ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р.м. Харків Справа № 922/861/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Новікової Н.А.

при секретарі судового засідання Малихіній М.П.

розглянувши справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут», 61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, ;

до Наталинської сільської ради, 63343, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. І. Сенченка, 89, ;

про стягнення коштів у розмірі 276 753, 99 грн.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 (довіреність № Др-15-0218 від 27.025.2018);

відповідача не зявився.

Суть спору:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» звернулось до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Наталинської сільської ради про стягнення заборгованості за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № СВ017 від 16.01.2017 у розмірі 276 753, 99 грн., яка складається з суми основного боргу - 263 309, 85 грн., пені 10 797, 45 грн., 3 % річних - 969, 84 грн., інфляційних втрат 1676, 85 грн.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 05.04.2018 прийнято позовну заяву до розгляду, справу визначено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження і призначено підготовче засідання на 14.05.2018 року.

В підготовчому засіданні повноважний представник позивача позовні вимоги підтримав та просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 276 753, 99 грн., яка складається з суми основного боргу - 263 309, 85 грн., пені 10 797, 45 грн., 3 % річних - 969, 84 грн., інфляційних втрат 1676, 85 грн. В обгрунтування посилався на неналежне виконання відповідачем зобовязань за договором № СВ017 від 16.01.2017 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів, а саме: щодо своєчасної оплати коштів за спожитий природний газ за січень лютий 2018 року, у звязку із чим відповідачу нараховано пеню, 3 % річних та інфляційні втрати.

Відповідач в підготовче засідання не зявився, явку свого повноважного представника не забезпечив, надав заяву (вх. № 13262 від 11.05.2018) про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден та визнає їх у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 185 ГПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 191, 192 цього Кодексу.

Згідно з ст. 191 ГПК передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у звязку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд розяснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Так, судом встановлено, що подана відповідачем заява (вх. № 13262 від 11.05.2018) підписана належною особою, а саме: Наталинським сільським головою ОСОБА_2, крім того, визнання позову не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ч. 3 ст. 185 ГПК України, беручи до уваги визнання позову відповідачем, суд вважає за можливе за результатами підготовчого провадження ухвалити рішення.

Розглянувши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

16.01.2017 між ТОВ «Харківгаз Збут» та Наталинською сільською радою укладено Договір на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № СВ017 (арк. справи 12-15).

Відповідно до п. 1 Додаткової угоди № 12 від 29.12.2017 постачальник зобов'язується передати у власність споживачу у 2018 році природний газ, а споживач зобов'язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені Договором.

Згідно з п. 4 Додаткової угоди № 12 від 29.12.2017 Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині постачання газу з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Відповідно до додаткової угоди № 13 від 31.01.2018 плановий обсяг постачання газу по місяцях згідно з п. 1.3. Договору у січні 2018 року складає 16, 869 тис.куб.м., у лютому 2018 року складає 7, 186 тис.куб.м.

Відповідно до п. 4.2. Договору оплата газу здійснюється споживачем шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок постачальника в наступному порядку:

- 100% місячної вартості запланованого обсягу газу сплачується до 25 числа місяця, що передує місяцю постачання. Споживач самостійно розраховує суму платежу, виходячи з ціни газу на наступний розрахунковий період та відповідної величини договірного обсягу газу, заявленого на наступний розрахунковий період. У разі відсутності інформації про ціну газу на наступний розрахунковий період до дати здійснення оплати споживач розраховує суму платежу за ціною, що діяла у попередньому місяці.

- остаточний розрахунок по оплаті місячної вартості газу (п. 3.6. Договору) здійснюється до 10 числа місяця, наступного за місяцем постачання газу.

Пунктом 2.9.2. Договору на постачання природного газу передбачено, що на підставі отриманих від споживача даних та/або даних оператора ГРМ постачальник протягом трьох робочих днів готує два примірники акта приймання-передачі природного газу за розрахунковий період, підписаних уповноваженим представником постачальника.

