ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018м. ДніпроСправа № 904/483/18
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко І.В.

за участю секретаря судового засідання Пономарьова Є.О.

У справі

за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛОКОМОТИВ СЕРВІС" (51900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 40059505)

до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА БЕЛЕЛЮБСЬКОГО, будинок 7; ідентифікаційний код 00659101)

про стягнення 1602927,04грн. (договір поставки №15067Т від 16.02.2015)

Представники:

від позивача ОСОБА_1 довіреність №б/н від 16.01.2018

від відповідача ОСОБА_2 довіреність №144 від 24.11.2017

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Локомотив Сервіс", м.Кам'янське, Дніпропетровська область (далі - позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Дніпропетровський тепловозоремонтний завод", м.Дніпро (далі - відповідач) в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 1602927,04грн.

Судові витрати по справі позивач просив суд стягнути з відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неналежним чином виконує умови укладеного між сторонами договору поставки №15067Т від 16.12.2015.

За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.02.2018 справу №904/483/18 передано судді Петренку Ігорю Васильовичу.

За результатами огляду позовної заяви від 18.01.2018 за вих.№б/н господарський суд ухвалою від 12.02.2018 прийняв позовну заяву до розгляду; відкрив провадження у справі; повідомив учасників процесу, що розгляд справи здійснюватиметься за правилами загального позовного провадження з викликом сторін; призначив підготовче засідання на 06.03.2018.

05.03.2018 від відповідача отримано відзив.

Ухвалою від 06.03.2018 підготовче судове засідання відкладено на 22.03.2018.

21.03.2018 від позивача отримано відповідь на відзив.

22.03.2018 від відповідача отримано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв'язку з можливістю мирного врегулювання спору.

Ухвалою від 22.03.2018 підготовче судове засідання відкладено на 05.04.2018.

Ухвалою від 05.04.2018 підготовче провадження закрито; справу призначено до судового розгляду по суті на 24.04.2018.

Судове засідання, яке призначено на 24.04.2018 не відбулося, у зв'язку з лікарняним судді Петренка І.В.

Ухвалою від 10.05.2018 справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 15.05.2018.

Господарський суд констатує, що сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи судом.

В судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2018, представники сторін підтримали обрані правові позиції.

В судовому засіданні оглянуто всі оригінали первинних документів на підставі яких виник спір.

Господарський суд констатує, що сторони мали реальну можливість надати всі існуючі докази в обґрунтування своїх позовних вимог та заперечень суду першої інстанції .

В судовому засіданні, яке відбулося 15.05.2018 в порядку статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Судовий процес, на виконання статті 222 Господарського процесуального кодексу України, фіксувався за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між сторонами укладено договір поставки №15067т від 16.12.2015.

29.12.2015 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 1609248,00грн., що підтверджується видатковою накладною №7 від 29.12.2015, товаро-транспортною накладною №Р7 від 29.12.2015, рахунку на оплату №7 від 29.12.2015.

Оплачено товар на суму 1214521,34грн.

Строк оплати по 25.03.2016

Залишок заборгованості 394726,66грн.

Пеня за період з 21.03.2018 по 20.09.2018 на загальну суму 72629,71грн.

Штраф за період з 21.03.2018 по 20.09.2018 на загальну суму 27630,87грн.

Три відсотки річних за період з 28.03.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 28595,70грн.

Інфляційні втрати за період з 28.03.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 125588,94грн.

21.01.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 441600,00грн., що підтверджується видатковою накладною №1 від 21.01.2016, товаро-транспортною накладною №Р1 від 21.01.2016, рахунку на оплату №1 від 18.01.2016.

Оплачено товар на суму 441600,00грн.

Строк оплати по 16.04.2016

Залишок заборгованості 0,00грн.

Пеня на загальну суму 0,00грн.

Штраф на загальну суму 0,00грн.

Три відсотки річних за період з 18.04.2016 по 23.02.2017 на загальну суму 3149,46грн.

Інфляційні втрати за період з 12.07.2016 по 23.02.2017 на загальну суму 139,98грн.

