ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018р. Справа №914/365/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі головуючого судді Рима Т.Я., здійснивши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження без виклику представників сторін та без проведення судового засідання розгляд справи:

за позовом:

публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

до відповідача:

будинкоуправління №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району,

предмет спору:

стягнення 3'125,63 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Судові процедури.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до будинкоуправління №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району про стягнення 3'125,63 грн. Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.03.2018 позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків. У зв'язку з усуненням позивачем виявлених недоліків, ухвалою суду від 15.03.2018 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання, сторонам було встановлено строки для подання відзиву, відповіді на відзив, заперечення.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, який надіслано на адресу позивача 02.04.2018, про що свідчать долучені до матеріалів справи опис вкладення у цінний лист та фіскальний чек. За допомогою ідентифікатора поштового відправлення №373 судом встановлено, що позивачем отримано зазначений відзив 06.04.2018.

Позивач надіслав відповідь на відзив з пропуском встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження від 15.03.2018 п'ятиденного строку, а саме – 29.04.2018. Причин пропуску строків не пояснив та не подав суду заяву про поновлення пропущеного строку. На адресу суду відповідь позивача надійшла 03.05.2018. Станом на 14.05.2018 до суду не надходило заперечення на відповідь від відповідача.

Судом створено учасникам справи усі можливості для обґрунтування своїх вимог та заперечень. З огляду на обмеженість строків вирішення спору, суд вважає за можливе ухвалити рішення у цій справі.

Аргументи сторін.

Позиція позивача.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач у порушення умов Договору про закупівлю природного газу №13/4111-БО-21 від 07.10.2013 не виконав свого обов’язку зі своєчасної оплати вартості отриманого газу, внаслідок чого позивач здійснив нарахування 2'539,57 грн. пені та 586,06 грн. – 3% річних.

Заперечення відповідача.

Відповідач проти позовних вимог заперечив, заявивши про застосування позовної давності.

Позивач заявив, що сторонами в договорі про закупівлю природного газу №13/4111-БО-21 від 07.10.2013 визначено продовжену позовну давність.

Обставини справи.

Сторони у справі уклали Договір про закупівлю природного газу №13/4111-БО-21 від 07.10.2013 (далі – Договір) (а.с. 38-48). За умовами пунктів 1.1 та 4.1 цього договору продавець (позивач у справі) зобов'язується поставити покупцеві (відповідач у справі) імпортований природний газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезеного на митну територію України ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"), далі – газ, а покупець зобов'язується прийняти й оплатити природний газ в обсязі, зазначеному в пункті 1.2 цього договору. Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

На виконання своїх зобов’язань позивач поставив відповідачу, а відповідач прийняв природного газу:

-          на суму 64'211,98 грн. – за жовтень 2013 року, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2013 (а.с. 24);

-          на суму 223'764,56 грн. – за листопад 2013 року, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 30.11.2013 (а.с. 25);

-          на суму 312'951,92 грн. – за грудень 2013 року, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.12.2013 (а.с. 26).

Відповідно до інформації, що міститься у витязі з рахунку за договором №13/4111-БО-21 від 07.10.13 (а.с. 39) отриманий газ був оплачений відповідачем у такі строки:

-           29.11.2013 – за жовтень 2013 року у сумі 65'236,33 грн.

-           11.12.2013 – за листопад 2013 року у сумі 227'334,22 грн.

-           03.02.2014 – за грудень 2013 року у сумі 312'951,92 грн.

Правильність інформації, відображеної в зазначеному витязі, відповідачем не заперечувалася. Відповідно до частини 4 статті 165 Господарського процесуального кодексу України якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті.

При ухваленні рішення суд виходив з наступного.

Між сторонами у справі виникли цивільно-правові відносини з поставки товару на підставі укладеного Договору в силу статті 11 Цивільного кодексу України. Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Аналогічне положення передбачено частиною першою пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України: суб’єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов’язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частинами першою та другою статті 712 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно з частиною першою статті 692 Цивільного кодексу України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Відповідно до частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до пункту 4.1 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Як установлено судом, протягом жовтня-грудня 2013 року позивач поставляв, а відповідач приймав (споживав) газ. Кореспондуючий обов’язок з оплати відповідач не виконував своєчасно.

Відповідно до статей 1, 2 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір такої пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Відповідно до пункту 7.3 Договору у разі порушення покупцем умов пункту 4.1 Договору, покупець зобов'язується (крім суми заборгованості) сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. За таких обставин суд погоджується з правильністю нарахування позивачем пені у розмірі 2'539,57 грн.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов’язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з правильністю нарахування позивачем 3% річних у сумі 586,06 грн.

Відповідач заявив про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені та 3% річних.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 258 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Водночас, відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України до вимог про стягнення 3% річних застосовується загальна позовна давність у три роки. Частиною 1 статті 259 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Як вбачається з пункту 9.3 Договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Частина 1 статті 261 Цивільного кодексу України встановлює, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до частини 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня за заборгованість, що виникла за жовтень 2013 року нараховувалась з 14.11.2013 по 28.11.2013. Щодо заборгованості за грудень 2013 року, то пеня за неї нараховувалась з 14.01.2014 по 02.02.2014. Щодо 3% річних, то вони також нараховувалися позивачем за період з 14.11.2013 по 28.11.2013 та з 14.01.2014 по 02.02.2014 за заборгованість за жовтень та грудень 2013 року, відповідно.

Таким чином, позивач звернувся до суду в межах встановленої Договором п'ятирічної позовної давності.

Зважаючи на зазначене, підстави для відмови у задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском позовної давності відсутні. Отже, до стягнення підлягає 2'539,57 грн. пені та 586,06 грн. – 3% річних.

Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. У разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребовує відповідні докази.

Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідачем не спростовано доводів позовної заяви, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати на підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позивних вимог. Відтак, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 13, 238 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

В И Р І Ш И В :

1.          Позов задовольнити.

2.          Стягнути з будинкоуправління №1 Яворівської квартирно-експлуатаційної частини району (адреса: 81000, Львівська область, Яворівський район, місто Яворів, вулиця Івана Хрестителя, будинок 53; ідентифікаційний код 24298033) на користь публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (адреса: 01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6; ідентифікаційний код 20077720) 2'539 (дві тисячі п'ятсот тридцять дев'ять) грн. 57 коп. пені, 586 (п'ятсот вісімдесят шість) грн. 06 коп. – 3% річних, та 1'762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. відшкодування витрат на оплату судового збору.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним господарським судом.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Рим Т.Я.