РІШЕННЯ

03 травня 2018 року Справа № 913/70/18

Провадження №33/913/70/18

За позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, буд.6, м.Київ, 01001

до Комунального підприємства Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство Ровенькитеплокомуненерго, кв. Шахтарський, м.Ровеньки Луганської області, 94700

про стягнення 5 652 997 грн 04 коп.

Суддя Драгнєвіч О.В.

Секретар судового засідання Романенко Т.М.

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник на підставі довіреності від 14.04.2017 №14-75;

від відповідача: представник не прибув.

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна компанія Нафтогаз України звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Комунального підприємства Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство Ровеньки-теплокомуненерго про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу природного газу №13/3718-ТЕ-20 від 31.01.2013 року в розмірі 5 652 997 грн 04 коп., з яких:

- 421 875 грн 91 коп. - сума нарахованих 3% річних;

- 5 231 121 грн 13 коп. - інфляційних нарахувань.

Судом враховується, що при визначенні ціни позову позивачем було допущено арифметичну помилку, правильна ціна позову становить саме 5 652 997 грн 04 коп., а не 5 652 997 грн 03 коп. (як зазначено в позові), що відповідає сумі заявлених позовних вимог (421 875 грн 91 коп. + 5 231 121 грн 13 коп.), які позивач просить стягнути.

Свої вимоги позивач обґрунтовує посилаючись на неналежне виконання відповідачем вказаного договору №13/3718-ТЕ-20 від 31.01.2013 в частині проведення своєчасного розрахунку за поставлений природний газ. Зокрема, заборгованість за зобовязаннями січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року в сумі 6 125 087 грн 74 коп., а також нараховані у звязку із допущеним відповідачем простроченням виконання грошового зобовязання на підставі ст.625 ЦК України 3% річних в сумі 185802 грн 31 коп., інфляційні втрати в сумі 1 034 261 грн 39 коп. та пеня 202 626 грн 10 коп., були присуджені до стягнення з відповідача рішенням Господарського суду Харківської області від 16.04.2015 у справі №922/1914/15, яке набрало законної сили. Оскільки відповідач не здійснив виконання рішення суду, заборгованість не погасив, допускаючи грошове прострочення, позивачем на підставі ст.625 ЦК України донараховані до стягнення інфляційні втрати за вказаними зобовязаннями за загальний період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року та 3% річних за період з 24.10.2014 по 07.02.2017.

Ухвалою Господарського суду Луганської області від 14.02.2018 позовну заяву за вих.№14/4-109 від 08.02.2018 Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство про стягнення 5 652 997 грн 04 коп. залишено без руху на підставі ч.1 ст.174 Господарського процесуального кодексу України у звязку із недодержання вимог ч. 5 ст. 164 Господарського процесуального кодексу України. Публічному акціонерному товариству Національна акціонерна компанія Нафтогаз України встановлено строк - протягом 10 днів з дня вручення ухвали суду усунути недоліки позовної заяви.

Після усунення недоліків, ухвалою Господарського суду Луганської області від 05.03.2018 відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 20.03.2018.

Ухвалою господарського суду від 20.03.2018 відкладено підготовче засідання, у звязку з ненаданням сторонами документів, необхідних для встановлення обставин справи, враховуючи клопотання позивача про відкладення підготовчого засідання.

Через канцелярію суду позивачем подана копія позовної заяви з розрахунком, що була предметом розгляду у справі №922/1914/15, довідка про стан виконавчого провадження, в якій позивач повідомив, що станом на 30.03.2018 заборгованість за договором №13/3718-ТЕ-20 від 31.01.2018 з урахуванням рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1914/15 з урахуванням заявлених позовних вимог складає 13 273 854 грн 57 коп. Грошові кошти у ході примусового виконання наказу Господарського суду Харківської області у справі №922/1914/15 від 05.05.2015 з відповідача не стягувались.

Ухвалою суду від 03.04.2018 закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 03.05.2018.

