РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Справа № 903/492/16

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Огороднік К.М. , суддя Дужич С.П.

при секретарі судового засідання Ткач Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. (повний текст складено 13.03.2018р., суддя Якушева І.О.) у справі №903/492/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна теплоенергетична група" (м.Луцьк)

до Державного комунального підприємства "Луцьктепло" (м.Луцьк)

про стягнення 4646268,40 грн. (скарга на дії ДВС)

за участі представників:

стягувача (позивача) - ОСОБА_1П (ордер про надання правової допомоги серія ВЛ№000047901),

боржника (відповідача) - ОСОБА_2М (довіреність №19/08 від 02.01.2018р.),

- ОСОБА_3В (довіреність №20/08 від 02.01.2018р.),

Органу ДВС - не зявився,

В С Т А Н О В И В:

02.03.2016р. державне комунальне підприємство "Луцьктепло" звернулося до господарського суду Волинської області із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області №945/08 від 28.02.2018р. у справі №903/492/16.

У скарзі боржник просив визнати неправомірними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо винесення в межах виконавчого провадження №52179682 постанови про стягнення з ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору від 14.02.2018р. у розмірі 471596,24 грн., визнати недійсною постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 14.02.2018р. у розмірі 471596,24 грн.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 постановлено:

1. Скаргу державного комунального підприємства Луцьктепло на дії відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області задовольнити.

2. Визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області щодо винесення в межах виконавчого провадження №52179682 постанови від 14.02.2018р. про стягнення з ДКП Луцьктепло виконавчого збору в розмірі 471596,24 грн.

3. Визнати недійсною постанову відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області про стягнення з ДКП Луцьктепло про стягнення виконавчого збору в розмірі 471596,24 грн., прийняту в межах виконавчого провадження №52179682.

Не погоджуючись з прийнятою ухвалою суду першої інстанції, Відділ примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти нову, якою у задоволенні скарги ДКП "Луцьктепло" відмовити.

В скарзі апелянт, зокрема, зазначає, що виконавче провадження №52179682 приєднано до зведеного виконавчого провадження №52275341 про стягнення боргів із ДКП Луцьктепло, яке на даний час перебуває на виконанні у відділі.

При виконанні зазначеного зведеного виконавчого провадження №52275341 про стягнення боргу з ДКП Луцьктепло, державним виконавцем накладено арешт на рахунки та майно боржника, тобто вживаються заходи примусового виконання.

Скаржник стверджує, що оскільки виконавче провадження №52179682 по виконанню наказу господарського суду Волинської області №903/492/16-1 від 02.09.2016р. перебуває у зведеному виконавчому провадженні №52275341 про стягнення боргів із ДКП Луцьктепло, по якому вживались та вживаються заходи примусового характеру, тому постанова про стягнення виконавчого збору від 14.02.2018р. ВП№52179682 винесена правомірно.

На підставі викладеного скаржник просить суд скасувати ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16, постановити судове рішення, яким у задоволені скарги ДКП Луцьктепло відмовити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 27.03.2018р. (головуючий суддя Саврій В.А., суддя Огороднік К.М., суддя Мамченко Ю.А.) апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 - залишено без руху. Встановлено скаржнику десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: подати оригінал доказу сплати судового збору в сумі 1762,00 грн., та подати оригінали або належним чином засвідчені копії доказів надіслання копій апеляційної скарги сторонам у справі.

10.04.2018р. на адресу суду від скаржника надійшов лист з доданими доказами сплати судового збору у розмірі 1762,00 грн. (оригінал платіжного доручення №1131 від 04.04.2018р.) та засвідчені копії доказів надсилання копій апеляційної скарги сторонам по справі. В листі просить суд поновити строк для подачі апеляційної скарги та розглянути її без участі представника Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області.

У зв'язку з перебуванням у відрядженні судді-члена колегії ОСОБА_4, розпорядженням керівника апарату від 16.04.2018р., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, стаття 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 18, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п.8.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено заміну судді-члена колегії у справі №903/492/16.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 16.04.2018р. у справі №903/492/16 визначено колегію у складі суддів: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Огороднік К.М, суддя Дужич С.П.

Ухвалою від 16.04.2018р., колегією суддів у новому складі, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16. Розгляд скарги призначено на "10" травня 2018 року о 14:50 год. в приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі судових засідань №4.

07.05.2018р. на адресу суду від Державного комунального підприємства «Луцьктепло» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№13804/18 від 07.05.2018р.).

У відзиві відповідач зазначає, що з моменту відкриття виконавчого провадження №52179682 державним виконавцем не було вчинено жодних із зазначених у ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчих дій примусового характеру по виконанню наказу господарського суду Волинської області від 02.09.2016р. №903/492/16-1 та, відповідно, не стягувалися кошти з ДКП "Луцьктепло" у примусовому порядку, в тому числі і в межах зведеного виконавчого провадження №52275341, в якому було накладено арешт на рахунки та майно ДКП "Луцьктепло".

ДКП "Луцьктепло" самостійно здійснювало сплату обовязкових платежів за цим наказом на виконання ухвали господарського суду Волинської області від 19.10.2016р. у справі №903/492/16, якою було надано розстрочку виконання судового рішення від 17.08.2016р. строком на 10 календарних місяців, тому правові підстави для накладення органом державної виконавчої служби на ДКП "Луцьктепло" виконавчого збору в розмірі 471596,24грн. відсутні.

