ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/149/16-г/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

секретар судового засідання - Овчарик В.М.,

за участю представників:

позивача - Помазанської С.І. (адвокат, дов. від 19.04.2018),

відповідача - Скакун Л.П. (дов. від 04.04.2018),

третьої особи - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Рогожинської Надії Ярославівни на рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 (суддя Андрусик Н.О.) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 (колегія суддів: Костів Т.С., Марко Р.І., Желік М.Б.) у справі

за позовом Теребовлянського районного споживчого товариства

до Фізичної особи - підприємця Рогожинської Надії Ярославівни,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Теребовлянської міської ради,

про усунення перешкод у користуванні майном,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У березні 2016 року позивач звернувся до Господарського суду Тернопільської області з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення торговельного місця № 138 із знесенням (демонтажем) самовільно встановленого відповідачем торговельного кіоску.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2017, позов задоволено повністю.

Висновок судів попередніх інстанцій про задоволення позову аргументовано безпідставністю встановлення відповідачем торговельного кіоску на земельній ділянці позивача як належного землекористувача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування наведеної ним правової позиції скаржник посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, наголошуючи на тому, що позивач не довів порушення його права на користування земельною ділянкою.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи (доводи, викладені у відзивах та запереченнях на касаційну скаргу)

У відзиві на касаційну скаргу позивач зазначає, що судові рішення місцевого та апеляційного господарських судів є законними, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі, перевіривши матеріали справи та прийняті у ній судові рішення, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що на підставі рішення Теребовлянської міської ради народних депутатів від 08.12.2000 № 224 позивачеві видано державний акт на право постійного користування землею від 12.02.2001 серії І-ТР № 001696, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 65, відповідно до якого позивачеві надано у постійне користування земельну ділянку площею 0,6956 га у межах згідно з планом землекористування для обслуговування приміщень ринку та його функціонування. При цьому у Плані зовнішніх меж землекористування цього акта зазначено - "ринок у м. Теребовлі по вул. Паращука, 7".

Як свідчать матеріали справи, зокрема, інформаційна довідка із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта № 59188023, сформована станом на 17.05.2016, витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 34812292 від 12.03.2015, за адресою: м. Теребовля Тернопільської області, вул. Паращука, 7, розташовано цілісний майновий комплекс (реєстраційний номер об'єкта 0) загальною площею 1 305,6 м2 (адмінбудинок із допоміжними приміщеннями, павільйон з торгівлі продовольчими та непродовольчими товарами, павільйон з торгівлі м'ясопродуктами із добудовою готелю та лабораторії), право власності на який зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.06.2013 за позивачем у справі.

08.12.2015 згідно з розпорядженням правління позивача від 07.12.2015 № 44 створено комісію за участю представників позивача, інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Теребовлянського відділення Гусятинської ОДПІ, інспектора Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, якою проведено перевірку роботи окремих підприємців на ринку позивача по вул. Паращука, 7, у м. Теребовлі Тернопільської області, про що складено відповідний акт.

Із цього акта вбачається, що у період із 01.10.2015 суб'єктами підприємницької діяльності-фізичними особами (згідно з переліком, у тому числі відповідачем) здійснюється підприємницька діяльність без укладення із позивачем договору оренди торговельного місця. Торговельні кіоски підприємців на дату проведення перевірки були відкриті, з них велася торгівля.

23.11.2015 позивачем на адресу відповідача направлено лист-вимогу № 303 про звільнення у 10-денний термін земельної ділянки по вул. Паращука, 7, у м. Теребовлі Тернопільської області, яка перебуває у постійному користуванні позивача, шляхом демонтажу торговельного павільйону (кіоску).

Однак цю вимогу залишено відповідачем без відповіді та виконання.

21.03.2016 комісією у складі начальника відділу будівництва Тернопільської облспоживспілки та працівників позивача проведено повторне обстеження земельної ділянки ринку позивача площею 0,6956 га, кадастровий № :03:001, за результатами якого складено акт і, зокрема, зафіксовано, що на спірній земельній ділянці відповідачем установлено металевий павільйон розміром 2 х 4 м, розміщений на торговельному місці № 138, з якого відповідач здійснює підприємницьку діяльність.

За змістом статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України (далі - ЗК) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Водночас, наведена норма не обмежує і не скасовує права постійного користування земельними ділянками, набутого іншими способами у встановлених законодавством випадках станом на 01.01.2002 (Рішення Конституційного Суду України від 22.09.2005 № 5-рп/2005 у справі № 1-17/2005).

