ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/1487/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Чумака Ю.Я. - головуючого, Дроботової Т.Б., Пількова К.М.,

здійснивши розгляд у письмовому провадженні касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі "Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрасгаз" на рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 (суддя Китаєва С.Б.) та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 (головуючий - Гриців В.М., судді Давид Л.Л., Кордюк Г.Т.) у справі

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс"

до Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі "Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз"

про стягнення 280797,05 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Смарт Фабрікс" (далі - ТОВ "Смарт Фабрікс", продавець) звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі "Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрансгаз" (далі - ПАТ "Укртрансгаз", покупець) 233066,05 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 47731 грн., нарахованих за прострочення виконання грошового зобов'язання (1826658 грн. основного боргу) за договором купівлі-продажу № від 19.06.2015 (далі - договір №), а саме: за прострочення оплати 569570 грн. основного боргу за період з 04.06.2016 по 08.03.2017 - 63043,48 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 13014 грн.; за прострочення оплати 1257088 грн. основного боргу за період з 04.06.2016 по 04.05.2017 - 170022,57 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 34717 грн.

Позовна заява обґрунтовується неналежним виконанням відповідачем зобов'язань з оплати отриманого від позивача товару за договором №, незважаючи на рішення Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 у справі №914/1338/16, яким було стягнуто з покупця 1826658 грн. основного боргу за цим договором.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 18.09.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2017, позовні вимоги задоволено повністю.

Рішення та постанова мотивовані статтями 526, 530, 598, 599, 625, 629 ЦК, статтями 179, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК) та статтями 33, 34, 35, 43, 101 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, з урахуванням яких суди дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки сума основного боргу була повністю погашена ПАТ "Укртрансгаз" лише 05.05.2017 в ході примусового виконання судового рішення у справі №914/1338/16, тому кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції та постановою апеляційної інстанції, 05.12.2017 відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить їх скасувати і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

В обґрунтування своєї правової позиції скаржник посилається на невірне застосування і порушення судами першої та апеляційної інстанцій приписів статей 538, 612, 629, 655 ЦК і статей 32, 33, 43 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017, наголошуючи на тому, що: 1) судами не враховано допущене ТОВ "Смарт Фабрікс" (кредитором) прострочення виконання зобов'язання поставки, внаслідок чого прострочення ПАТ "Укртрансгаз" (боржника) не настало; 2) судами не взято до уваги неспіврозмірність присуджених до стягнення у даній справі інфляційних втрат і 3% річних в загальній сумі 280797,05 грн. розміру правомірно нарахованих відповідачем, але зменшених на 90% штрафних санкцій за судовим рішенням у справі №914/1338/16 (із заявленої до стягнення 208260,50 грн. пені задоволено лише 20826,05 грн.).

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

Позивачем відзив на касаційну скаргу не подавався.

Доводи, за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій

Здійснивши розгляд касаційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши доводи сторін, перевіривши наявні матеріали справи на предмет правильності застосування судами попередніх інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, 19.06.2015 між ТОВ "Смарт Фабрікс" та ПАТ "Укртрансгаз" укладено договір купівлі-продажу №, умови якого відповідачем не виконувалися належним чином. Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 у справі №914/1338/16, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 21.11.2016, зустрічний позов ТОВ "Смарт Фабрікс" задоволено частково шляхом стягнення з ПАТ "Укртрансгаз" 1826658 грн. основного боргу, 86562,98 грн. інфляційних втрат і 3% річних у сумі 36806,39 грн. 30.08.2016 Господарським судом Львівської області видано наказ №046105 на примусове виконання вказаного судового рішення.

09.03.2017 сума боргу відповідачем погашена самостійно частково в сумі 569570 грн., а 21.04.2017 ТОВ "Смарт Фабрікс" звернулось до Франківського відділу ДВС м. Львів ГТУЮ у Львівській області із заявою про примусове виконання рішення у справі №914/1338/16. Сума, яка підлягала стягненню, складала 1257088 грн. основного боргу, 86562,98 грн. інфляційних втрат і 36806,39 грн. 3% річних,. У ході виконавчого провадження №53824158 на розрахунковий рахунок ТОВ "Смарт Фабрікс" 05.05.2017 перераховано 1409970,78 грн., в тому числі 1257088 грн. - залишок основного боргу. У межах розгляду справи №914/1338/16 ТОВ "Смарт Фабрікс" заявлялися вимоги про стягнення з відповідача 110 835,39 грн. інфляційних втрат та 3% річних у сумі 36806,39 грн., нарахованих по 03.06.2016 включно.

