РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року Справа № 903/884/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Грязнов В.В., суддя Розізнана І.В. , суддя Маціщук А.В.

секретар судового засідання Петрук О.В.,

без участі представників учасників справи, які в судове засідання не з’явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу розглянувши матеріали апеляцій-ної скарги Відповідача-Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» на рішення гос-подарського суду Волинської області від 27.02.2018р., повний текст якого складений 05.03.2018р., у справі №903/884/17 (суддя Слободян О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Захід-Руно»

с.Липини Луцького району Волинської області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» м.Луцьк

про стягнення 126 570 грн. 56 коп. основного боргу, пені, інфляційних та річних,-

У листопаді 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід-Руно» (надалі в тек-сті – ТзОВ «Захід-Руно») звернувся до господарського суду з позовом, в якому просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» (надалі в тексті – ТзОВ «Агротехніка») за-боргованості по розрахунках, пені, інфляційних втрат та річних в сумі 126 570 грн. 56 коп.(т.1, арк. справи 3-5).

Рішенням господарського суду Волинської області від 27.02.2018р. у справі №903/884/17 позов задоволено частково. Присуджено до стягнення з Відповідача на користь Позивача 113 335 грн. 20 коп. основного боргу, а в частині стягненні додаткових нарахувань позов залишено без роз-гляду через ненадання обґрунтованого розрахунку.(т.1, арк.справи 216-218).

Рішення вмотивоване тим, що Позивач виконав свої зобов’язання щодо перевезення ванта-жу, проте вартість послуг Відповідач оплатив частково внаслідок чого в останнього виникла забор-гованість в сумі 113 335 грн. 20 коп., яка підлягає стягненню на користь Позивача. Разом з тим, ос-кільки Позивач без поважних причин не виконав вимог ухвал суду, не надав витребуваних доказів в підтвердження своїх вимог, що позбавило суд першої інстанції можливості з’ясувати та перевірити здійснені Позивачем нарахування сум пені, інфляційних втрат та 3% річних та розглянути по суті позовні вимоги в цій частині, а тому залишив позов без розгляду в частині стягнення 9 991 грн. 28 коп. пені, 2 045 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 198 грн. 95 коп. -3% річних.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, Відповідач подав скаргу до Рівненського апеля-ційного господарського суду, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 27.02.2018р. у даній справі в частині задоволення позову та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.(т.2, арк.справи 6-8).

Обґрунтовуючи скаргу Позивач зазначає, що господарський суд першої інстанції неповно з’ясував всі обставини справи, прийнявши рішення з порушенням норм матеріального права. На думку Скаржника, суд безпідставно прийняв до уваги копії документів підписані не уповноваже-ним представником, оскільки підписувати документи вправі лише директор.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 16.04.2018р. відкрито провад-ження та призначено справу до розгляду.(т.2, арк.справи 5).

Позивач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Сторони не забезпечили явку своїх представників в призначене на 08.05.2018р. судове засі-дання. Разом з тим, така неявка не перешкоджає розгляду справи, позаяк присутність представни-ків сторін не визнавалась обов’язковою, а матеріалів справи достатньо для розгляду скарги по суті. (т.2, арк.справи 5).

Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесульно-го права, Рівненський апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «Захід-Руно»-виконавець та Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехніка»-замовник уклали договір від 24.01.2017р. №ТВ-ТП-2-80 про надання транспортно-експедиторських послуг з перевезення ван-тажів автомобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні (надалі в тексті – Договір), відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого врегулювали та визначили порядок взаємовідносин замовника та виконавця з організації перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжна-родному та міжміському сполученнях, з наданням інших послуг, пов’язаних з даним Договором. Виконавець зобов’язується протягом терміну дії цього Договору надавати Замовнику транспорт-но-експедиторські послуги з організації перевезення вантажів і інших матеріальних цінностей авто-мобільним транспортом у міжнародному та міжміському сполученні, в порядку та на умовах, пере-дбачених даним Договором.(т.1, арк справи 11-16).

Пунктом 2.2.8 Договору сторони погодили, що замовник зобов’язаний, зокрема, протягом 3-х робочих днів з моменту отримання від виконавця акту приймання-передачі виконаних робіт та документів, що підтверджують факт отримання вантажу уповноваженою особою вантажоодержува-ча підписати акт виконаних робіт та один примірник акту виконаних робіт повернути виконавцю або у вказані строки надати мотивовану письмову відмову від підписання акту.

Згідно з п.п.3.1, 3.3 Договору встановлено, що вартість послуг встановлюється за погоджен-ням Сторін та вказується у підписаних обома сторонами Заявках на надання послуг, які є невід’-ємною частиною даного Договору. Розрахунки за виконані роботи проводяться протягом 10 (деся-ти) банківських днів з дати підписання Сторонами актів приймання-передачі наданих послуг.

Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами та діє до 31.12.2018р. але в будь-якому випадку до повного виконання зобов’язань сторонами.(п.9.3 Договору).

Договір підписано директором ТзОВ «Захід-Руно» та в.о.директора ТзОВ «Агротехніка», скріплено відтисками печаток товариств.(т.1, арк.справи 16).

Як вбачається з матеріалів справи, протягом 31.01.2017р. – 15.07.2017р., на підставі Договору та заявок на надання послуг, Позивач надав транспортно-експедиторські послуги на загальну суму 1 833 258 грн. 93 коп., що підтверджується підписаними представниками та засвідченими відтисками печаток обох товариств товарно-транспортними накладними, заявками та рахунками на оплату. При цьому, оригінали рахунків, товарно-транспортних накладних, актів виконаних робіт та акт звірки, надіслані Позивачем на адресу Відповідача і отримані останнім 26.07.2017р., про що свідчить опис вкладення у цінний лист та повідомлення про вручення поштового відправлення.(т. 1, арк.справи 17-97).