В судове засідання 03.05.2018 прибув лише повноважний представник позивача, який підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх повністю.

Наразі відповідач не скористався своїм правом, передбаченим ст.42 Господарського процесуального кодексу України, не забезпечив участі повноважного представника у судових засіданнях, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзиву із викладенням власної правової позиції суду також не надав, про причини неявки представника суд не повідомив.

У відповідності до даних, розміщених в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходженням відповідача є: кв. Шахтарський, м.Ровеньки Луганської області, 94700.

Господарським судом встановлено, що за інформацією Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта розміщеній на офіційному веб-сайті (http://www.ukrposhta.com/www/upost.nsf/(documents)/05B89C5B88C05079C2257D7E002C3293), пересилання пошти, зокрема, до/з м. Ровеньки Луганської області тимчасово не здійснюється.

Враховуючи те, що відповідач знаходиться на території проведення антитерористичної операції (АТО), відповідно до приписів пп.4 п.6 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 12.09.2014 № 01-06/1290/14 "Про Закон України "Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції", з метою належного повідомлення сторони про час і місце судових засідань судом розміщувалися на сторінці господарського суду Луганської області (у розділі "Новини та події суду") офіційного веб-порталу "Судова влада в Україні" в мережі Інтернет (www.court.gov.ua/sudy/) відповідні оголошення про час та місце судового засідання, про що свідчать роздруковані сторінки з мережі Інтернет (а.с.69,92).

Також з метою належного повідомлення відповідача суд намагався передати відповідні телефонограми за номерами телефонів відповідача, вказаними в договорі та Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, в якості засобів звязку, однак, встановити зв'язок з абонентом не вдалося.

Враховуючи зазначене, за висновком суду, неприбуття представника відповідача в судове засідання не перешкоджає розгляду спору по суті. Суд також враховує, що від сторін обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду спору не надходило, а ухвалою суду явка представників сторін не визнавалася обовязковою.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду.

Крім того, згідно ч. 9 ст.81 Господарського процесуального кодексу України, у разі неподання учасником справи витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання та яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для зясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами.

У відповідності до положень ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Оскільки відповідачем не надано суду відзиву із викладенням власної правової позиції, розгляд справи здійснюється на підставі ст.165 Господарського процесуального кодексу України за наявними в справі матеріалами.

В судовому засіданні 03.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, господарський суд

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Господарського суду Луганської області від 16.04.2015 у справі №922/1914/15 присуджено до стягнення з Комунального підприємства «Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство» «Ровенькитеплокомуненерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» суму основного боргу у розмірі 6 125 087 (шiсть мiльйонiв сто двадцять п'ять тисяч вiсiмдесят сім) грн. 74 коп., інфляційні втрати в розмірі 1 034 261 (один мiльйон тридцять чотири тисячi двiстi шiстдесят одна) грн. 39 коп., 3% річних у розмірі 185802 (сто вісімдесят п'ять тисяч вісімсот дві) грн. 31 коп., пеню в розмірі 202 626 (двiстi двi тисячi шiстсот двадцять шість) грн. 10 коп. та судовий збір у розмірі 73 080 (сiмдесят три тисячi вісімдесят) грн. 00 коп. В частині стягнення 3% річних в розмірі 70 973,13 грн. та пені в розмірі 297 004,87 грн. відмовлено.

На теперішній час вищевказане рішення є чинним та набрало законної сили.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено факт поставки відповідачу природного газу на суму 6 821 180 грн 74 коп. за договором купівлі-продажу природного газу №13/3718-ТЕ-20 від 31.01.2013 року за період з січня по квітень 2013 року та з жовтня по грудень 2013 року, що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 30.09.2013 (за газ, поставлений у січні-квітні 2013 року), 31.10.2013, 30.11.2013, 31.12.2014 (за газ, поставлений у жовтні - грудні 2013 року). Відповідач зобовязання з оплати поставленого природного газу виконав частково в сумі 696093 грн 00 коп., решту боргу не сплатив. Залишилась несплаченою заборгованість за спожитий природний газ, яка складає 6 125 087 грн 74 коп.

