КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р. Справа№ 910/16555/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Тищенко О.В.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 25.04.2018.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича

на рішення Господарського суду міста Києва

від 29.11.2017

у справі № 910/16555/17 (Суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун"

до Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: ОСОБА_3

про визнання зобов'язань припиненими та скасування записів про державну реєстрацію обтяжень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №965 від 11.11.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" та Публічним акціонерним товариством "Інтеграл-Банк", скасування записів щодо будівлі №1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №11, про державну реєстрацію обтяжень №7648696 та про державну реєстрацію іпотеки №7649615, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.11.2014 на підставі договору іпотеки, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868, припинення обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 11.11.2014 за №14629256 на підставі договору застави №965/1 від 11.11.2014.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок повного погашення 22.05.2015 кредиту та відсотків за кредитним договором №965 від 11.11.2014, грошове зобов'язання позивача перед відповідачем є припиненим, у зв'язку з чим припиненню також підлягають обтяження рухомого майна за договором застави №965/1 від 11.11.2014, а записи щодо будівлі №1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №11, про державну реєстрацію обтяжень №7648696 та про державну реєстрацію іпотеки №7649615, внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.11.2014 на підставі договору іпотеки, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868 підлягають скасуванню.

Рішенням Господарського суду м. Києва від 29.11.2017 у справі №910/16555/17 позовні вимоги задоволені в повному обсязі. Визнано припиненими зобов'язання за кредитним договором №965 від 11.11.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" та Публічним акціонерним товариством "Інтеграл-Банк". Вирішено припинити обтяження та іпотеку щодо будівлі №1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 11, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2014 на підставі договору іпотеки, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868. Припинено обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 11.11.2014 за №14629256 на підставі договору застави №965/1 від 11.11.2014. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" судовий збір у розмірі 4800 (чотири тисячі вісімсот) грн.. 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав до Київського апеляційного господарського суду скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/16555/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що місцевим господарським судом неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а також порушено або неправильно застосовано норми матеріального чи процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.01.2018 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді: Куксова В.В., суддів Гончарова С.А., Яковлєва М.Л.,

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.01.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича у справі № 910/16555/17, розгляд справи призначено на 22.03.2018.

Розпорядженням № 09.1-08/775/18 від 22.03.2018 призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв'язку із перебуванням судді Гончарова С.А., яка входять до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці.

Відповідно до протоколу автоматизованої зміни складу суддів від 22.03.2018, у зв'язку із перебуванням судді Гончарова С.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці, сформовано новий склад колегії суддів, головуючий суддя: Куксов В.В. судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 22.03.2018 (у складі: головуючий суддя Куксов В.В., судді: Яковлєв М.Л., Тищенко О.В.) прийнято справу № 910/16555/17 за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича на у справі № 910/16555/17 до свого провадження, розгляд справи призначено на 25.04.2018.

16.02.2018 через відділ документального забезпечення Київського апеляційного господарського суду від третьої особи надійшов відзив на апеляційну скаргу, у відповідності до якого останній просить суд апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справ №910/16555/17 без змін.

В судовому засіданні 25.04.2018 представник апелянта підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив задовольнити її, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/16555/17 скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні 25.04.2018 представник позивача заперечив проти доводів на апеляційну скаргу з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/16555/17 залишити без змін

В судовому засіданні 25.04.2018 представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача заперечив проти доводів на апеляційну скаргу з урахуванням пояснень на апеляційну скаргу поданих під час апеляційного провадження, та просив відмовити в її задоволенні, а рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі № 910/16555/17 залишити без змін

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, третьої особи, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