10.02.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 96072,00грн., що підтверджується видатковою накладною №2 від 10.02.2016, товаро-транспортною накладною №Р2 від 10.02.2016, рахунку на оплату №2 від 10.02.2016.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 11.05.2016

Залишок заборгованості 96072,00грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 17677,25грн.

Штраф на загальну суму 6725,04грн.

Три відсотки річних за період з 12.05.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 4848,35грн.

Інфляційні втрати за період з 12.05.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 19571,60грн.

22.02.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 157560,00грн., що підтверджується видатковою накладною №3 від 22.02.2016, товаро-транспортною накладною №Р3 від 22.02.2016, рахунку на оплату №3 від 22.02.2016.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 20.05.2016

Залишок заборгованості 157560,00грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 28991,04грн.

Штраф на загальну суму 11029,20грн.

Три відсотки річних за період з 23.05.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 7808,93грн.

Інфляційні втрати за період з 23.05.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 31908,35грн.

22.07.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 165600,00грн., що підтверджується видатковою накладною №6 від 22.07.2016, товаро-транспортною накладною №Р6 від 22.07.2016, рахунку на оплату №6 від 22.07.2016.

Оплачено товар на суму 165600,00грн.

Строк оплати по 19.10.2016

Залишок заборгованості 0,00грн.

Пеня на загальну суму 0,00грн.

Штраф на загальну суму 0,00грн.

Три відсотки річних за період з 20.10.2016 по 23.02.2018 на загальну суму 215,03грн.

Інфляційні втрати за період з 20.10.2016 по 23.02.2017 на загальну суму 1006,22грн.

26.07.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 202668,00грн., що підтверджується видатковою накладною №7 від 26.07.2016, товаро-транспортною накладною №Р7 від 22.07.2016, рахунку на оплату №7 від 27.07.2016.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 20.10.2016

Залишок заборгованості 202668,00грн.

Пеня за період з 21.10.2016 по 20.04.2017 на загальну суму 36885,58грн.

Штраф на загальну суму 14186,76грн.

Три відсотки річних за період з 21.10.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 7529,26грн.

Інфляційні втрати за період з 21.10.2016 по 15.01.2018 на загальну суму 31616,64грн.

29.08.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 129960,00грн., що підтверджується видатковою накладною №9 від 29.08.2016, товаро-транспортною накладною №Р9 від 29.08.2016, рахунку на оплату №9 від 29.08.2016.

Оплачено товар на суму 129960,00грн.

Строк оплати по 22.11.2016

Залишок заборгованості 0,00грн.

Пеня на загальну суму 0,00грн.

Штраф на загальну суму 0,00грн.

Три відсотки річних за період з 23.11.2016 по 27.12.2016 на загальну суму 373,86грн.

Інфляційні втрати за період з 23.11.2016 по 27.12.2016 на загальну суму 1169,64грн.

07.10.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 11520,00грн., що підтверджується видатковою накладною №12 від 07.10.2016, товаро-транспортною накладною №Р12 від 07.10.2016, рахунку на оплату №12 від 07.10.2016.

Оплачено товар на суму 2367,26грн.

Строк оплати по 04.01.2017

Залишок заборгованості 9152,74грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 1684,10грн.

Штраф на загальну суму 640,69грн.

Три відсотки річних за період з 05.01.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 292,58грн.

Інфляційні втрати за період з 05.01.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 1178,29грн.

28.12.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 42000,00грн., що підтверджується видатковою накладною №21 від 28.12.2016, товаро-транспортною накладною №Р21 від 28.12.2016, рахунку на оплату №21 від 28.12.2016.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 28.03.2017

Залишок заборгованості 42000,00грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 7728,00грн.

Штраф на загальну суму 2940,00грн.

Три відсотки річних за період з 29.03.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 1011,45грн.

Інфляційні втрати за період з 29.03.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 3472,48грн.

29.12.2016 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 42000,00грн., що підтверджується видатковою накладною №22 від 29.12.2016, товаро-транспортною накладною №Р22 від 29.12.2016, рахунку на оплату №22 від 29.12.2016.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 29.03.2017

Залишок заборгованості 42000,00грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 7728,00грн.