Зміст правомочностей із володіння і користування земельною ділянкою як складових права постійного користування полягає у можливості фізичного доступу користувача до земельної ділянки, можливості використання земельної ділянки для своїх потреб (з урахуванням її цільового призначення). Зміст прав та обов'язків землекористувачів викладено також у статтях 95, 96 ЗК.

Порядок та підстави припинення прав на землю врегульовано главою 22 ЗК; підстави припинення права користування земельною ділянкою викладено у статті 141 цього Кодексу.

Припинення правовідношення щодо права на земельну ділянку можливе шляхом припинення дії такого титулу як підстави виникнення цього права, яким у зазначеному випадку, за відсутності інших передбачених законодавчо підстав, є державний акт; саме із чинністю державного акта позивач пов'язує правомірність свого землекористування. Водночас, як установив місцевий господарський суд і вбачається із матеріалів справи, державний акт на право постійного користування, виданий позивачеві станом на день розгляду спору, є чинним.

Способи захисту прав на земельні ділянки визначено статтею 152 ЗК, зокрема, частиною 2 статті 152 ЗК передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

У розумінні приписів наведеної норми позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого перебуває річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Характерною ознакою такого позову є протиправне чинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або користування належним йому майном.

Як установлено судом, на підставі державного акта на право постійного користування землею від 12.02.2001 серії І-ТР № 001696, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 65, у позивача у встановленому законом порядку виникло право постійного користування земельною ділянкою площею 0,6956 га для обслуговування приміщень ринку та його функціонування (ринок у м.Теребовлі по вул. Паращука, 7).

На час розгляду справи в суді першої інстанції державний акт на право постійного користування був чинним, ніким не скасованим, тобто позивач є належним землекористувачем зазначеної земельної ділянки, виділеної для обслуговування приміщень ринку та його функціонування.

Статтею 212 ЗК передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

Будь-яких документів на підтвердження договірних відносин між сторонами у справі щодо користування земельною ділянкою, на якій підприємцем розміщено металевий торговельний павільйон, матеріали справи не містять.

Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами правомірність встановлення ним торговельного кіоску на земельній ділянці, що перебуває у постійному користуванні позивача.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про те, що право позивача щодо користування спірною земельною ділянкою відповідно до вимог чинного законодавства підлягає судовому захисту, а заявлені позовні вимоги - задоволенню. Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Посилання відповідача на те, що нею виготовлено паспорт прив'язки тимчасової споруди по вул. Паращука у м. Теребовля, а також на наявність дозволу на здійснення підприємницької діяльності на площі Ринок у м. Теребовлі (довідка Теребовлянської міської ради від 24.01.2011 № 49/219) і факт укладення 04.01.2011 із Комунальним підприємством "Теребовля" договору про надання послуг з прибирання території, вивезення твердих побутових відходів, здійснення благоустрою території не свідчать про використання земельної ділянки під торговим кіоском на законних підставах.

Згідно з актом перевірки роботи окремих підприємців на ринку позивача від 08.12.2015 у складі комісії за участю представників позивача, інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Теребовлянського відділення Гусятинської ОДПІ, інспектора Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області, встановлено, що з 01.10.2015 суб'єкти підприємницької діяльності-фізичні особи (згідно з переліком, у тому числі відповідач) здійснюють підприємницьку діяльність без укладення із позивачем договору оренди торговельного місця. Торговельні кіоски підприємців на дату проведення перевірки були відкриті, з них велася торгівля.

Складання цього акта у складі комісії за участю інспектора сектору доходів і зборів з фізичних осіб Теребовлянського відділення Гусятинської ОДПІ, інспектора Теребовлянського відділу поліції ГУНП в Тернопільській області спростовує аргументи відповідача про складання цього акта в односторонньому порядку, а також встановлення свого кіоску на земельній ділянці по вул. Паращука у м. Теребовлі, а не по вул. Паращука, 7.

Посилання скаржника на те, що ринок як суб'єкт господарювання у 2008 році ліквідовано, не спростовує висновків судів попередніх інстанцій про протиправне встановлення відповідачем торговельного кіоску на земельній ділянці, яка на праві постійного користування належить позивачеві.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Згідно зі статтею 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Ураховуючи наведені приписи законодавства та обставини, встановлені господарськими судами попередніх інстанцій, колегія суддів зазначає, що оскаржені судові рішення у справі ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судовий збір за подання касаційної скарги у порядку статті 129 ГПК слід покласти на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Рогожинської Надії Ярославівни залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 26.05.2016 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 31.10.2017 у справі № 921/149/16-г/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков