ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

11 травня 2018 р. Справа № 918/192/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом Малого приватного підприємства "Моріон" до відповідача Фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича про зобов'язання звільнити торговельні місця,

за участі представників сторін:

від позивача: Савонюк М.Я. Полюхович Л.В.

від відповідача: Малиновський І. В.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ :

У квітні 2018 року Мале приватне підприємство "Моріон" звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича в якому просить, посилаючись на ст. ст. 162-164 ГПК України, зобов'язати звільнити торговельні місця.

Ухвалою суду від 05.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд справи призначено на "25" квітня 2018 року.

25.04.2018р. в судовому засіданні оголошувалась перерва до 11.05.2018р. для надання можливості відповідачу подати суду письмові пояснення.

Заяв, клопотань від позивача та відповідача щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, дослідивши та об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд-

ВСТАНОВИВ:

МПП "Моріон" є власником (оператором) ринку "Моріон", розташованого за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, 7, що підтверджується Дозволом на розміщення об'єкта торгівлі №682 від 13.08.2003 року, паспортом ринку від 01.06.2006 року та Експлуатаційним дозволом №17-18-488 від 29.11.2016 року.

Між МПП "Моріон" (орендодавець) та ФОП Малиновським Ігорем Володимировичем (орендар) укладено договір оренди торговельного місця НОМЕР_2 від 15.07.2016 року та договір оренди камери схову НОМЕР_3-кс від 15.07.2016 року (далі - договори). Договори підписані сторонами та скріплені відтиском печатки орендодавця .

Відповідно до п. п. 1.1., 1.2., 1.3., 1.4. договору орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування місце, що розташоване на території ринку "Моріон" (далі - об'єкт оренди) для здійснення торгівельної діяльності, а саме сісце № НОМЕР_2 загальною площею 4,20 кв. м., облаштоване тимчасовою нестаціонарною спорудою типу КЗТ та місце НОМЕР_3 загальною площею 0,70 кв. м., облаштоване тимчасовою нестаціонарною спорудою Знаходження об'єкта оренди зазначається на плані території ринку. Орендар набуває права користування об'єктами оренди з дня набрання чинності цими договорами.

Відповідно до актів приймання-передавання від 01.08.2016 року орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування місце № НОМЕР_2 загальною площею 4,20 кв. м. та НОМЕР_3 загальною площею 0,70 кв. м., які розташовані на території ринку "Моріон".

Вказані акти приймання-передачі від 01.08.2016 року підписані сторонами та скріплені відтиском печатки орендодавця.

Пунктом 6.1. договорів (з урахуванням додаткової угоди від 31.07.2017 року до договорів НОМЕР_2 від 15.07.2016 року та НОМЕР_3-кс від 15.07.2016 року) визначено, що договори набувають чинності з 01.08.2016 року та діють до 31.10.2017 року включно.

Таким чином, договори оренди торговельного місця НОМЕР_2 від 15.07.2016 року та договір оренди камери схову НОМЕР_3-кс від 15.07.2016 року припинені 31.10.2017 року.

Оцінивши наявні в матеріалах справи документи та докази, господарський суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 ГК України господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до приписів ст. 526 ЦК України, які кореспондуються з відповідними приписами ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 193 ГК України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Так, приписами ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

У відповідності до ст. 760 ЦК України, предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права.

Положеннями ч. 1 ст. 762 ЦК України визначено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

За умовами ст. 283 ГК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. У користування за договором оренди передається індивідуально визначене майно виробничо-технічного призначення (або цілісний майновий комплекс), що не втрачає у процесі використання своєї споживчої якості (неспоживна річ).

Пунктами 1, 4 ст. 285 ГК України визначено, що орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством. Строки внесення орендної плати визначаються в договорі.

Відповідно до ч. 1 ст. 763 ЦК України, договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Нормами ч. 2 ст. 291 ГК України встановлено, що договір оренди припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено; приватизації (викупу) об'єкта оренди орендарем (за участю орендаря); банкрутства орендаря; загибелі об'єкта оренди; ліквідації юридичної особи, яка була орендарем або орендодавцем.

Відповідно до ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до п. 4.1. постанови Пленуму Вищого Господарського суду України, від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" зі змісту ст. ст. 759, 763, 764 ЦК України, ч. 2 ст. 291 ГК України, ч. 2 ст. 17 вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов'язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Відповідно до п. 3.2.5. договорів у разі припинення або розірвання договору орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду з урахуванням фізичного зносу та відшкодовувати орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або його частини) об'єкта оренди з вини орендаря.