Штраф на загальну суму 2940,00грн.

Три відсотки річних за період з 30.03.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 1008,00грн.

Інфляційні втрати за період з 30.03.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 3472,48грн.

27.02.2017 позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 108000,00грн., що підтверджується видатковою накладною №5 від 27.02.2017, товаро-транспортною накладною №Р5 від 27.02.2017, рахунку на оплату №5 від 27.02.2017.

Оплачено товар на суму 0,00грн.

Строк оплати по 30.05.2017

Залишок заборгованості 108000,00грн.

Пеня за період з 16.07.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 19872,00грн.

Штраф на загальну суму 7560,00грн.

Три відсотки річних за період з 31.05.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 2041,64грн.

Інфляційні втрати за період з 31.05.2017 по 15.01.2018 на загальну суму 6399,08грн.

Позивач зазначає, що відповідач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки. Отже, наявні підстави для застосування статті 231 Господарського кодексу України.

Позивач вважає, що сума, від якої обчислюється пеня, не потребує додаткового договірного врегулювання.

Відповідач скористався правом на судовий захист та повідомив наступне.

Умовами укладеного між сторонами договору не передбачено таких видів відповідальності, як штраф та пеня.

Крім того, відповідач не являється суб'єктом господарювання державного сектору економіки.

Відповідач звертає увагу суду, що застосування штрафних санкцій, передбачених частиною 2 статті 231 Господарського кодексу України у вигляді пені у розмірі 0,1% вартості товару а прострочення оплати та штрафу у розмірі 7% від вартості товару за прострочку в оплаті понад 30 днів є безпідставним, оскільки зобов'язання мають грошовий характер. (Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України, остання від 04.02.2014 у справі №3-1гс14).

Отже, нарахування пені та штрафу є безпідставним.

Щодо розрахунку трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідач вказує, що день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені.

Крім того, відповідач вказує, якщо не отримано рахунок, то строк оплати не настав.

Отже, підстави для стягнення заборгованості за поставкою від 10.02.2016 на підставі накладної №2; за поставкою від 22.02.2016 на підставі накладної №3; за поставкою від 26.07.2016 на підставі накладної №7; за поставкою від 28.12.2016 на підставі накладної №21; за поставкою від 29.12.2016 на підставі накладної №22; за поставкою від 27.02.2016 на підставі накладної №5 відсутні.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів господарський суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору (стаття 174 Господарського кодексу України).

Між сторонами укладено договір поставки №15067т від 16.12.2015 (далі - договір), у відповідності з яким постачальник (позивач) зобов'язується поставити і передати у власність замовника (відповідача) товар, вказаний у Специфікації, що є невід'ємною частиною цього договору, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити поставлений товар на умовах даного договору (пункт 1.1 договору).

Найменування товару: запчастини до дизелю Д49 (пункт 1.2 договору).

Загальна сума за цим договором складає 7723819,60грн., крім того ПДВ-20% - 1544763,92грн. Всього 9268583,52грн. (пункт 5.2 договору).

Укладений між сторонами договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 31.03.2017 (пункт 13.2 договору, з урахуванням змін внесених додатковою угодою №2 від 30.12.2016).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов'язковим для виконання сторонами.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки.

Згідно ч. 6 ст. 265 Господарського кодексу України та ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ч. 1 ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Договір купівлі-продажу є складним зобов'язанням, що складається з двох поєднаних між собою зобов'язань: по-перше, правовідношення, в якому продавець повинен передати майно, а покупець наділений правом вимагати виконання цього обов'язку; по-друге, правовідношення, в якому покупець зобов'язаний оплатити переданий товар, а продавець має право вимагати від покупця відповідної оплати.

Таким чином, відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору поставки, є господарськими зобов'язаннями, а згідно з приписами статей 193 Господарського кодексу України, 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Частиною першою статтею 662 Цивільного кодексу України визначено, що продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

Продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу (стаття 663 Цивільного кодексу України).

