ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року м. ОдесаСправа № 923/133/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Величко Т.А.,

суддів: Бєляновського В.В., Лавриненко Л.В.

при секретарі: Колбасовій О.Ф.

за участю представників сторін:

від позивача ОСОБА_1;

від відповідача - не зявився.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд)

на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р.

у справі № 923/133/18

за заявою компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.)

до компанії Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.)

про накладення арешту на теплохід «Baltimore» («Балтімор») та заборони вчиняти дії, повязані зі зміною місця постійної реєстрації та власності судна. суддя суду першої інстанції: ОСОБА_3

дата прийняття ухвали: 22.02.2018р.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.

В судовому засіданні 03.05.2018р. згідно ст. 233 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

22.02.2018 до Господарського суду Херсонської області надійшла заява від нерезидента України компанії ОСОБА_2 Лтд (Британські Віргінські Острови) про забезпечення морської вимоги на суму 229637,63 доларів США, шляхом накладення арешту на теплохід «Балтімор» («Baltimore») та заборони вчиняти дії, повязані зі зміною місця постійної реєстрації та власності судна.

Заява мотивована наявністю у заявника відомостей про перебування судна в ремонті на території Херсонської судноверфі Товариства з обмеженою відповідальністю «Смарт ОСОБА_4» та можливого залишення території Херсонського морського порту при наявній заборгованості у вказаній сумі за договором фрахтування судна від 01.02.2017р., укладеним між ОСОБА_2 Лтд (Британські Віргінські Острови) та компанії Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.). Безпосередньо заборгованість заявник повязує із переплатою за фрахтування судна, яка визнана менеджером-оператором судна Товариством з обмеженою відповідальністю «Агат Шиппінг», який є законним представником судновласника, тобто компанії Балтімор Шиппінг Лтд.

Ухвалою господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. (суддя Закурін М.К.) в задоволенні заяви компанії ОСОБА_2 Лтд про забезпечення позову відмовлено.

Суд дійшов висновку, що заявником не доведено право на повернення суми передоплати, оскільки не доведено самого факту здійсненої передоплати.

З посиланням на ст.42 КТМ України, судом зазначено, що морська вимога повинна бути повязана саме з невиконанням договору фрахтування судна, проте в даному випадку має місце неповернення суми передоплати, що не повязане правовою природою з морською вимогою, оскільки, фактично, є поверненням безпідставно отриманих коштів після узгодженого розірвання договору.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, компанія Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.) звернулась до Одеського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю ухвалу Господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. по справі №923/133/18 та прийняти нове рішення про задоволення клопотання заявника щодо вжиття запобіжних заходів згідно заяви від 22.02.2018р.

Скаржник вважає оскаржувану ухвалу такою, яка прийнята з неправильним встановленням фактичних обставин справи, які мають значення для справи, неправильного дослідження та оцінки наданих доказів та неправильного застосування норм матеріального права. Також, на думку скаржника, вказана ухвала прийнята з порушенням норм процесуального права.

Доводи скаржника ґрунтуються на наступному:

- суд першої інстанції проігнорував Підсумковий аналіз результатів виконаних рейсів та Стан рахунку, котрі надавалися додатком до заяви про вжиття запобіжних заходів із змісту яких чітко вбачається, що саме судновласник Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.) в особі законного представника ТОВ «Агат Шиппінг» визнав існування кредитного сальдо на користь фрахтувальника в рамках договору фрахтування від 01.02.2017р.;

- надання підсумкового аналізу результатів виконаних рейсів законним представником судновласника Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.) є достатньою підставою для встановлення існування боргу саме судновласника Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.) перед фрахтувальником Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.);

- судом проігноровано зміст електронного листа від 11.09.2017р., яким надавався рахунок-фактура №142/17 від 11.09.2017р., з якого чітко вбачається вимога саме фрахтувальника Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.) до судновласника Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.) щодо повернення суми морської вимоги у розмірі 229,637.63 дол. США. Як наслідок даного ігнорування суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку щодо не існування заборгованості перед заявником - Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.) та неправомірно не прийняв до уваги рахунок-фактуру №142/17 від 11.09.2017р.;

- неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції призвело до хибного та необґрунтованого висновку суду, що неповернення суми передоплати не повязане правовою природою з морською вимогою, оскільки, фактично є поверненням безпідставно отриманих коштів після узгодженого розірвання договору. Водночас, прикінцеві положення зазначеного висновку суду свідчать про чергове неправильне встановлення фактичних обставин справи, оскільки будь-якого розірвання договору ніколи не відбувалось;

- оскаржувана ухвала не містить посилань або висновків щодо другої вимоги заявника про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії, повязані зі зміною місця постійної реєстрації та власності судна, що на думку скаржника свідчить про порушення судом принципу диспозитивності господарського судочинства передбаченого ст. 14 ГПК України.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 20.03.2018р. колегією суддів у складі головуючого судді Будішевської Л.О., суддів Таран С.В., Мишкіної М.А. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд) на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.02.2018 у справі № 923/133/18. Встановлено компанії Baltimor Shipping Ltd. (Балтімор Шиппінг Лтд.) строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 03.04.2018 із доказами направлення даного відзиву компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд).

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.04.2018р. у зв'язку із перебуванням головуючого судді Будішевської Л.О. та судді Мишкіної М.А. у відпустці проведено повторний автоматичний розподіл справи № 923/133/18, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Лавриненко Л.В., Таран С.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 04.04.2018р. прийнято справу №923/133/18 за апеляційною скаргою компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд) на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. до провадження у новому складі колегії суддів. Призначено розгляд справи на 03 травня 2018р. о 11:00.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2018р. у зв'язку із перебуванням судді Таран С.В. у відпустці проведено повторний автоматичний розподіл справи № 923/133/18, згідно з яким розгляд апеляційної скарги автоматично розподілено на колегію суддів у складі: головуючий суддя Величко Т.А., судді Бєляновський В.В., Лавриненко Л.В.