Щодо посилання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області у апеляційній скарзі на те, що в постанові про відкриття виконавчого провадження від 12.09.2016р. №52179682 з примусового виконання наказу господарського суду від 02.09.2016р. №903/492/16-1 був встановлений строк боржнику для добровільного виконання рішення суду - до 19.09.2016р., то у постановах від 06.07.2015р. по справі №6-785цс15, від 28.01.2015р. у справі №3-217гс14 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець повязує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для нього строк рішення добровільно не виконане, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

З огляду на зазначене відповідач вважає непереконливими доводи головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області, викладені у апеляційній скарзі від 21.03.2018р. №04-35/1093 на ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р., та такими, що спростовуються наявними у матеріалах справи №903/492/16 доказами.

Просить суд ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 залишити без змін, а апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області - без задоволення.

07.05.2018р. на адресу суду від позивача ТОВ «Західна теплоенергетична група» надійшли письмові пояснення по справі (вих.№19 від 03.05.2018р.), у яких стягувач, зокрема зазначає, що на виконання ухвали суду боржник у встановлені строки перераховував кошти на рахунок стягувача, належним чином здійснивши платежі за період з жовтня 2016 р. по травень 2017р., залишок заборгованості у сумі 943192,44 грн. боржник погасив після деякої перерви в лютому та березні 2018р. Станом на сьогодні заборгованість перед стягувачем погашена, а рішення господарського суду Волинської області від 17 серпня 2016 року у справі №903/492/16 виконано боржником у повному обсязі. При цьому, органами державної виконавчої служби жодних дій з примусового виконання судового рішення не вчинено.

З огляду на викладене, стягувач просить суд апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 - без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 10.05.2018р. представник стягувача та представники боржника заперечили доводи апеляційної скарги, надали пояснення по справі, просили суд апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 - без змін.

Відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області не забезпечив явку свого представника у судове засідання, надіслав клопотання про розгляд скарги за його відсутності.

З огляду на клопотання скаржника (т.2, арк.справи 198), враховуючи приписи ст.ст.269, 273 ГПК України про межі та строки перегляду справ в апеляційній інстанції, той факт, що учасники справи були належним чином та своєчасно повідомлені про дату, час та місце судового засідання, а також те, що явка представників учасників справи в судове засідання обов'язковою не визнавалася, колегія суддів визнала за можливе розглядати апеляційну скаргу за відсутності представника скаржника.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзивів, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Як встановлено ч.5 ст.124 та п.9 ч.3 ст.129 Конституції України одним із основних принципів судочинства є обовязковість рішень суду, судові акти є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обовязковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно ст.339 ГПК України надано право учасникам виконавчого провадження на оскарження дій та бездіяльності органів державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду №903/492/16-1 від 02.09.2016р. було відкрито 12.09.2016р., тобто в період дії Закону України «Про виконавче провадження» №2677 від 04.11.2010р.

Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII визначено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у виконавчому провадженні №52179682 прийнято 14.02.2018р., тобто в період дії Закону України №1404-VIII від 02.06.2016р.

Як на правову підставу стягнення виконавчого збору відділ примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області послався, зокрема, на ст.ст.27, 40 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч.3 ст.40 Закону України "Про виконавче провадження", у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною девятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено ст.10 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. за №1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із ст.27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII основними підставами стягнення з боржника виконавчого збору є проведення органами державної виконавчої служби дій з примусового виконання рішення суду.

Частиною 2 статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Пунктом 3 частини 1 статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016р. №1404-VIII передбачено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у визначеній черговості та, зокрема, у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми.

Також, колегія суддів звертає увагу на висновки Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, викладені у постанові від 6 липня 2015 р. у справі N6-785цс15, а саме: сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання. Крім того, положеннями ч.3 ст.27 зазначеного Закону передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим Законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

З огляду на викладені норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що умовою стягнення органами державної виконавчої служби виконавчого збору є фактично стягнуті в примусовому порядку з боржника суми, тобто у разі виконання судового рішення протягом усього періоду виконавчого провадження, іншим способом ніж примусове стягнення, виконавчий збір не повинен стягуватися.

Однак, управління ДВС ГТУЮ у Волинській області в межах виконавчого провадження №52179682 не стягувало кошти з боржника. Жодних доказів, які б свідчили про примусове стягнення коштів з боржника в межах виконавчого провадження №52179682, управлінням ДВС суду не подано.

Як вбачається з пояснень стягувача та боржника, останній самостійно перераховував кошти стягувачу на виконання ухвали господарського суду від 19.10.2016р., якою було розстрочено виконання рішення суду від 17.08.2016р.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно до ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказі.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на викладене, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку, що дії та постанова відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області про стягнення виконавчого збору від 14.02.2018р. не відповідають приписам ст.ст.10, 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VIII, в тому числі і в межах зведеного виконавчого провадження №52275341, в якому було накладено арешт на рахунки та майно ДКП "Луцьктепло", на яке посилається апелянт в скарзі.

Відповідно до ч.1 ст.271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Як встановлено ст.276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому суд апеляційної інстанції вважає, що ухвалу місцевого господарського суду винесено у відповідності до норм матеріального та процесуального права і її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 271, 273, 275, 276, 282, 283 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області на ухвалу господарського суду Волинської області від 12.03.2018р. у справі №903/492/16 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 14.05.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Огороднік К.М.

Суддя Дужич С.П.