Згідно ч. 4 ст.74 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи зазначене, встановлені рішенням Господарського суду Харківської області від 16.04.2015 у справі №922/1914/15 обставини мають преюдиційне значення для вирішення даного спору, в якому беруть участь ті ж самі сторони.

Таким чином, факт постачання Публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України відповідачу природного газу за вказаним договором не потребує повторного доведення, зокрема, і не потребує повторного доведення факт допущення відповідачем прострочення виконання грошового зобовязання за даним договором.

Отже, під час розгляду спору у справі №922/1914/15 господарським судом встановлено, що 31.01.2013 було укладено договір купівлі-продажу природного газу №13/3718-ТЕ-20 (надалі - Договір), відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2013 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ «Національна акціонерна компанія «Нафтобаз України» за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець, в свою чергу, прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах договору. (а.с.12-17).

Ціна за 1 000 куб. м. природного газу становить 1 091 грн 00 коп. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1 000 куб. м. природного газу - 1 091 грн 00 коп., крім того ПДВ 20% - 218 грн 20 коп., всього з ПДВ 1309 грн 20 коп (п.5.2 договору).

Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла / вузлів обліку газу покупця.

Відповідно до п.3.4 договору, не пізніше 5-го числа місяця наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками продавця та газотранспортного підприємства три примірника акта приймання - передачі газу, в якому визначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна і вартість. Продавець, не пізніше 8-го числа, зобов'язується повернути покупцю та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаний уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків.

На виконання умов договору позивач поставив відповідачу, а останній прийняв, протягом січня - квітня та жовтня - грудня 2013 року природний газ на загальну суму 6821180 грн 74 коп., що підтверджується актами прийому-передачі природного газу (а.с. 24-31).

Порядок та умови розрахунків визначені розділом 6 Договору згідно п. 6.1 якого, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Згідно з п. 11.1. договору він набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2013 року, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

З огляду на те, що відповідачем за зобовязаннями січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року з позивачем проведено лише частковий розрахунок, допущено прострочення виконання грошового зобовязання, за рішенням Господарського суду Харківської області від 16.04.2015 у справі №922/1914/15 були присуджені до стягнення окрім суми основного боргу 6 125 087 грн 74 коп., також нараховані за допущене прострочення 3% річних на загальну суму 185 802 грн 31 коп. (які нараховувалися за зобовязаннями січня-квітня 2013 року, жовтня грудня 2013 року за загальний період з 14.02.2013 по 23.10.2014), а також інфляційні на загальну суму 1034261 грн 39 коп. (нараховані за зобовязаннями січня-квітня 2013 року, жовтня грудня 2013 року за загальний період з лютого по вересень 2014 року).

Зазначене вбачається зі змісту рішення суду, а також з наданих позивачем копій позовної заяви та розрахунку, що були предметом розгляду у справі №922/1914/15.

Як вбачається, спір між сторонами у даній справі виник з приводу продовження нарахування позивачем компенсаційних платежів на підставі ст.625 Цивільного кодексу України у звязку з допущеним відповідачем простроченням та не погашенням заборгованості за зобовязаннями 2013 року, не виконанням рішення суду.

Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача за зобовязаннями січня-квітня, жовтня-грудня 2013 року інфляційні втрати за вказаними зобовязаннями розраховані за загальний період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року на загальну суму 5 231 121 грн 13 коп., а також три відсотки річних, розраховані на загальну суму 421 875 грн 91 коп. за загальний період з 24.10.2014 по 07.02.2017.

Надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам сторін, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Статтею 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо зобовязання виконано неналежним чином, то воно не припиняється, а, навпаки, на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки, в тому числі встановлені статтею 625 Цивільного кодексу України.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пп.7.1 п.7 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобовязання.

