ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р.Справа № 922/2544/17

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Аюпової Р.М.

при секретарі судового засідання Васильєві А.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Приватного акціонерного товариства "Тернопільський молокозавод", м. Тернопіль
до Фізичної особи-підприємця Пірятинця Юрія Володимировича, м. Богодухів
про стягнення грошових коштів в розмірі 79273,69 грн.
за участю представників сторін:

позивача - не з'явився;

відповідача - Мєльнік Д.М., дов. № 2-597 від 14.04.2017.

ВСТАНОВИВ:

Позивач - Приватне акціонерне товариство "Тернопільський молокозавод", м. Тернопіль, звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Фізичної особи-підприємця Пірятинець Юрія Володимировича, м. Богодухів, про стягнення заборгованості за договором поставки молочної продукції № 982-16 від 29.11.2016р., укладеним між сторонами даного спору, в розмірі 79273,69 грн., з яких: 69871,68 грн. - сума основного боргу, 9401,69 грн. - пеня. Також позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати.

Ухвалою господарського суду від 02.08.2017р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні на 21.08.2017р. о 12:15 год.

18.09.2017 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позовну заяву (вх. № 30023), в якому відповідач проти позову заперечував та, зокрема, зазначив, що Пірятинець Юрій Володимирович, ані як підприємець, ані як фізична особа жодних дій, направлених на виникнення цивільних прав та обов'язків за договором поставки молочної продукції №982-16 від 29.11.2016 не здійснював та не був суб'єктом спірних правовідносин. Договору та інших документів, копії яких надані суду, Пірятинець Ю. В. не підписував, у договорі розрахунковий рахунок та номер телефону йому не належать, відбиток печатки "Пірятинець Юрій Володимирович ідентифікаційний код НОМЕР_1" також не має відношення до відповідача, оскільки ним взагалі при здійсненні своєї господарської діяльності печатка не виготовлялася та не використовувалася.

Відповідач зазначає, що позивачем надаються копії накладних, на яких не має зазначення даних особи, підпис якої міститься на даних накладних, а на накладних від 22.12.2016 взагалі відсутній підпис будь-якої особи.

У зв'язку з даними обставинами, Пірятинцем Ю.В. в квітні 2017 до Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області було подано заяву (повідомлення) про кримінальне правопорушення. Згідно наданими Богодухівським відділом поліції довідки, за даним фактом 25.04.2017 Богодухівським ВП ГУНП в Харківській області відкрито кримінальне провадження внесене до ЄРДР №0000258 за фактом скоєння злочину, передбаченого ч. І ст. 358 КК України, на даний час ведеться досудове розслідування.

Окрім цього, відповідач зазначає, що в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем не надано до суду письмової згоди постачальника, відповідно до умов договору поставки та не надано доказів на підтвердження здійснення перевезення товару (копій товарно-транспортних накладних), як це передбачено умовами договору поставки, на який посилається позивач.

Враховуючи викладені у відзиві на позов обставини та те, що відповідач заперечує факт підписання ним договору поставки молочної продукції №982-16 від 2016р., довіреності та додатку до нього, накладних, копії яких були надані позивачем, відповідач просить суд призначити у справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручити експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені заслуженого професора М.С. Бокаріуса (вх. № 30020 від 18.09.2017).

Позивач, у наданому до господарського суду клопотанні від 02.10.2017 (вх. № 32071), заперечував проти призначення у справі судового дослідження та зазначив, що це можу призвести до затягування судового процесу та призводить до порушення вимог ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року.

Ухвалою господарського суду від 02.10.2017 задоволено клопотання відповідача про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. Призначено у справі судову почеркознавчу експертизу та доручено її проведення експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

07.02.2018р. матеріали справи № 922/2544/17, разом з висновком судової експертизи, повернуто до господарського суду Харківської області.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу XI Перехідних Положень ГПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ГПК України. Ухвалою господарського суду Харківської області від 12.02.2018 провадження у справі № 922/2544/17 поновлено. Призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 12.03.2018 о 12:00 год.

26.02.2018 відповідачем, через канцелярію суду, надано відзив на позов (вх. № 5287), в якому відповідач, з посиланням на висновки судової почеркознавчої експертизи, проти позову заперечує та просить суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.