Так, 31.01.2018 та 13.02.2018 за підсумками надання послуг з газопостачання у січні лютому 2018 року сторонами підписано Акт приймання-передачі природного газу № ХОЗ00000484 та № ХОЗ00004238, відповідно до яких позивач у січні 2018 передав відповідачу 16, 869 тис.куб.м. природного газу, вартістю 186 316, 75 грн. та у лютому 2018 - 7,186 тис.куб.м. природного газу, вартістю 76 993, 10 грн. (арк. справи 32-33).

01.03.2018 сторони підписали Акт звіряння взаємних розрахунків за період: січень лютий 2018 року відповідно до якого, заборгованість Наталинської сільської ради станом на 01.03.2018 становить 263 309, 85 грн. (арк. справи 35).

Позивач стверджує, що на час звернення до суду відповідач свої грошові зобовязання з оплати спожитого газу за січень - лютий 2018 року не виконав, що зумовило нарахування на підставі п. 6.2.1 Договору на постачання природного газу пені за період з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 10 797, 45 грн.; на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - 3% річних за період з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 969, 84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1676, 85 грн.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено, що на виконання умов договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів у січні - лютому 2018 року позивач поставив, а відповідач прийняв газ на загальну суму 263 309, 85 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання передачі природного газу (арк. справи 32-33), а також визнається відповідачем.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (ч. 5 ст. 254 ЦК України).

Позивач стверджує, що відповідач за отриманий у січні - лютому 2018 року природний газ не розрахувався, що призвело до виникнення заборгованості за договором на постачання природного газу у розмірі 263 309, 85 грн.

В матеріалах справи відсутні, а відповідачем, в порушення ст. 73, 74 ГПК України, не надано доказів, які б свідчили про оплату отриманого природного газу у повному обсязі, крім того, факт заборгованості перед позивачем з оплати отриманого природного газу на суму 263 309, 85 грн. визнається відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання за договором на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № СВ017 від 16.01.2017 на суму 263 309, 85 грн., а отже позов в частині стягнення суми основного боргу підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних за період з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 969, 84 грн. та інфляційних втрат у розмірі 1676, 85 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Приймаючи до уваги, що відповідач не заперечує наявність перед позивачем заборгованості та визнає позов, дослідивши поданий позивачем розрахунок 3 % річних за період з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 969, 84 грн. та розрахунок інфляційних втрат у розмірі 1676, 85 грн., судом встановлено правомірність та обґрунтованість нарахованих позивачем сум, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача пені за період прострочення з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 10 797, 45 грн., суд виходить з наступного.

Приписами п. 1 ст. 193 ГК України та ст. 526 ЦК України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із п.3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 549 ЦК України визначено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Відповідно до п. 6.2.1 Договору у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом ІV договору, споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченного платежу, за кожен день прострочення платежу.

Суд, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за період прострочення з 11.02.2018 по 01.03.2018, 02.03.2018 по 04.04.2018, 11.03.2018 по 04.04.2018 у розмірі 10 797, 45 грн., на предмет відповідності вимогам чинного законодавства, зокрема, ст. 253-255, 549 ЦК України, ст. 231, 232 ГК України, ст. 1, 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення пені є обґрунтованими, правомірними та правильно розрахованими.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з положень ст. 129 ГПК України та витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 151, 31 грн. покладає на відповідача.

Враховуючи викладене та керуючись ст. 4, 13-15, 41-46, 80, 86, 129, 233, 237-241Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Наталинської сільської ради (63343, Харківська область, Красноградський район, с. Наталине, вул. І. Сенченка, 89, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз Збут» (61004, м. Харків, вул. Москалівська, 57/59, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ для оплати основного боргу, п/р 8 в АБ «Кліринговий дім» м. Київ для оплати пені, 3 % річних та інфляційних втрат) заборгованість по Договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів № СВ017 від 16.01.2017 у розмірі 263 309, 85 грн. - сума основного боргу - грн., пеню у розмірі 10 797, 45 грн., 3 % річних у розмірі - 969, 84 грн., інфляційні втрати у розмірі 1676, 85 грн. та витрати зі сплати судового збору в розмірі 4 151, 31 грн.

3. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256, 257 Господарського процесуального кодексу України, дане рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Повне рішення складено та підписано 15.05.2018.

Суддя ОСОБА_3