11.11.2014 між Публічним акціонерним товариством "Інтеграл-банк" (банк, відповідач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун (позичальник, позивач) був укладений кредитний договір №965 (надалі - договір), за змістом якого банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію заборгованістю по позичковому рахунку не більше 5000000,00 гривень строком по 10 листопада 2015 року зі сплатою 21 (двадцяти одного) процента річних, а позичальник зобов'язується використати отримані в рамках кредитної лінії кошти (далі - кредит) відповідно до умов цього договору, вчасно їх повернути та сплатити проценти й інші платежі, які передбачені договором (п.1.1), процентна ставка по кредиту є фіксованою (п.1.2), на забезпечення виконання зобов'язань за цим договором банк приймає в іпотеку/заставу належні позичальнику на праві власності нежитлові приміщення та основні засоби-виробниче обладнання (п.2.1), кредит, наданий банком, забезпечується також всім належним позичальнику майном та коштами, на які може бути звернено стягнення в порядку, встановленому законодавством України (п.2.2), позичальник має право достроково погашати кредит, попередивши про це банк не пізніше 15 годин 30 хвилин дня повернення (п.6.2).

Виконання договору банком в частині надання позивачу кредиту підтверджується відповідними виписками по рахунку позивача.

З метою забезпечення виконання грошового зобов'язання за кредитним договором, між сторонами були укладені:

- договір застави №965/1 від 11.11.2014, за змістом якого позичальник передав в заставу банку належне йому на праві власності майно, яке знаходиться за адресою: Житомирська область, Володарсько-Волинський район, Топорищанська сільська рада, перелік та опис якого наведено у додатку №1 до договору. Обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстроване 11.11.2014 за №14629256.

- договір іпотеки від 11.11.2014, посвідчений 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868, за умовами якого позивач передав в іпотеку банку належне на праві власності нерухоме майно - будівлю №1, що розташована за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна №11. На підставі вказаного договору в державний реєстр іпотек були внесені відповідні записи про обтяження №7648696 та про іпотеку за №769615.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.05.2015 між ОСОБА_3, як позикодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун", як позичальником, було укладено договір про надання зворотної фінансової допомоги №22/05-1 від 22.05.2015, відповідно до умов якого позикодавець надає позичальнику безвідсоткову зворотну фінансову допомогу для ведення господарської діяльності позичальника, в строки та на умовах даного договору, а позичальник зобов'язується повернути допомогу у строки, обумовлені даним договором (п.1.1), розмір позики за цим договором становить 4629250,79 грн. (п.2.1), цей договір позики є безпроцентним (п.2.2).

В матеріалах справи міститься платіжне доручення №30 від 22.05.2015 відповідно до якого, ОСОБА_3 перераховано Товариству з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" 4629260,79 грн., на виконання умов договору про надання зворотної фінансової допомоги №22/05-1 від 22.05.2015.

22.05.2015 позивачем, в свою чергу, перераховано відповідачу відсотки за користування кредитом у розмірі 129253,42 грн. та погашено кредит у розмірі 4499997,37 грн., що підтверджується випискою банку з рахунку позивача.

22.05.2015 між сторонами підписано зміни та доповнення №1 до кредитного договору №965 від 11.11.2014 про припинення дії договору у зв'язку з його повним виконанням.

На підставі постанови правління Національного банку України від 15.09.2015 № 606 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 16.09.2015 № 170 "Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ "Інтеграл-банк", згідно з яким у відповідача запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці з 16.09.2015 до 15 грудня 2015 включно.

Відповідно до постанови правління Національного банку України від 15.11.2015 № 816 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-банк" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 26.11.2015 прийнято рішення № 210 "Про початок процедури ліквідації ПАТ "Інтеграл-банк" та делегування повноважень ліквідатора банку", яким призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ "Інтеграл-банк", визначені, зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-51 Закону "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Андронову Олегу Борисовичу на два роки з 27.11.2015 до 26.11.2017 включно.

В матеріалах справи міститься лист за вих. № 01-3-03/290 від 02.08.2017 за підписом уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Інтеграл-банк" Андронова О.Б. з повідомленням про виставлення на продаж на відкритих торгах (аукціоні), які відбудуться 16.08.2017 на торговельному майданчику Товарна біржа "Прозора" права вимоги за кредитним договором № 965 від 11.11.2014.

Зазначене, на думку позивача, свідчить про невизнання відповідачем (кредитором) права позивача (боржника) на припинення зобов'язання, що передбачено ст.599 Цивільного кодексу України, у зв'язку з чим таке право підлягає захисту судом.