В основу оскаржуваних рішення і постанови покладено висновок місцевого та апеляційного господарських судів про доведеність обставин прострочення виконання покупцем зобов'язання з оплати отриманого товару, внаслідок чого продавець має право вимагати від відповідача сплатити інфляційні втрати і 3% річних аж до повного виконання судового рішення у справі №914/1338/16.

Колегія суддів погоджується з висновками судів з огляду на таке.

Згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ця норма кореспондується з приписами частини 1 статті 193 Господарського кодексу України.

Частиною 1 статті 598 ЦК передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 ЦК визначає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною 4 статті 75 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 26.07.2016 у справі №914/1338/16 (між тими ж сторонами), яке набрало законної сили з 21.11.2016, встановлено факт прострочення виконання ПАТ "Укртрансгаз" зобов'язань з оплати товару, отриманого від ТОВ "Смарт Фабрікс".

Вказані обставини не потребують повторного доказування при розгляді цієї справи між тими ж сторонами.

Інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК). Саме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов'язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 ЦК. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Колегія суддів враховує, що наведена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 20.12.2010 у справі №3-57гс10, від 04.07.2011 у справі №3-65гс11, від 12.09.2011 у справі №3-73гс11, від 24.10.2011 у справі №3-89гс11, від 14.11.2011 у справі №3-116гс11, від 23.01.2012 у справі №3-142гс11 зі спорів, що виникли з подібних правовідносин.

Відповідно до частини 5 статті 11 ЦК у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Проте, за змістом статті 11 ЦК зобов'язальні правовідносини виникають з актів цивільного законодавства, а рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, судове рішення у справі №914/1338/16 відповідачем було виконано повністю лише 05.05.2017, у зв'язку з чим грошове зобов'язання відповідача за договором № не припинилося у період нарахування позивачем спірних сум інфляційних втрат і 3% річних (з 04.06.2016 по 04.05.2017).

За таких обставин, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з боржника інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих за вказаний період внаслідок невиконання відповідачем зобов'язання з погашення основного боргу за договором №.

Мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного в касаційній скарзі та відзиві на касаційну скаргу

Колегія суддів вважає безпідставними твердження скаржника про неврахування судами допущеного ТОВ "Смарт Фабрікс" (кредитором) прострочення виконання зобов'язання поставки, внаслідок чого прострочення ПАТ "Укртрансгаз" (боржника) не настало, оскільки такі посилання по суті зводяться до заперечень щодо законності та обґрунтованості судового рішення у справі №914/1338/16, яке набрало законної сили та не скасоване, а тому не може бути поставлене під сумнів.

Крім того, колегія суддів не може прийняти до уваги доводи скаржника про неспіврозмірність присуджених до стягнення у даній справі інфляційних втрат і 3% річних в загальній сумі 280797,05 грн. розміру правомірно нарахованих відповідачем, але зменшених на 90% штрафних санкцій за судовим рішенням у справі №914/1338/16 (із заявленої до стягнення 208260,50 грн. пені задоволено лише 20826,05 грн.), оскільки інфляційне нарахування на суму боргу та трьох процентів річних є наслідком прострочення боржником грошового зобов'язання і способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (виплати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а зазначені доводи відповідача ґрунтуються на безпідставному ототожненні та порівнянні зазначених компенсаційних виплат зі штрафними санкціями, які мають зовсім іншу правову природу і підлягають окремому правовому регулюванню. При цьому стаття 83 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017 не передбачає можливості зменшення розміру стягуваних інфляційних втрат та 3% річних.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 236 ГПК у редакції, чинній з 15.12.2017, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову кваліфікацію доказам, які надані сторонами з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем доведено факт прострочення виконання відповідачем своїх договірних зобов'язань з оплати отриманого товару, як наслідок, оскаржувані рішення та постанова ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Відтак, оскаржувані рішення і постанова прийнято з правильним застосуванням норм матеріального права (статей 526, 598, 599, 625 ЦК) та без порушення норм процесуального права (статей 33, 43, 101 ГПК в редакції, чинній до 15.12.2017).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком судів про наявність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи межі перегляду справи в касаційній інстанції, передбачені статтею 300 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі не знайшли свого підтвердження під час касаційного провадження, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій щодо задоволення позовних вимог та фактично зводяться до переоцінки доказів і встановлених судом обставин, що не відноситься до повноважень касаційної інстанції, у зв'язку з чим, підстави для задоволення касаційної скарги та скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК в редакції, чинній з 15.12.2017, покладається на скаржника.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі "Філії Управління магістральних газопроводів Львівтрасгаз" залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Львівської області від 18.09.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 15.11.2017 у справі №914/1487/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ю.Я. Чумак

Судді: Т.Б. Дроботова

К.М. Пільков