Позивач відповідь на відзив суду не надав, проте, під час судового засідання 02.04.2018, яке проводилось в режимі відеоконференції, зазначив, що заборгованість у відповідача виникла в рамках укладеного між сторонами договору поставки молочної продукції від 29.11.2016, тому підтримує в повному обсязі заявлені позовні вимоги та просить суд стягнути зазначену у позові суму заборгованості на його користь.

Протокольними ухвалами, розгляд підготовчого засідання відкладався, в порядку п. 3 ч. 2 ст. 183 ГПК України.

Ухвалою господарського суду від 02.04.2018 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 25.04.2018 об 11:00 год.

У судове засідання 25.04.2018 представник позивача не з'явився, про причину неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача у судовому засіданні 25.04.2018 проти позову заперечував та просив суд відмовити в його задоволенні.

Розглянувши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно перевіривши матеріали справи та дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне.

Як вказує позивач, 29 листопада 2016 року ПрАТ "Тернопільський молокозавод" (позивач, постачальник) через філію "Київ-молоко" уклав з Фізичною особою підприємцем Пірятинцем Юрієм Володимировичем (відповідач, покупець) договір № 982-16 поставки молочної продукції (надалі - договір), згідно п.1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти товар, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно сплачувати його вартість відповідно до умов договору.

Згідно з пунктом 5.4 договору оплата кожної партії товару здійснюється в грошовій формі шляхом перерахування коштів на банківський рахунок постачальника або внесення коштів в касу постачальника не пізніше, ніж за 7 (сім) календарних днів від дати поставки товару.

Як зазначає позивач, на виконання даного договору поставки, ним було поставлено відповідачу, відповідно до накладних №№ МJ000430357 від 08.12.2016, МJ000430358 від 08.12.2016, МJ000442156 від 16.12.2016, МJ000449343 від 22.12.2016, МJ000449342 від 22.12.2016, МJ000450924 від 23.12.2016, МJ000456562 від 28.12.2016, молочну продукцію на загальну суму 69871,68 грн.

Проте, як зазначив позивач, свої договірні зобов'язання щодо своєчасного і повного розрахунку за поставлений мо відповідач не виконав.

Враховуючи несплату відповідачем заборгованості за поставлений товар, позивач звернувся до господарського суду Харківської області з відповідним позовом та просить суд стягнути на свою користь заборгованість за поставлений товар в розмірі 69871,68 грн. та пеню в розмірі 9401,69 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 ЦК України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності із ст.173 ГК України та ст. 509 ЦК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства; сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами; сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Ст. 627 ЦК України встановлено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв діловою обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 п. 4 ст. 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ч. 7 ст. 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 193 ГК України, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст.265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.

В силу положень ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Згідно зі ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений іншій строк оплати товару.

Як зазначає позивач, звертаючись до господарського суду з даним позовом, 29 листопада 2016 року ПрАТ "Тернопільський молокозавод" (позивач, постачальник) через філію "Київ-молоко" уклав з Фізичною особою підприємцем Пірятинцем Юрієм Володимировичем (відповідач, покупець) договір № 982-16 поставки молочної продукції (надалі - договір), згідно п.1.1. якого постачальник зобов'язується поставляти товар, а покупець зобов'язується приймати товар та своєчасно сплачувати його вартість відповідно до умов договору.

Як зазначає позивач, на виконання даного договору поставки, ним було поставлено відповідачу, відповідно до накладних №№ МJ000430357 від 08.12.2016, МJ000430358 від 08.12.2016, МJ000442156 від 16.12.2016, МJ000449343 від 22.12.2016, МJ000449342 від 22.12.2016, МJ000450924 від 23.12.2016, МJ000456562 від 28.12.2016, товар, на загальну суму 69871,68 грн., за який відповідач, всупереч умовам укладеного договору, вчасно не розрахувався та, станом на дату звернення позивача з позовом до суду має заборгованість за поставлений товар в розмірі 69871,68 грн.

Відповідач, заперечуючи проти позову, спростовує факт підписання ним договору поставки молочної продукції №982-16 від .2016р., довіреності та додатку до нього, накладних, копії яких були надані позивачем. Також відповідач вказує на відмінності між підписами, зробленими від його імені в різних копіях документів та факт того, що жодна з них не виконувалася ФОП Пірятинець Ю.В.