Кредитні договори є підставою для виникнення у їх сторін господарських зобов'язань, а саме майново-господарських зобов'язань згідно ст. ст. 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 509 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов'язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно із ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 345 Господарського кодексу України кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитному договорі передбачаються мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обов'язки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Як було встановлено судом, між позивачем, як позичальником, та банком був укладений кредитний договір, за умовами якого банк відкриває позичальнику відкличну кредитну лінію заборгованістю по позичковому рахунку не більше 5000000,00 гривень строком по 10 листопада 2015 року зі сплатою 21 процента річних.

Матеріалами справи підтверджується, що 22.05.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" було достроково сплачено відповідачу кредитну заборгованість за кредитним договором №965 від 11.11.2014 за рахунок коштів, перерахованих з власного поточного рахунку ОСОБА_3 на виконання договору №22/05-1 про надання зворотної фінансової допомоги від 22.05.2015, який укладено між позивачем та третьою особою.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, юридичним наслідком належного виконання зобов'язання відповідно до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України є припинення зобов'язання.

Таким чином з моменту виконання боржником зобов'язань й прийняття їх кредитором, припиняється існування прав і обов'язків сторін, що складають зміст конкретного зобов'язального правовідношення.

Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками виконаного позивачем зобов'язання між сторонами було підписано зміни та доповнення №1 від 22.05.2015 до кредитного договору №965 від 11.11.2014 про припинення дії договору. В справі наявні належним чином засвідчені копії банківських виписок, платіжних доручень, які підтверджують факт повного перерахування позивачем грошових коштів на рахунки, визначені п.п.2.1 та 4.2 кредитного договору. Доказів на підтвердження факту існування судових спорів стосовно наявності у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" заборгованості перед банком за кредитним договором суду відповідач не надав.

Тобто, станом на момент звернення до суду та розгляду даної справи по суті, грошові зобов'язання позивача перед банком зі сплати суми кредиту та відсотків за користування є виконаними.

Доводи відповідача про те, що зобов'язання позивача виконані за рахунок грошових коштів, які надійшли до нього на підставі нікчемної трансакції, не спростовують висновки суду про повне виконання грошових зобов'язань позивача перед банком.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію відповідача оцінки взаємовідносинам позивача з третьою суперечить положенням Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

За приписами п. 8 ч. 1 ст. 48 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження, що визначені частиною другою статті 37 цього Закону.

Пунктом 4 ч. 2 ст. 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину.

Частиною 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав:

1) банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без встановлення обов'язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог;

2) банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов'язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов'язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим;

3) банк здійснив відчуження чи передав у користування або придбав (отримав у користування) майно, оплатив результати робіт та/або послуги за цінами, нижчими або вищими від звичайних (якщо оплата на 20 відсотків і більше відрізняється від вартості товарів, послуг, іншого майна, отриманого банком), або зобов'язаний здійснити такі дії в майбутньому відповідно до умов договору;

4) банк оплатив кредитору або прийняв майно в рахунок виконання грошових вимог у день, коли сума вимог кредиторів банку перевищувала вартість майна;

5) банк прийняв на себе зобов'язання (застава, порука, гарантія, притримання, факторинг тощо) щодо забезпечення виконання грошових вимог у порядку іншому, ніж здійснення кредитних операцій відповідно до Закону України "Про банки і банківську діяльність";

6) банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

7) банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку;

8) банк уклав правочин (у тому числі договір) з пов'язаною особою банку, якщо такий правочин не відповідає вимогам законодавства України;

9) здійснення банком, віднесеним до категорії проблемних, операцій, укладення (переоформлення) договорів, що призвело до збільшення витрат, пов'язаних з виведенням банку з ринку, з порушенням норм законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, банк взагалі не був стороною договору зворотної фінансової допомоги, за яким позивач отримав від третьої особи кошти для погашення кредиту, і жодних умов щодо банку такий договір не містить.