Отже, на виконання умов укладеного між сторонами договору позивач передав відповідачу товар, що підтверджується:

- видатковою накладною №7 від 29.12.2015 на суму 1609248,00грн., товаро-транспортною накладною №Р7 від 29.12.2015 та рахунком на оплату №7 від 29.12.2015;

- видатковою накладною №1 від 21.01.2016 на суму 441600,00грн., товаро-транспортною накладною №Р1 від 21.01.2016 та рахунком на оплату №1 від 18.01.2016;

- видатковою накладною №2 від 10.02.2016 на суму 96072,00грн., товаро-транспортною накладною №Р2 від 10.02.2016 та рахунком на оплату №2 від 10.02.2016;

- видатковою накладною №3 від 22.02.2016 на суму 157560,00грн., товаро-транспортною накладною №Р3 від 22.02.2016 та рахунком на оплату №3 від 22.02.2016;

- видатковою накладною №6 від 22.07.2016 на суму 165600,00грн., товаро-транспортною накладною №Р6 від 22.07.2016 та рахунком на оплату №6 від 22.07.2016;

- видатковою накладною №7 від 26.07.2016 на суму 202668,00грн., товаро-транспортною накладною №Р7 від 22.07.2016 та рахунком на оплату №7 від 27.07.2016;

- видатковою накладною №9 від 29.08.2016 на суму 129960,00грн., товаро-транспортною накладною №Р9 від 29.08.2016 та рахунком на оплату №9 від 29.08.2016;

- видатковою накладною №12 від 07.10.2016 на суму 11520,00грн., товаро-транспортною накладною №Р12 від 07.10.2016 та рахунком на оплату №12 від 07.10.2016;

- видатковою накладною №21 від 28.12.2016 на суму 42000,00грн., товаро-транспортною накладною №Р21 від 28.12.2016 та рахунком на оплату №21 від 28.12.2016;

- видатковою накладною №22 від 29.12.2016 на суму 42000,00грн., товаро-транспортною накладною №Р22 від 29.12.2016 та рахунком на оплату №22 від 29.12.2016;

- видатковою накладною №5 від 27.02.2017 на суму 108000,00грн., товаро-транспортною накладною №Р5 від 27.02.2017 та рахунком на оплату №5 від 27.02.2017.

Підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, статті 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Строк виконання відповідного грошового зобов'язання визначається за правилами, встановленими частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 692 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Пунктом 7.1 договору визначено, що розрахунки за договором проводяться у безготівковому порядку на рахунок постачальника, вказаний в договорі, в національній валюті України. Замовник здійснює оплату поставленого товару протягом 60 банківських днів з дня поставки та на підставі отриманого від постачальника рахунку. Допускається попередня оплата очікуваної поставки товару.

Отже:

- за видатковою накладною №7 від 29.12.2015 на суму 1609248,00грн. строк оплати настав 24.03.2016;

- за видатковою накладною №1 від 21.01.2016 на суму 441600,00грн., строк оплати настав 15.04.2016;

- за видатковою накладною №2 від 10.02.2016 на суму 96072,00грн. строк оплати настав 10.05.2016;

- за видатковою накладною №3 від 22.02.2016 на суму 157560,00грн. строк оплати настав 20.05.2016;

- за видатковою накладною №6 від 22.07.2016 на суму 165600,00грн. строк оплати настав 18.10.2016;

- за видатковою накладною №7 від 26.07.2016 на суму 202668,00грн. строк оплати настав 20.01.2016;

- за видатковою накладною №9 від 29.08.2016 на суму 129960,00грн. строк оплати настав 22.11.2016;

- за видатковою накладною №12 від 07.10.2016 на суму 11520,00грн. строк оплати настав 03.01.2017;

- за видатковою накладною №21 від 28.12.2016 на суму 42000,00грн. строк оплати настав 27.03.2017;

- за видатковою накладною №22 від 29.12.2016 на суму 42000,00грн. строк оплати настав 28.03.2017;

- за видатковою накладною №5 від 27.02.2017 на суму 108000,00грн. строк оплати настав 30.05.2017.

Відповідач за отриманий від позивача товар частково розрахувався.