Ухвалою Одеського апеляційного господарського суду від 02.05.2018р. прийнято справу №923/133/18 за апеляційною скаргою компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд) на ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. до провадження у новому складі колегії суддів. Призначено розгляд справи на 03 травня 2018р. о 11:00.

У судове засідання 03.05.2017 зявився представник компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд) який підтримав апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не зявився.

Відповідно до ст.269 ГПК України (в редакції Закону України №2147- VIII від 03.10.2017р.) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши наявні матеріали оскарження (фактичні обставини справи) на предмет правильності їх юридичної оцінки господарським судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пунктів 1, 4 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання.

Відповідно до частини 1 статті 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами 5, 6 статті 140 Господарського процесуального кодексу України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Слід зазначити, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги.

Таким чином, заходи до забезпечення позову застосовуються господарським судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та гарантія реального виконання рішення суду за наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідної особи від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено господарським судом, 01.02.2017р. між компаніями ОСОБА_2 Лтд та Балтімор Шиппінг Лтд укладений договір тайм-чартеру, за умовами якого заявник отримав у фрахт теплохід «Балтімор» ІМО 8833881, обумовивши в пункті 16, що датою передачі судна є 18-22 лютого 2017 року.

Пунктом 19 договору сторонами встановлено розмір фрахту 1850 доларів США на день, а згідно до статті 25 частини ІІІ договору сторонами обумовлено, що оплата у розмірі 250000 доларів США за фрахтування судна повинна бути здійснена авансовим платежем за три дні до дати передачі судна. Відповідно до додатку № 1 до договору від 31.03.3017 сторонами погоджено встановити додаткову передплату за фрахтування у розмірі 40000 доларів США, яку фрахтувальник зобовязався сплатити протягом 3 робочих днів.

Відповідно до Сертифікату про повернення судна по договору тайм-чартеру від 01.02.2017р., судно було повернуте із фрахту управляючій компанії Товариству з обмеженою відповідальністю «Агат Шиппінг» 06.05.2017р.

Сам факт перебування судна під управлінням Товариства з обмеженою відповідальністю «Агат Шиппінг» підтверджується Сертифікатом з управління безпечною експлуатацією суден і попередження про забруднення № І 020-17, виданого 03.02.2017р.

Вказані обставини свідчать про передачу у фрахт та повернення з нього теплохода «Балтімор» ІМО 8833881.

Суд, відмовляючи в задоволенні заяви про вжиття заходів до забезпечення позову послався на те, що заявником не доведено право на повернення суми передоплати, оскільки не доведено самого факту здійсненої передоплати.

З обгрунтованістю висновків суду погодитись можна.

Як вбачається з додатків доданих скаржником до апеляційної скарги, а саме з розрахунків, здійснених Товариством з обмеженою відповідальністю «Агат Шиппінг» та Рахунку-фактури №142/17 від 11.09.2017р., виставленого ОСОБА_2 Лтд - отримувачем кінцевої суми до сплати вказано компанію «Навітрамп», а не заявника. А в Рахунку-фактурі № 142-17 від 11.09.2017р. фрактувальником зазначений сам власник судна компанія Болтімор Шиппінг Лтд.

Відповідно до статті 42 Кодексу торговельного мореплавства України морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов'язаних з рятуванням судна, а саме вимога серед іншого у зв'язку з будь-яким договором використання або фрахтування судна. Аналогічна норма міститься в статті 1 Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна від 10.05.1952.

Отже, в даному випадку морська вимога повинна бути повязана саме з невиконанням договору фрахтування судна.

Апеляційна інстанція погоджується з правильним висновком господарського суду щодо того, що в даному випадку неповернення суми передоплати не повязане правовою природою з морською вимогою, оскільки, фактично, є поверненням безпідставно отриманих коштів після узгодженого розірвання договору.

Згідно зі статтями 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Здійснивши оцінку обґрунтованості доводів скаржника, апеляційна інстанція дійшла висновку, що заява Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд.) про вжиття заходів забезпечення позову не містить обґрунтованих мотивів та посилань на докази, на підставі яких суд міг би дійти висновку щодо доцільності та необхідності забезпечення позову, а міркування заявника ґрунтуються на припущеннях.

Доводи скаржника про те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не надано оцінку другій вимозі заявника про забезпечення позову, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки апеляційною інстанцією не встановлено порушення судом першої інстанції норм матеріального процесуального права, оскільки вони спростовуються наявними у справі доказам За таких обставин колегія суддів не знаходить законних підстав для повного чи часткового задоволення вимог апеляційної скарги.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. відповідає обставинам справи та нормам чинного законодавства, зміні або скасуванню не підлягає, а відтак підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.«в» ч.4 ст.282 ГПК України (в діючій редакції) постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

В даному випадку витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги) покладаються на компанію Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд).

Керуючись ст. ст. 232, 233, 240, 254, 255, 269, 270, 271, 273, 275, 281, 282, 283, 284 ГПК України, суд постановив:

Апеляційну скаргу компанії Transbulk Marine Ltd. (ОСОБА_2 Лтд) залишити без задоволення, ухвалу господарського суду Херсонської області від 22.02.2018р. у справі №923/133/18 - без змін.

Постанова в порядку ст.282 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття згідно ст.284 ГПК України.

Постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.05.2018р.

Головуючий суддя Т.А. Величко

Суддя В.В. Бєляновський

Суддя Л.В. Лавриненко