Отримані документи Відповідач не повернув, заперечень щодо наданих послуг не надав.

Як вбачається з матеріалів справи свої зобов’язання щодо оплати вартості наданих послуг, Відповідач виконав частково, про що свідчать платіжні доручення за лютий-червень 2017 року.(т. 1, арк.справи 126-212).

Проте, матеріали справи не містять доказів оплати вартості наданих послуг на загальну суму 113 335 грн. 20 коп.

Пропозиція сплатити 113 335 грн. 20 коп. заборгованості з оплати послуг, наданих протягом 05-15 липня 2017р., яка вбачається з листа Позивача від 01.09.2017р. – залишена Відповідачем без реагування.(т.1, арк.справи 98-99, 100).

Крім того, Позивач також заявив до стягнення з Відповідача 9 991 грн. 28 коп. пені, 2 045 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 198 грн. -3% річних.

Як зазначалося вище, рішенням від 27.02.2018р. господарський суд Волинської області част-ково задоволив позов, присудивши до стягнення з Відповідача на користь Позивача 113 335 грн. 20 коп. основного боргу, а в стягненні додаткових нарахувань позов залишено без розгляду через ненадання обґрунтованого розрахунку.(т.1, арк.справи 216-218).

Перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального пра-ва, апеляційний суд вважає, що скарга безпідставна і не підлягає задоволенню з огляду на наступ-не:

Предметом даного спору є стягнення боргу, пені інфляційних та річних згідно договору.

Відповідно до ст.173 Господарського кодексу України (надалі в тексті – ГК України) – госпо-дарський договір є однією з підстав виникнення господарських зобов’язань і є обов’язковим для ви-конання сторонами. Аналогічно врегульовано підстави виникнення господарського зобов’язання у ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України (надалі в тексті – ЦК України).

Зобов’язанням, згідно ст.509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов’язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов’язку.

Згідно зі статтею 193 ГК України, суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, ін-ших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських дого-ворів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного Виконання нею зобов’язання, враховуюючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов’язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Матеріалами справи стверджено, що 24.01.2017р. з моменту укладення Договору – між сторо-нами виникли відносини перевезення, оскільки згідно з ч.ч.1, 2 ст.307 ГК України та ст.909 ЦК Ук-раїни – одна сторона (перевізник) зобов’язується доставити довірений їй другою стороною (відправ-ником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов’язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Договір про перевезення вантажу-автомобільним транспортом, згідно ст.50 Закону України «Про автомобільний транспорт» – укладається відповідно до цивільного законодавства між замовни-ком та виконавцем у письмовій формі. Істотними умовами договору є: найменування та місцезна-ходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.

Статтею 916 ЦК України передбачено, що за перевезення вантажу, пасажирів, багажу пошти стягується провізна плата у розмірі, що визначається за домовленістю сторін, якщо інше не вста-новлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що факт надання Позивачем послуг з перевезення вантажу на замовлення Відповідача, зумовлює виникнення у останнього зобо-в’язання оплатити вартість таких послуг. При зверненні до суду Позивач заявив до стягнення суму основного боргу 113 335 грн. 20 коп.

При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні посилання Відповідача на те, що копії до-кументів підписані не уповноваженим представником, оскільки підписувати документи вправі лише директор, оскільки Договір у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, Відповідач діючи як юридична особа частково оплатив вартість перевезень, про що свідчать платіжні доручен-ня за лютий-червень 2017 року.(т.1, арк.справи 126-212), крім того, матеріалами справи стверджено факт надання Позивачем послуг перевезення Відповідачеві.

Стосовно заявлених додаткових вимог про стягнення з Відповідача 9 991 грн. 28 коп. пені, 2045 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 198 грн. -3% річних, які залишені судом першої інстанції без розгляду – колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч. 1, 6 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє закон-ність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов’язковою підста-вою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, колегія суддів не виявила жодних порушень норм процесуального права чи непра-вильного застосування норм матеріального права – встановлені законодавством межі перегляду апе-ляційної скарги зумовлюють відсутність у апеляційного суду обов’язку переглядати оскаржуване рі-шення в частині додаткових вимог щодо стягнення з Відповідача 9 991 грн. 28 коп. пені, 2 045 грн. 13 коп. інфляційних втрат та 1 198 грн. -3% річних.

Відтак, порушених, невизнаних або оспорених прав чи інтересів Скаржника не встановлено.

Таким чином, матеріалами справи спростовуються доводи Скаржника про неправомірність висновків суду першої інстанції, рівно як і твердження про невмотивованість висновку про част-кову обґрунтованість заявленого позову, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Статтею 74 ГПК України передбачено обов’язок кожної із сторін довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об’єктивному та безпо-середньому дослідженні наявних у справі доказів.(ст.86 ГПК України).

Отже, доводи Скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст. 277, 278 ГПК України для скасування чи зміни ос-каржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарсько-го суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.

Керуючись ст.ст. 34, 73, 74, 86, 129, 232, 233, 240, 275, 276, 282, 284 Господарського процесу-ального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехніка» на рішення господарського суду Волинської області від 27.02.2018р. у справі №903/884/17 залишити без задо-волення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 20 днів з моменту виготовлення повного тексту постанови.

3. Матеріали справи №903/884/17 повернути до господарського суду Волинської області.

Головуючий суддя Грязнов В.В.

Суддя Розізнана І.В.

Суддя Маціщук А.В.