Доказів повної оплати товару відповідачем суду не надано.

Доказів повернення вказаного товару позивачу відповідачем не надано.

Заперечення відповідача в частині того, що останнім не за всіма поставками отримано рахунки, у зв'язку з чим строк оплати не настав господарським судом відхиляються з огляду на наступне.

Рахунок-фактура є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перерахувати кошти. За своїм призначенням рахунок-фактура не відповідає ознакам первинного документа, він не фіксує будь-якої господарської операції, розпорядження або дозволу на проведення господарської операції, а носить лише інформаційний характер.

Верховний Суд України в постанові від 29.09.2009 по справі №37/405 вказав, що ненадання рахунку-фактури не є відкладальною умовою у розумінні статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора в розумінні статті 613 Цивільного кодексу України.

Отже, наявність або відсутність рахунку-фактури не звільняє відповідача від обовязку оплатити товар.

Таким чином, вимога про стягнення 1052179,40грн. основної заборгованості є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Згідно ст.3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань, розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

За змістом положень частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини 2 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах:

- за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг);

- за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Частиною 6 ст.232 Господарського кодексу України, передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Заявлені позивачем вимоги про стягнення штрафу та пені ґрунтуються на положеннях статті 230 Господарського кодексу України. Укладеним між сторонами договором не визначено розмір штрафу та пені.

Аналіз положень статті 231 Господарського кодексу України дає підстави для висновку, що застосування до боржника, який порушив господарське зобов'язання, санкції у вигляді пені та штрафу, можливо за сукупності таких умов:

- якщо інший розмір певного виду штрафних санкцій не передбачено договором або законом;

- якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки;

- якщо допущено прострочення виконання не грошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу.

Причиною даного спору є невиконання відповідачем грошового зобов'язання.

Тобто відсутня сукупність умов, за яких можливо стягнення штрафних санкцій на підставі частини 2 статті 231 Господарського кодексу України, що є підставою для відмови позивачу в цій частині позову.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04.02.2014 у справі №3-1гс14.

Крім того, заперечення відповідача в частині стягнення пені та штрафу господарський суд визнає обґрунтованими.

Статтею 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарський суд перевірив розрахунок трьох відсотків річних здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 56709,15грн.

Господарський суд перевірив розрахунок інфляційних втрат здійснений позивачем та визнав його таким, що містить помилки, а вимогу такою, що підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 222947,22грн.

Заперечення відповідача в частині того, що день фактичної сплати заборгованості не включається в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань та пені господарський суд взяв до уваги та визнав обґрунтованими.

З урахуванням положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 19978,08грн., з урахуванням того, що 83,09% позовних вимог позивача судом задоволено.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛОКОМОТИВ СЕРВІС" (51900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 40059505) до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА БЕЛЕЛЮБСЬКОГО, будинок 7; ідентифікаційний код 00659101) про стягнення 1602927,04грн. (договір поставки №15067Т від 16.02.2015) задовольнити частково.

Стягнути з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ТЕПЛОВОЗОРЕМОНТНИЙ ЗАВОД" (49038, Дніпропетровська обл., місто Дніпро, ВУЛИЦЯ АКАДЕМІКА БЕЛЕЛЮБСЬКОГО, будинок 7; ідентифікаційний код 00659101) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ЛОКОМОТИВ СЕРВІС" (51900, АДРЕСА_1; ідентифікаційний код 40059,40грн. (один мільйон п'ятдесят дві тисячі сто сімдесят дев'ять грн. 40 коп.) основної заборгованості; 56709,15грн. (п'ятдесят шість тисяч сімсот дев'ять грн. 15 коп.) трьох відсотків річних; 222947,22грн. (двісті двадцять дві тисячі дев'ятсот сорок сім грн. 22 коп.) інфляційних втрат; 19978,08грн. (дев'ятнадцять тисяч дев'ятсот сімдесят вісім грн. 08 коп.) судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Видати наказ.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частини 1,2 статті 241 Господарського процесуального кодексу України).

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 17.05.2018

Суддя ОСОБА_3