номер провадження справи 9/12/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 Справа № 908/2646/17

м.Запоріжжя

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" (69005, м.Запоріжжя, бульвар Центральний, буд. 25, кв. 104)

до відповідача: Фізичної особи - підприємця Терещенка Дмитра Володимировича (АДРЕСА_1)

про стягнення суми 44000 грн.

Суддя Боєва О.С.

при секретарі судового засідання Бичківській О.О.

за участю представників сторін:

від позивача: Цибулевський А.В., довіреність б/н від 09.02.2018;

від відповідача: Терещенко Д.В., особисто, Свідоцтво про державну реєстрацію ВОЗ №119688 від 21.07.2008;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" до Фізичної особи - підприємця Терещенка Дмитра Володимировича про стягнення суми 44000 грн. безпідставно отриманих грошових коштів.

Ухвалою суду від 10.01.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою господарського суду Запорізької області від 23.01.2018 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №908/2646/17, справі присвоєно номер провадження 9/12/18. Справу вирішено розглядати у спрощеному провадженні з викликом сторін, судове засідання призначено на 20.02.2018. За наслідками судового засідання 20.02.2018, суд, на підставі ч. 6 ст. 250 ГПК України, за власною ініціативою постановив ухвалу про розгляд справи № 908/2646/17 за правилами загального позовного провадження. Проведення підготовчого судового засідання призначено на 15.03.2018. Ухвалою суду від 15.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження на вісім днів - до 03.04.2018 включно, відкладено підготовче засідання на 03.04.2018. Ухвалою суду від 03.04.2018 закрито підготовче провадження у справі, судове засідання з розгляду справи по суті призначено на 03.05.2018.

03.05.2018 справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Позивач підтримав позовні вимоги, з підстав зазначених у позовній заяві, які мотивовано, зокрема, наступним. Наприкінці 2014 року сторонами велися переговори щодо укладення договору на розробку та виготовлення продукції, а саме: сепаратора рідкого гною. Помилково вважаючи, що між відповідачем та позивачем укладено договір підряду, останній 29.12.2014 перерахував відповідачу 22000 грн., 26.01.2015 - 8600 грн., 27.01.2015 - 13400 грн., всього - 44000 грн. Директор ТОВ «Агрофірма «Нива» підписав надану відповідачем копію проекту договору на розробку та виготовлення продукції. Проте, в належній формі відповідний договір так і не було укладено, відповідач не надав жодних підтверджень про прийняття на себе зобов'язань щодо виконання замовлення. Листом від 13.07.2017 № 87 позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути сплачені грошові кошти у зв'язку із невиконання робіт, проте грошові кошти повернуті не були, відповіді позивач не отримав. Позовні вимоги обґрунтовані ст.ст. 180, 181 ГК України, ст.ст. 11, 16, 387, ч.ч. 1, 2 ст. 638, ч. 1 ст. 642, ст.1212 ЦК України.

Відповідач 14.03.2018 надав відзив на позовну заяву, в якому з посиланням на п. 5 ст. 261 ЦК України зазначив про сплив терміну позовної давності за вимогою про повернення коштів в розмірі 22000 грн., перерахованих 29.12.2014. З вимогою позивача щодо повернення коштів, перерахованих 26.01.2015 у розмірі 8600 грн. та 27.01.2017 у розмірі 13400 грн., погодився та зазначив, що не заперечує їх повернути на рахунок позивача.

Від позивача 23.03.2018 надійшла відповідь на відзив, в якій наведено обґрунтування щодо порядку обчислення перебігу строків позовної давності, вважає, що викладені у відзиві заперечення відповідача є безпідставними.

03.04.2018 та 04.04.2018 до канцелярії суду від відповідача надійшли однакові за змістом та формою заяви за вих. № 310318-13 від 31.03.2018, в якій останній зазначив, що погоджується з правилами обчислення позовної давності, наведеними позивачем у відповіді на відзив, визнає суму боргу в розмірі 44000 грн. в повному обсязі, згоден її повернути, але у зв'язку із скрутним фінансовим станом просить надати розстрочку для повернення цих коштів строком на шість місяців рівними частинами по 7333,33 грн. на місяць.

В судовому засіданні 03.05.2018 відповідач в усній формі зазначив, що проаналізувавши норми чинного законодавства, дійшов до висновку про відсутність спливу позовної давності про яке ним було заявлено у відзиві.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд

ВСТАНОВИВ:

Матеріали справи свідчать, що фізична особа - підприємець Терещенко Дмитро Володимирович (відповідач у справі) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Нива» (позивач у справі) мали намір укласти договір на розробку та витоплення продукції, було підготовлено проект договору за № 291214-12 від 29.12.2014.

Вважаючи, що сторонами укладено договір та відповідач виконає необхідну роботу з виготовлення обладнання, позивач за платіжним дорученням № 987 від 29.12.2014 перерахував відповідачу 22000 грн., за платіжним дорученням № 44 від 26.01.2015 - 8600 грн., за платіжним дорученням № 52 від 27.01.2015 - 13400 грн. У призначенні платежу вказано: «За обладнання, договір № 291214-12 від 29.12.2014».

ТОВ «Агрофірма «Нива» було підписано лише надану відповідачем копію проекту договору, проте в належній формі договір укладено так і не було, позивач не отримав підтвердження прийняття відповідачем зобов'язання щодо виконання договору.