З аналізу матеріалів справи та накладних, які містяться в матеріалах справи, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" (в редакції Закону, що діяв станом на дату оформлення накладних), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов'язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Статтею 1 цього Закону визначено, що первинним є документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Будь-які документи мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Первинні документи повинні складатися в момент здійснення господарської операції або безпосередньо після її закінчення.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану учасників даної господарської операції та повинна бути підтверджена первинним документом, який має бути складений відповідно до вимог Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п.2.4 ст.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88.

При цьому підписання покупцем видаткової накладної, яка є первинним обліковим документом у розумінні Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" і яка відповідає вимогам, зокрема, ст. 9 названого Закону і Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку та фіксує факт здійснення господарської операції і встановлення договірних відносин, є підставою виникнення обов'язку щодо здійснення розрахунків за отриманий товар.

Відповідно до п.2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, первинні документи повинні мати такі обов'язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.

Наведене узгоджується з положеннями частини другої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Надані до господарського суду позивачем копії накладних, з боку ПрАТ "Тернопільський молокозавод", який в накладних всупереч до визначень договору зазначається як продавець, а не постачальник, замість підписів ("керівник", "видав", "бухгалтер" та "відповідальний за здійснення господарської операції та правильність її оформлення") міститься тільки один підпис невідомої особи, а на накладних від 22.12.2016р. - взагалі жодного підпису не міститься.

Так, з аналізу накладних вбачається, що наявні в матеріалах справи накладні містять підпис невідомої особи, скріплений печаткою відповідача.

Тобто, підписи, які містяться на видаткових накладних з боку постачальника та покупця, не дає змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції.

Суд зауважує, що наявність на видаткових накладних відбитку нібито печатки ФОП Пірятинця Ю.В., не може бути свідченням отримання товару та укладання саме нею такого правочину, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). При цьому, суд зазначає, що печатка не належить до обов'язкових реквізитів первинного документа. Водночас, суд зазначає, що позивачем не доведено, а відповідачем взагалі спростовано факт існування у нього печатки.

Тобто правове значення для встановлення факту вчинення правочину у письмовій формі має саме підпис сторони.

Наведене узгоджується з правовою позицією Вищого господарського суду України, яка викладена у постанові від 18.03.2015 у справі №907/1009/13.

Таким чином, надані до суду позивачем накладні не відповідають вищенаведеним вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, отже не засвідчують факт здійснення господарської операції.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", ст. 11 ГПК України, суд, застосовуючи практику Європейського суду з прав людини, зазначає, що, зокрема, у справі "Жук проти України" визначено, що принцип процесуальної рівності сторін, один із елементів більш широкої концепції справедливого судового розгляду, вимагає, щоб кожній стороні надавалась розумна можливість представляти свою позицію за таких обставин, які не ставлять цю сторону в суттєво невигідне становище по відношенню до протилежної сторони. Це, в принципі, означає надання сторонам судового процесу можливості ознайомитись з усіма пред'явленими доказами і зауваженнями та прокоментувати їх, навіть якщо вони надані незалежним представником державної юридичної служби з метою здійснення впливу на рішення суду.

Як визначив Європейський Суд з прав людини у справі "Ноймайстер проти Австрії" (1968 рік) кожна сторона під час розгляду справи повинна мати рівні можливості та жодна із сторін не повинна мати якихось вагомих переваг над опонентом.

Європейський Суд з прав людини визнав порушенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у випадках, коли національні суди ухвалювали рішення, якими було відмовлено у можливості представити певні докази (справа "Мантованеллі проти Франції" 1997 рік), зокрема, висновки експертів (справа "Бьоніш проти Австрії" (п.32 рішення від 6 травня 1985 року).

