ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
УХВАЛА

"16" квітня 2018 р.Справа № 922/5397/13

Господарський суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Усатий В.О.

судді: Міньковський С.В. , Швидкін А.О.

при секретарі судового засідання Мазуренко А.О.

розглянувши справу

за заявою ТОВ "ТК "Авіатехком", м. Краснознаменськ
до Харківське державне авіаційне виробниче підприємство, м.Харків
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ФО ОСОБА_3, смт. Старий Салтів, звернувся до суду з позовом до відповідача, Харківського державного авіаційного виробничого підприємства про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати в сумі 49008,00 грн., вихідної допомоги в сумі 6549,00 грн., середньомісячного заробітку за час затримки виплати заробітної плати із розрахунку 369,81 грн. на день, витрати на правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. та моральної шкоди в сумі 5000,00 грн.

Ухвалою суду від 05.02.2018 р. об'єднано справу № 922/193/18 зі справою № 922/5397/13 про банкрутство Харківського державного авіаційного виробничого підприємства.

Розглянувши заяву ФО ОСОБА_3, суд призначив її до розгляду в судовому засіданні 16.04.2018 р.

До суду від заявника надійшла заява про зменшення свої вимог (вх. № 9741 від 16.04.2018 р. ), в якій заявник просить суд стягнути з боржника заборгованість по заробітній платі за період з березня 2016 р. по листопад 2017 р. у розмірі 42712,00 грн., решту позовних вимог залишити без змін, яка прийнята судом відповідно до ст.46 ГПК України.

Від боржника надійшов відзив на заяву, в якому він частково визнає вимоги заявника в сумі заборгованості по заробітній платі в розмірі 55557,00 грн., в тому числі вихідної допомоги в сумі 6549,00 грн.

Дослідивши матеріали справи та надані до заяви докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_3 працював на Харківському державному авіаційному виробничому підприємстві з 26.05.2003 року та 13.11.2017 р. звільнений за скороченням штату на підставі п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується даними трудової книжки.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з довідкою № 20 від 27.01.2018 р., виданою Харківським державним авіаційним виробничим підприємством, сума заборгованості перед ОСОБА_3 за період з березня 2016 р. по листопад 2017 р. становить 42712,00 грн. та вихідної допомоги - в сумі 6549,00 грн., а також вказано, що розмір середньоденної заробітної плати складає 369,81 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення з Харківського авіаційного виробничого підприємства заборгованості по заробітній платі за період з березня 2016 р. по листопад 2017 р. в сумі 42712,00 грн. та вихідної допомоги - в сумі 6549,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Cтаття 117 КЗпП України структурно віднесена до розділу VII "Оплата праці" зазначеного КЗпП України. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується у розмірі середнього заробітку (відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України в постанові від 14.11.2012 р. у справі № 6-139цс12), у зв'язку з чим питання стягнення середнього заробітку за час затримки може розглядатися в господарському суді та, враховуючи приписи п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору у справах про стягнення заробітної плати, у тому числі щодо стягнення середнього заробітку за затримку.

Згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Час затримки заробітної плати ОСОБА_3 за період з 14.11.2017 р. по 16.04.2018 р. за розрахунками суду, з урахуванням графіку роботи Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (наказ № 212 від 10.07.2017 р. "Про зміну режиму роботи підприємства", за яким встановлено з 24.07.2017р. один робочий день в неділю - понеділок), складає 19 робочих днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку ОСОБА_3 за період з 14.11.2017 р. по 16.04.2018 р. складає 7026,39 грн. ( 369,81 грн. х 19 робочих дня =7026,39 грн.).

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999 р., оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з боржника на користь ОСОБА_3 середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку за період з 14.11.2017 р. по 16.04.2018 р. в сумі 7026,39 грн. (без утримання податків й інших обов'язкових платежів).

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., то суд зазначає, що відповідно до статей 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Статтями 16 та 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що згідно статті 237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (статті 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Проте, відповідно до ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суд вважає, що посилання заявника на понесені душевні страждання без будь-яких доказів та обґрунтувань не є належним та допустимим доказом для стягнення заявленої моральної шкоди у сумі 5000,00 грн., у зв"язку з чим суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині.

Відповідно до ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно до ст.126 ГПК України, 1) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

В підтвердження понесених заявником витрат на професійну правничу допомогу до суду надано договір про надання правової допомоги від 07.12.2017 р., укладений між адвокатом Вінаковим А.В. та заявником ОСОБА_3 акт приймання-передачі послуг від 20.12.2017 р. із надання правової допомоги згідно з Договором про надання правової допомоги від 07.12.2017 р. , додаткова угода від 11.12.2017 р. до Договору про надання правової допомоги від 06.12.2017 р. та прибутковий касовий ордер № 08 від 22.12.2017 р. на суму 1000,00 грн.

Наведені в акті приймання-передачі послуги з надання правової допомоги підтверджені наданими суду доказами та розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідає співмірності, визначеній у ч.4 ст.123 ГПК України.

Враховуючи часткове задоволення заяви ОСОБА_3 суд покладає витрати, понесені заявником на професійну правничу допомогу на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та стягує з боржника на користь заявника 918,42 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст.129 ГПК України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Враховуючи часткове задоволення заяви, суд вважає за необхідне стягнути з боржника в доход бюджету судовий збір у розмірі 1618,25 грн., у зв'язку з тим, що з його вини спір доведено до суду.

Керуючись ст.ст.116,217 КЗпП України, ст.ст.46, 74,76, 123, 126,129, 202, 232-235 ГПК України, ст.ст.13-16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом",

УХВАЛИВ:

Прийняти заяву ФО ОСОБА_3 про зменшення вимог (вх. № 9741 від 16.04.2018 р. ).

Частково задовольнити заяву ФО ОСОБА_3 (вх. №193/18 від 31.01.18 р.).

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, ) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, код НОМЕР_1, адреса: АДРЕСА_1) заборгованість по заробітній платі за період з березня 2016 р. по листопад 2017 р. в сумі 42712,00 грн., вихідну допомогу в сумі 6549,00 грн., середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку за період з 14.11.2017 р. по 16.04.2018 р. в сумі 7026,39 грн., 918,42 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Харківського державного авіаційного виробничого підприємства (61023, м. Харків, вул. Сумська, 134, код 14308894) на користь державного бюджету України (одержувач коштів - Управління державної казначейської служби у Дзержинському районі м. Харкова, вул. Бакуліна, 18, м. Харків, 61166, , рахунок 3003, банк одержувача - Головне управління державної казначейської служби України у Харківській області, МФО 851011, код бюджетної класифікації 22030001) 1618,25 грн. судового збору.

В решті заяви відмовити.

Ухвалу направити ФО ОСОБА_3, боржнику, розпоряднику майна.

Видати накази після набрання ухвалою законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом 10 днів з дня складання повного тексту ухвали, відповідно до ст. 256 ГПК України.

Повний текст ухвали складено та підписано 23.04.2018 р.

Головуючий суддя Суддя Суддя Усатий В.О. Міньковський С.В. Швидкін А.О.