ТОВ «Агрофірма «Нива» було підготовлено та направлено на ім'я ФОП Терещенко Д.В. лист від 13.07.2017 № 87 з вимогою про повернення сплачених грошових коштів в сумі 44000 грн. у зв'язку із невиконанням робіт. Однак, із наданого позивачем опису вкладення від 19.07.2017 вбачається, що вказаний лист був направлений на адресу: АДРЕСА_2, в той час як адресою місця проживання (знаходження) відповідача у справі - Фізичної особи-підприємця Терещенка Д.В., є: АДРЕСА_1.

У грудні 2017 позивач звернувся до господарського суду Запорізької області із позовною заявою про стягнення з Фізичної особи - підприємця Терещенка Дмитра Володимировича про стягнення суми 44000 грн. безпідставно отриманих грошових коштів, за якою порушено провадження у даній справі.

Проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню на наступних підставах.

Статтями 11, 509 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, зокрема є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зі змісту ст. 207 ЦК України слідує, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ч. 1 ст. 181 ГК України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. При укладенні господарського договору сторони зобов'язані у будь-якому разі погодити предмет, ціну та строк дії договору.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, в належній формі договір на виготовлення продукції укладено не було, відповідач, отримавши на свій рахунок грошові кошти від позивача, до виконання робіт не приступав.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Глава 83 ЦК України врегульовано правовідносини, пов'язані із набуттям, збереження майна без достатньої правової підстави.

Частинами 1-3 статті 1212 глави 83 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов'язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Перелік ситуацій, що міститься в частині 3 ст. 1212 ЦК України, при виникненні яких допускається застосування норм статті 1212 ЦК України, не є вичерпним, отже, ці положення можуть поширюватися і на інші відносини, якщо має місце безпідставне збагачення.

Із змісту наведеного законодавства слідує, що застосовувати ці норми можливо для захисту прав та інтересу у разі набуття або збереження особою майна, але без достатньої правової підстави. Тобто, повинен мати місце факт набуття або збереження майна особою та відсутність на це достатньої правової підстави.

Пунктом 2.35 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Правління Національного банку України № 22 від 21.01.2004 встановлено, що кошти, які помилково зараховані на рахунок неналежного отримувача, мають повертатися ним у строки, установлені законодавством України, за порушення яких неналежний отримувач несе відповідальність згідно із законодавством України. У разі неповернення неналежним отримувачем за будь-яких причин коштів у зазначений строк повернення їх здійснюється в судовому порядку.

Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.

Приписами ст. 530 ЦК України встановлено якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 6 Указу Президента України від 16.03.1995 № 227/95 «Про заходи щодо нормалізації платіжної дисципліни в народному господарстві України» підприємства незалежно від форм власності мають повертати у п'ятиденний строк платникам помилково зараховані на їх рахунки кошти.

Згідно зі ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

З урахуванням викладеного, відповідач повинен був повернути безпідставно отримані грошові кошти платнику у п'ятиденний строк з дня їх надходження на рахунок.

Доказів виконання обов'язку щодо повернення позивачу зазначених грошових коштів відповідач не надав, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Таким чином, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми 44000 грн. безпідставно отриманих грошових коштів є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до приписів ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідно календарної дати або настання події, з якою пов'язано йогом початок. Строк, визначений роками, спливає у відповідний місяць та число останнього року строку (ст. 253, ч. 1 ст. 254 ЦК України).

Згідно з ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Враховуючи вищевикладене, відповідач повинен був повернути кошти, перераховані за першим платежем, здійсненим 29.12.2014, у п'ятиденний строк - до 03.01.2015 включно, тобто перебіг трирічного строку позовної давності в даному випадку починається 04.01.2015 та закінчується 04.01.2018. Строк позовної давності за двома іншими частинами платежів (26.01.2015 та 27.01.2015), спливає відповідно 01.02.2018 та 02.02.2018. Позивач звернувся із позовною заявою до суду 29.12.2017. Таким чином, факт наявності пропуску строку позовної давності відсутній.

Відповідач у зв'язку із скрутним фінансовим становищем просить надати розстрочку на повернення коштів, що підлягають стягненню на користь позивача, на шість місяців рівними частинами.

Вирішуючи питання про розстрочення виконання рішення, господарський суд враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч. 4 ст. 331 ГПК України).

В силу наведених приписів процесуального закону, підставою для розстрочки виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення у визначений строк. Тобто розстрочка виконання судового рішення пов'язана з об'єктивними, непереборними - виключними обставинами, котрі ускладнюють його вчасне виконання.

Господарським процесуальним кодексом України не визначено переліку обставин, які свідчать про неможливість виконання рішення чи ускладнення його виконання, у зв'язку з чим суд оцінює докази, що підтверджують зазначені обставини, за правилами статті 86 вказаного Кодексу, і за наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, господарський суд має право розстрочити виконання рішення, ухвали, постанови.

Винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання розстрочки виконання судового рішення, повинні бути підтверджені відповідними засобами доказування. На особу, яка подала заяву про розстрочення виконання рішення, покладається обов'язок довести наявність обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у даній справі.

Оскільки відповідачем не зазначено та не надано належних доказів на підтвердження наявності скрутного матеріального становища, у задоволенні заяви про надання розстрочки судом відмовляється.

Відповідно до статті 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Терещенка Дмитра Володимировича (АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма "Нива" (69005, м. Запоріжжя, бульвар Центральний, буд. 25, кв. 104, ) суму 44000 (сорок чотири тисячі) грн. безпідставно отриманих грошових коштів, суму 1600 (одна тисяча шістсот) грн. витрат зі сплати судового збору.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 11.05.2018.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги та може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складання повного судового рішення, у порядку встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням п. 17.5 ч. 1 розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України.

Суддя О.С.Боєва