Враховуючи обставини справи та те, що ФОП Пірятинець Ю.В. заперечував факт підписання договору поставки молочної продукції № 982-16 від 29.11.2016, на виконання якого виник даний спір, а також заперечує факт отримання товару на підставі довіреності та додатку до договору, накладних про отримання товару, суд, з метою встановлення справжності підпису ФОП Пірятинця Ю.В. на наданих до суду позивачем документах, ухвалою суду від 02.10.2017, призначив по справі судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив експертам Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз імені Засл. проф. М.С. Бокаріуса, попередивши експертів про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Згідно ч.1 ст. 98 ГПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Відповідно до частини 1 ст.104 ГПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими ст.86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Почеркознавча експертиза - комплекс заходів, що спрямовані на встановлення приналежності почерку рукопису й підпису конкретній людині. Зазвичай застосовується для визначення справжності підпису або виявлення фальсифікації документа;

Відповідно до п. 1.1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції №53/5 від 08.10.1998р., основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису. Цією експертизою вирішуються і деякі неідентифікаційні завдання (установлення факту виконання рукопису під впливом будь-яких (природних, штучних) збиваючих факторів; у незвичних умовах або в незвичайному стані виконавця, навмисно зміненим почерком, з наслідуванням почерку іншої особи; визначення статі виконавця, а також належності його до певної групи за віком тощо).

Як вбачається з висновку експерта № 19215/1640 від 31.01.2018, який надійшов 07.02.2018 до господарського суду з Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім Засл. проф. М.С. Бокаріуса, за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, експертом встановлено, що підписи від імені Пірятинця Ю.В.:

в договорі поставки молочної продукції № 982-16 від 29.11.2016:

на лицевій та зворотній сторонах першого аркуша документа, в рядку "Покупець",

на лицевій стороні другого аркуша документа, в графі "ПОКУПЕЦЬ:", в рядку "М.П.";

в додатку від 29.11.2016 до договору поставки молочної продукції № 982-16 від 29.11.2016, в рядку "Директор";

в довіреності на отримання товаро-матеріальних цінностей від 29.11.2016 до договору поставки молочної продукції № 982-16 від 29.11.2016:

в графі "Зразок підпису", в рядку 1,

в графі "Приватний підприємець", в рядку "Пірятинець Ю.В.", в рядку "Покупець (підпис, М.П.)";

в накладних:

№ MJ000430357 від 08.12.2016, № MJ000430358 від 08.12.2016, № MJ000442156 від 16.12.2016, № MJ000449343 від 22.12.2016, № MJ000449342 від 22.12.2016, № MJ000450924 від 23.12.2016, № MJ000456562 від 28.12.2016, розташовані біля відтиску круглої печатки з текстом "Харківська обл. м. Богодухів ФІЗИЧНА ОСОБА-ПІДПРИЄМЕЦЬ Пірятинець Юрій Володимирович Ідентифікаційний код НОМЕР_1", -

- виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не Пірятинцем Юрієм Володимировичем.

Дослідивши висновок експерта за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, суд приймає у якості належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 76, 77 ГПК України, що узгоджуються і з матеріалами справи та іншими доказами у їх сукупності.

Відповідно статей 55 Конституції України, статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно статті 73 ГГПК України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи викладене та те, що матеріалами справи не підтверджується факт отримання відповідачем товару за наданими позивачем до суду видатковими накладними, що також підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, проведеної спеціалістами Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім Засл. проф. М.С. Бокаріуса, позов Приватного акціонерного товариства "Тернопільський молокозавод" є необґрунтованим, не доведеним матеріалами справи, тому є таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведення експертизи, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі відмови в позову покладаються на позивача.

Що стосується витрат, пов'язаних з проведенням експертизи, суд дійшов висновку про необхідність покладення витрат по оплаті судової експертизи у повному обсязі на позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 4 ст.127 ГПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

На підтвердження оплати послуг почеркознавчої експертизи, експертною установою зазначено про сплату відповідачем вартості проведення експертного дослідження в розмірі 11308,80 грн. в повному обсязі.

Таким чином, витрати відповідача, понесені ним під час проведення судового дослідження в розмірі 11308,80 грн. покладаються на позивача.

Судовий збір, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладається на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 61, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 73, 74, 76, 77, 86, 98, 99, 104, 123, 127, 129, 232, 233, 236, 238, 240, 241, 242, 256 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Тернопільський молокозавод» (46010, м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 28, ) на користь Фізичної особи-підприємця Пірятинця Юрія Володимировича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) витрати за проведення судової експертизи в розмірі 11308,80 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач - Приватне акціонерне товариство «Тернопільський молокозавод» (46010, м. Тернопіль, вул. Лозовецька, 28, );

Відповідач - Фізична особа-підприємець Пірятинець Юрій Володимирович (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1).

Повне рішення складено 05 травня 2018 року.

Суддя Р.М. Аюпова

справа № 922/2544/17