Судом враховуються встановлені під час розгляду справи №922/1914/15 обставини, наявні в матеріалах справи документи акти приймання-передачі природного газу, підписані сторонами (а.с.24-30 ), бухгалтерські довідки про формування сальдо заборгованості та про операції на підприємстві (а.с.31,32).

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем основний борг в сумі 6 125 087 грн 74 коп., а також 3% річних в сумі 185 802 грн 31 коп., інфляційні в сумі 1034261 грн 39 коп. після прийняття рішення Господарським судом Харківської області від 16.05.2015 у справі №922/1914/15 в добровільному порядку не погашена, що підтверджується наданою позивачем довідкою про стан заборгованості на 30.03.2018, якою підтверджено, що заборгованість за договором №13/3718-ТЕ-20 від 31.01.2013 з урахуванням рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/1914/15 з урахуванням заявлених позовних вимог складає 13 273 854 грн 57 коп.

Крім того, з наданих позивачем документів виконавчого провадження вбачається, що позивачем було предявлено для виконання наказ №922/1914/15, виданий Господарським судом Харківської області 05.05.2015. Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконачої служби Головного територіального управління юстиції в Луганській області від 18.06.2015 було відкрито виконавче провадження. Однак, згідно наявної інформації про вчинені виконавчі дії в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, стягнення боргу за рішенням суду станом на час розгляду даної справи в примусовому порядку з відповідача також не здійснювалося.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Разом з тим, перевіривши правильність наведеного розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум інфляційних втрат в розмірі 5 231 121 грн 13 коп. за загальний період з жовтня 2014 року по грудень 2016 року, господарський суд зауважує про правильність визначення позивачем періоду нарахування, з огляду на те, що за рішенням суду у справі №922/1914/15 були присуджені до стягнення інфляційні, нараховані по вересень 2014 року включно, а після прийняття судом рішення відповідачем погашення заборгованості не здійснювалося (а.с.18-23).

Однак, суд зауважує про те, що розрахунок позивача містить арифметичні помилки, оскільки позивачем нараховуються інфляційні втрати не на суму боргу, а на суму боргу з інфляційним збільшенням, що є неприпустимим, оскільки призводить до подвійного нарахування інфляції та завищення сум.

За приписами п.3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Тобто, з огляду на вищенаведене, базою для нарахування інфляційної складової боргу є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Крім того, суд звертає увагу на те, що згідно Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Держкомстату від 23.12.2011 № 386, інфляція це зростання загального рівня цін на товари і послуги протягом певного періоду часу.

Як зазначено у Методологічних положеннях щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунків індексів споживчих цін, затверджених Наказом Держстату України 01.07.2013 № 190 (зі змінами, затвердженими наказами Держстату від 28.11.2014 № 371 та від 05.11.2015 № 315) (далі Методологічні положення), індекс споживчих цін є показником, який характеризує рівень інфляції.

Згідно з абз.2 частини 1 статті 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

З наведеного можна зробити висновок, що індекс споживчих цін та індекс інфляції це тотожні поняття.

Відповідно до розділу 7 Методологічних положень, розрахунки індексу споживчих цін проводяться з місячною періодичністю.

Згідно зі статтею 3 Закону України Про індексацію грошових доходів населення, індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

З вищезазначеного вбачається, що законодавчо так само визначено звітним періодом встановлення індексу інфляції місяць.

Отже, правовий аналіз вищезазначеного надає можливість дійти висновку, про те, що найменший період визначенні індексу інфляції місяць, і обрахування знецінення боргу можливе лише тоді, коли таке знецінення відбувалось протягом місяця, а не іншої меншої кількості календарних днів.