Згідно з п. 3.2.11 договорів орендар зобов'язаний передати торгові місця орендодавцю, підписавши акт приймання - передачі (повернення) торгівельного місця (торгівельних місць) в день закінчення дії (розірвання) договору (договорів).

Повернення орендарем об'єкту оренди орендодавцеві оформляється двостороннім актом приймання-передавання, що складається у двох примірниках, наділених однаковою юридичною силою, - по одному примірнику для кожної із сторін (п. 6.10. договору).

До матеріалів позовної заяви позивачем було долучено повідомлення №366 від 07.11.2017 року про припинення терміну дії договорів оренди торговельних місць №79, 79а-кс від 15.07.2016 року, адресоване відповідачу, в якому позивач зазначив, що термін дії договору закінчився 31.10.2017 року, та на новий термін договір оренди торговельного місця продовжуватись не буде, а тому просив відповідача з 01.11.2017 року звільнити об'єкт оренди та передати орендоване майно по акту приймання-передачі.

Як встановлено судом, позивачем було заявлено позовні вимоги про зобов'язання звільнити торговельні місця №79, 79а-кс шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗП та демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди, розташованої на ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне. вул. Шевченка, 7.

Проаналізувавши позовні вимоги, суд дійшов висновку про те, що останні підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймачеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Як встановлено судом, договори оренди торговельних місць НОМЕР_2 та НОМЕР_3-кс від 15.07.2016 року припинили свою дію 31.10.2017 року, а тому орендар мав звільнити об'єкти оренди (торговельне місце №79 та 79а-кс) за адресою: м. Рівне. вул. Шевченка, 7 ринок "Моріон" та повернути їх орендодавцю за актом приймання - передачі. Як передбачено чинним законодавством, з припиненням дії договорів оренди, відповідач втрачає статус орендаря, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про виселення відповідача з орендованого ним об'єкту за договором та зобов'язання передати позивачу відповідні об'єкти є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню.

Із встановленого судом факту припинення договорів оренди, суд дійшов висновку, що позовні вимоги МПП "Моріон" про зобов'язання відповідача демонтувати тимчасову нестаціонарну споруду типу КЗТ та демонтувати тимчасову нестаціонарну споруду, що належать орендарю та знаходяться на території ринку "Моріон" в м. Рівне по вул. Шевченка, 7 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, враховуючи встановлений судом факт припинення дії договорів оренди, суд дійшов висновку, що строк виконання відповідачем обов'язку звільнити торговельні місця №79 та 79а-кс за адресою: м. Рівне. вул. Шевченка, 7 ринок "Моріон" є таким, що настав на момент звернення позивача з даним позовом до суду, що свідчить про наявність порушеного права позивача в частині невиконання відповідачем обов'язку щодо звільнення об'єктів оренди від майна відповідача.

Відповідно до 1 ч. ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В судовому засіданні відповідач зазначив, що договір оренди торговельного місця НОМЕР_2 від 15.07.2016 року та договір оренди камери схову НОМЕР_3-кс від 15.07.2016 року і акт прийому - передачі є недійсними та нікчемними, бо підписані ним під тиском позивача. Однак, належних та допустимих доказів суду не надав.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 ст.77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. НОМЕР_2 ГПК України).

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 123 ГПК України, судовими витратами вважається в тому числі і судовий збір. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, покладається на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозиції іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, судовий збір відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України судом покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.73, 74,76,77,78,НОМЕР_2, 129, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця Малиновського Ігоря Володимировича (33005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити торгівельне місце № НОМЕР_2 шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди типу КЗТ, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7.

3. Зобов'язати Фізичну особу - підприємця Малиновського Ігоря Володимировича (33005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) звільнити торгівельне місце НОМЕР_3 шляхом демонтажу тимчасової нестаціонарної споруди, що розташована на території ринку "Моріон" за адресою: м. Рівне, вул. Шевченка, буд.7.

4.Стягнути з Фізичної особа-підприємця Малиновського Ігоря Володимировича (33005, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Малого приватного підприємства "Моріон" (вул. Шевченка, буд.7, м. Рівне, 33028, ) 3 524,00 грн .судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати накази.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Інформацію по справі, що розглядається можна отримати на сторінці суду на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за адресою: http://rv.arbitr.gov.ua/sud5019/.

Рішення складено "16" травня 2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.