УХВАЛА

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 911/73/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:

ініціюючий кредитор - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк",

представник - не з'явився,

боржник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Гарант-Житло",

представник - не з'явився,

арбітражний керуючий - розпорядник майна Кіцул С.Б.,

представник - не з'явився,

кредитор ПАТ "Енергобанк"

представник - Шох С.М.

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Енергобанк"

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017

у складі колегії суддів: Доманської М.Л. (головуючий), Пантелієнка В.О., Остапенка О.М.

та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017

у складі судді Мальованої Л.Я.

у справі за заявою Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Житло"

про банкрутство,

08.02.2017 ухвалою Господарського суду Київської області порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Гарант-Житло" (далі - ТОВ "Гарант-Житло"), визнано безспірні вимоги Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ Банк") до ТОВ "Гарант-Житло" у розмірі 18 478 496, 25 грн, введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника та призначено розпорядником майна арбітражного керуючого Кіцула С.Б.

10.03.2017 до Господарського суду Київської області з кредиторськими вимогами до боржника звернулось ПАТ "ВТБ Банк" на загальну суму 364 200 857,53 грн.

24.03.2017 до Господарського суду Київської області з кредиторськими вимогами до боржника звернулось ПАТ "Енергобанк" на суму 5 589 189,78 грн.

21.08.2017 ухвалою Господарського суду Київської області:

1. Закінчено попереднє засідання господарського суду.

2.Визнано кредиторами ТОВ "Гарант-Житло" з наступними розмірами вимог до боржника:

2.1. ПАТ "ВТБ Банк" на загальну суму 381 717 278,29 грн, з яких:

- 3 200 грн судових витрат (1 черга);

272 492 941,29 грн основного боргу (4 черга);

- 109 221 137,00 грн пені (6 черга).

2.2. ПАТ "Енергобанк" на загальну суму 5 294 261,15 грн, з яких:

- 3 200 грн судових витрат (1 черга);

- 4 503 884,15 грн, що складається з основного боргу в розмірі 1 881 594,88 грн та пені в розмірі 2 133 240,90 грн. Вимоги включені до реєстру вимог кредиторів окремо в 6 чергу, як такі, що підлягають задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі.

- окремо 787 177 грн вимог, що забезпечені заставою майна боржника (1 черга).

3. Затверджено реєстр вимог кредиторів у сумі 387 011 539,44 грн.

Не погодившись із прийнятою ухвалою ПАТ "Енергобанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 в частині розгляду вимог ПАТ "Енергобанк" та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ПАТ "Енергобанк" до ТОВ "Гарант-Житло" в загальному розмірі 5 403 984,46 грн та включити їх окремо до реєстру вимог кредиторів як такі, що забезпечені заставою .

16.11.2017 постановою Київського апеляційного господарського суду:

1. Апеляційну скаргу ПАТ "Енергобанк" на ухвалу господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 911/73/17 задоволено частково.

2. Змінено пп. 2.2. та п. 3 резолютивної частини ухвали господарського суду Київської області від 21.08.2017 у справі № 911/73/17, викладено їх в наступній редакції:

"2.2. ПАТ "Енергобанк" на загальну суму 5 370 146,15 грн, з яких:

- 3 200 грн судових витрат (1 черга);

- 4 503 884,15 грн. із включенням їх до 6 черги, як такі, що підлягають задоволенню тільки у ліквідаційній процедурі.

- окремо внести до реєстру 863 062 грн кредиторських вимог, що забезпечені заставою майна боржника.

3. Затвердити реєстр вимог кредиторів у сумі 387 087 424,44 грн."

Апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок суду першої інстанції стосовно того, що (окремо) підлягають включенню до реєстру вимог кредиторів вимоги ПАТ "Енергобанк", які забезпечені заставою майна боржника, лише в розмірі 787 177 грн, слід включити такі вимоги в розмірі 863 062 грн. Також апеляційний господарський суд визнав помилковим висновок суду першої інстанції про віднесення вимог ПАТ "Енергобанк", які забезпечені заставою майна боржника у розмірі 787 177 грн до першої черги.

05.12.2017 ПАТ "Енергобанк" подано касаційну скаргу, в якій скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 в частині розгляду вимог ПАТ "Енергобанк" та прийняти нове рішення, яким визнати грошові вимоги ПАТ ПАТ "Енергобанк" до ТОВ "Гарант-Житло" в загальному розмірі 5 584 269,78 грн та включити їх окремо до реєстру вимог кредиторів, як такі, що забезпечені заставою.

04.01.2018, на підставі частини п'ятої статті 31 та підпунктів 4, 6 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, справа № 911/73/17 передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

21.02.2018 зазначену касаційну скаргу передано колегії суддів Верховного Суду у складі: головуючого Пєскова В.Г., суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

03.03.2018 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі № 911/73/17 Господарського суду Київської області за касаційною скаргою ПАТ "Енергобанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги ПАТ "Енергобанк" відбудеться 24.04.2018 о 16 год. 30 хв. у приміщенні Касаційного господарського суду за адресою: м. Київ, вул. О. Копиленка, 6 у залі судових засідань № 326.