За таких обставин, господарський суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок інфляційних втрат, зроблений за допомогою інформаційно-правової програми Законодавство:

Сума боргу, грн.Період нарахування Загальний індекс інфляції Інфляційні втрати, грн.
830558,57жовтень 2014 - грудень 2016 173,066606 864,17
1253996,26жовтень 2014 - грудень 2016173,066916 257,36
1197703,29жовтень 2014 - грудень 2016173,066875 125,78
328144,43жовтень 2014 - грудень 2016173,066239 765,27
342689,66жовтень 2014 - грудень 2016173,066250 393,03
861182,59жовтень 2014 - грудень 2016 173,066 629 240,22
1310812,94жовтень 2014 - грудень 2016 173,066 957 771, 60
Всього:4 475 417, 43
Враховуючи вищевикладене, з відповідача обґрунтовано підлягають стягненню інфляційні втрати, нараховані за зобовязаннями січня-квітня, жовтня грудня 2013 року на загальну суму 4 475 417 грн 43 коп.

Перевіривши правильність розрахунку заявлених позивачем до стягнення сум 3% річних за зобовязаннями січня - квітня, жовтня грудня 2013 року на загальну суму 421 875 грн 91 коп. за загальний період з 24.10.2014 по 07.02.2017 суд зазначає про те, що позивачем правильно визначено період нарахування 3% (а.с.18-23).

Разом з цим, суд відмічає про наявність арифметичних помилок в розрахунку з огляду на округлення позивачем копійок.

Враховуючи зазначене, господарський суд вважає за необхідне навести правильний розрахунок 3% річних, , зроблений за допомогою інформаційно-правової системи Законодавство:

Сума боргу, грнПеріод нарахуваня 3% річнихКількість днів простроченняСума 3% річних, грн
830558,5724.10.2014- 07.02.27,88
1253996,2624.10.2014- 07.02.201783886 268,07
1197703,2924.10.2014- 07.02.28,07
328144,4324.10.2014- 07.02.225,78
342689,6624.10.2014- 07.02.25,17
861182,5924.10.2014- 07.02.22,64
1310812,9424.10.2014- 07.02.26,75
Всього:421 372,47

За розрахунком суду правильна сума 3% річних за вказаний період складає саме 421 372 грн 47 коп.

За таких обставин, позов підлягає задоволенню частково, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 4 896 789 грн 90 коп., з яких: 3 % річних у сумі 421 372 грн 47 коп., втрати від інфляції в сумі 4 475 417 грн 43 коп. В іншій частині позову слід відмовити.

Також згідно положень ст.129 Господарського процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 73 451 грн 85 коп.

Окремо суд зауважує про те, що при зверненні із позовом до суду позивачем був сплачений судовий збір в сумі 84 795 грн 00 коп. згідно платіжного доручення №6001013 від 05.02.2018, тоді як необхідно було сплатити судовий збір в сумі 84 794 грн 96 коп, що відповідало б заявленим позовним вимогам на суму 5 652 997 грн 04 коп. Отже, судовий збір було внесено в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи зазначене, на даний час існує необхідність повернення позивачу судового збору в розмірі 04 коп., який може бути повернуто останньому з Державного бюджету України на підставі ухвали суду у разі звернення позивача із відповідним письмовим клопотанням.

Керуючись ст.ст.129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство Ровенькитеплокомуненерго про стягнення 5 652 997 грн 04 коп., задовольнити частково.

2. Стягнути з Комунального підприємства Спеціалізоване теплозабезпечуюче підприємство Ровенькитеплокомуненерго, Квартал Шахтарський, м.Ровеньки Луганської області, 94700, ідентифікаційний код 35100378 на користь Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, вул. Б.Хмельницького, буд.6, м.Київ, 01001, ідентифікаційний код 20077720, 3 % річних у сумі 421 372 грн 47 коп., втрати від інфляції в сумі 4 475 417 грн 43 коп., а також витрати зі сплати судового збору в сумі 73 451 грн 85 коп.

Видати наказ позивачу після набрання рішенням законної сили.

3. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції згідно положень ст.256 Господарського процесуального кодексу України протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Згідно пункту 17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 07.05.2018.

Суддя О.В. Драгнєвіч