Відповідачем не доведено, що укладення цього договору спричинило для банку конкретні негативні наслідки. Не навів відповідач і передбачених ч. 3 ст. 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" підстав для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Грошові кошти, сплачені позивачем на рахунок для погашення позики та оплати відсотків, були прийняті банком у повному обсязі, жодних заперечень стосовно обсягу та/або порядку такої сплати відповідачем не висловлено. При цьому, грошові кошти позивачем були перераховані до введення в банку тимчасової адміністрації, а також початку процедури ліквідації та відкликання банківської ліцензії.

Статтею 531 Цивільного кодексу України визначено, що боржник має право виконати свій обов'язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у зв'язку з повним поверненням суми кредиту та сплати відсотків за його користування, позивачем було повністю виконані зобов'язання, взяті на себе за кредитними договором, а тому на підставі ст. 599 Цивільного кодексу України вказані зобов'язання є припиненими.

Згідно положень ст. 1 Закону України "Про іпотеку", ч.1 ст. 572 Цивільного кодексу України та ч.1 ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст.17 Закону України "Про іпотеку" іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов'язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов'язання.

Статтею 1 Закону України "Про заставу" визначено, що застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо.

Частиною 3 ст. 3 Закону України "Про заставу" передбачено, що застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов'язання. Статтею 28 даного Закону передбачено, що застава припиняється, зокрема, з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 593 Цивільного кодексу України, згідно якої право застави припиняється, зокрема, у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

З огляду на встановлення судом факту припинення зобов'язання позивача зі сплати грошових коштів на користь банку на підставі кредитного договору, правовідносини іпотеки та застави основних засобів є також припиненими.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-2127цс15.

Частиною 2 ст. 593 Цивільного кодексу України визначено, що у разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.

Статтями 316, 317, 321 Цивільного кодексу України передбачено, що правом власності є право особи на річ, майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок внесення до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомостей про виникнення, зміну та припинення обтяжень регламентується Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", Порядком ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 (далі - Порядок) та Інструкцією про порядок ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна та заповнення заяв, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 29.07.2004 № 73/5.

Пунктом 25 Порядку визначено, що реєстратор вносить до Реєстру відомості про припинення обтяження в день надходження заяви чи рішення уповноваженого органу.

Згідно з ст. 3 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Згідно з ст. 11 вказаного Закону обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів та інформація про припинення обтяження.

Згідно до ч. 3 ст. 44 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п'яти днів зобов'язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов'язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 за №868 у п. 71 передбачено, що державна реєстрація припинення обтяження нерухомого майна іпотекою проводиться нотаріусом одночасно із зняттям ним заборони, накладеної під час посвідчення договору іпотеки.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, станом на момент вирішення спору по суті, обтяження за договором застави №965/1 від 11.11.2014, а також договором іпотеки від 11.11.2014, посвідченим 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868 не припинено та не вилучено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що свідчить про наявність порушеного права позивача.

Отже, враховуючи викладене та відсутність правових підстав для обтяження предмета застави та іпотеки, позовні вимоги про припинення обтяження та іпотеки щодо будівлі №1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 11, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2014 на підставі договору іпотеки, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868 та про припинення обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 11.11.2014 за №14629256 на підставі договору застави №965/1 від 11.11.2014 є правомірними та обґрунтованими.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" до Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором №965 від 11.11.2014, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ред Стоун" та Публічним акціонерним товариством "Інтеграл-Банк", припинення обтяження та іпотеки щодо будівлі №1, розташованої за адресою: Житомирська обл., Володарсько-Волинський район, с/рада Топорищенська, комплекс будівель та споруд №3, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 11, зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11.11.2014 на підставі договору іпотеки, посвідченого 11.11.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим №8868, та про припинення обтяження рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зареєстрованого 11.11.2014 за №14629256 на підставі договору застави №965/1 від 11.11.2014.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича на рішення господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі №910/16555/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Інтеграл-Банк" Андронова Олега Борисовича залишити без задоволення, рішення Господарського суду міста Києва від 29.11.2017 у справі №910/16555/17 - без змін.

Матеріали справи №910/16555/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 27.04.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

О.В. Тищенко