, оскільки відсутні відповідні докази про передачу (приймання) визначеного майна на облік до комунальної власності на підставі рішення №47; а із змісту додатку №4 взагалі неможливо ідентифікувати, чи спірне майно (за адресою: м.Пирятин, вул. Пушкіна, буд.32) передане відповідно до вищевказаного рішення у повному складі, чи є це майно складовою частиною житлового-комунального господарства; а також відсутні будь-які докази передачі позивачу спірних нежитлових об'єктів у користування.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Виходячи з вказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01.01.2001 (раніше ніж за три роки до набуття чинності Цивільним кодексом України), то у строк, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю зараховується лише період після 01.01.2001, а тому, враховуючи встановлений частиною першою статті 344 Цивільного кодексу України десятирічний строк набуття права власності на нерухоме майно, остання може застосовуватись лише після 01.01.2001.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20.02.2008 у справі № 6-27245св07.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на чуже нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Оскільки судами встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт добросовісності набуття та відкритості володіння позивачем спірним нерухомим майном, безперервного та відкритого володіння нежилою будівлею позивачем з 1994 року по теперішній час, таким чином позивач більше ніж 10 років відкрито та безперервно володів спірним майном.

Враховуючи приписи статті 344 Цивільного кодексу України, наявні підстави вважати, що власник майна (якщо такий є) тривалий час не виявляє наміру визнати спірне нежитлове майно своїм, тобто він погодився з її втратою, таким чином вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця, яким є позивач.

Колегія суддів касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що фактичним володільцем даного нерухомого майна на даний час є позивач, оскільки судами встановлено, що матеріали справи не містять доказів наявності власника даного нерухомого майна (державної, комунальної, іншої власності).

За вказаних обставин правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 293 Господарського процесуального кодексу України у справі з ціною позову, що не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) , а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" (на момент звернення із касаційною скаргою) прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2018 встановлено у розмірі 1 762 грн.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 163 Господарського процесуального кодексу України у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

У постанові Харківського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 зазначено, що відповідно до звіту про оцінку майна нежитлових будівель та споруд, станом на 02.11.2017, ринкова вартість оцінюваного майна становить 198 900,00 грн.

Отже, ціна позову у справі №917/1870/17 не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на викладене, відсутні підстави вважати, що касаційна скарга позивача є обґрунтованою, оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

За таких підстав Касаційний господарський суд у складі Верховного суду відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 234, 235, 293 Господарського процесуального кодексу України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі №917/1870/17 за касаційної скаргою Пирятинської міської ради.

2. Касаційну скаргу та додані до неї документи (у тому числі оригінал платіжного доручення №1004 від 13.04.2018 на суму 5 967,00 грн.) повернути заявнику.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді І. С. Берднік

І. В. Кушнір