Розглянувши в судовому засіданні 24.04.2018 матеріали касаційної скарги ПАТ "Енергобанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 в частині розгляду вимог ПАТ "Енергобанк", заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення уповноваженого представника скаржника, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду приходить до висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі № 911/73/17 з наступних підстав.

В провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду знаходиться справа № 902/492/17 за касаційною скаргою ПАТ "УкрСиббанк" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2017 (про розгляд кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк").

Відповідно до частини 3 статті 302 Господарського процесуального кодексу України, суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, палати або об'єднаної палати передає справу на розгляд Великої Палати, якщо така колегія (палата, об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об'єднаної палати) іншого касаційного суду.

Згідно з частиною 4 статті 303 Господарського процесуального кодексу України Про передачу справи на розгляд палати, об'єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду суд постановляє ухвалу із викладенням мотивів необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у рішенні, визначеному в частинах першій - четвертій статті 302 цього Кодексу, або із обґрунтуванням підстав, визначених у частинах п'ятій або шостій статті 302 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати (об'єднаної палати) передає справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, якщо така колегія або палата (об'єднана палата) вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України.

Ухвалою колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.03.2018 справу № 902/492/17 разом із касаційною скаргою ПАТ "УкрСиббанк" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2017 (про розгляд кредиторських вимог ПАТ "УкрСиббанк") і доданими до неї документами передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Мотивуючи необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 13.03.2018, зазначив наступне.

Верховний Суд України у постанові від 29.03.2017 у справі №3-1591гс16 (№918/169/16) у справі про банкрутство Приватного підприємства, що повністю належить іноземному інвестору "ОВАС", дійшов висновку про те, що "відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку" майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки", а також про включення до реєстру вимог кредиторів окремо спірних вимог ПАТ "Дельта Банк" у межах вартості предмета іпотеки відповідно до іпотечного договору від 01.12.2010 №НКЛ-2005422/S-5 із додатковими договорами, у розмірі 100 259 500 грн. та включення їх до реєстру вимог кредиторів окремо як забезпечених заставою майна боржника". При цьому, ВСУ погодився з правильністю висновків ВГСУ у постанові від 22.11.2016 в даній справі про відмову у визнанні грошових вимог банку на суму 729 775 407, 27 грн. фактичної заборгованості за кредитним договором, на забезпечення якого було надано майнову поруку боржником.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, розглядаючи касаційну скаргу ПАТ "УкрСиббанк" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та на ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2017 у справі № 902/492/17, не може погодитися з висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 3-1591гс16 (№ 918/169/16) з огляду на таке.

Виходячи з положень частини 1 статті 7 та частини 1 статті 11 Закону України "Про іпотеку", за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, виражений у грошовій формі розмір зобов'язання майнового поручителя на час формування реєстру вимог кредиторів повинен визначатися виходячи з дійсних на момент порушення справи про банкрутство зобов'язань за кредитним договором, як основним зобов'язанням. Оцінка предмета забезпечення (майна) на момент укладення договору поруки (іпотеки) не впливає на визначення розміру забезпечувального зобов'язання. На момент припинення забезпечувального зобов'язання, яке відбуватиметься за наслідком реалізації предмета застави у процедурі банкрутства заставодавця, юридичне значення матиме вартість фактичної реалізації предмета застави (іпотеки), за наслідком проведення якої припиняється зобов'язання з майнової поруки на певну суму та залишок незадоволених вимог виключається з реєстру вимог кредиторів майнового поручителя-боржника.

Відтак, законодавство про банкрутство не пов'язує включення до реєстру вимог, забезпечених заставою (іпотекою) майна боржника, із встановленням договірної вартості предметів забезпечення як критерію визначення розміру забезпечених заставою (іпотекою) вимог. Розмір таких вимог встановлюється виходячи з розміру заборгованості за кредитом (основним зобов'язанням) на момент порушення справи про банкрутство відповідно до статті 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (за заявою кредитора або даними обліку боржника).

Отже, визнання та включення до реєстру вимог кредитора-заставодержателя окремо вимог, забезпечених заставою його майна, повинно враховувати реальний розмір заборгованості за кредитним договором, що існує на момент подання заяви кредитора, та з огляду на момент порушення справи про банкрутство.

З огляду на те, що колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 29.03.2017 у справі №3-1591гс16 (№918/169/16) щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, Суд дійшов висновку про передання справи № 902/492/17 на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

У справі № 911/73/17, що переглядається в касаційному порядку за касаційною скаргою ПАТ "Енергобанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 в частині розгляду вимог ПАТ "Енергобанк", скаржник стверджує, що вимоги забезпечених кредиторів повинні визначатися у розмірі на час порушення справи про банкрутство з врахуванням положень цивільного законодавства, які регулюють виникнення зобов'язань застави, зокрема статтями 572, 575, 589 Цивільного кодексу України та статтею 19 Закону України "Про заставу", статтею 7, 11 Закону України "Про іпотеку". ПАТ "Енергобанк" також зазначає, що у процедурі розпорядження майном визнання та включення до реєстру вимог кредитора - заставодержателя окремо, як таких, що задовольняються позачергово згідно з частиною 9 статті 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України № 4212-VI від 22.12.2011, повинно враховуватися як саме визначив ці вимоги кредитор - заставодержатель, згідно поданої ним заяви та реальний розмір заборгованості по кредитному договору, існуючої на момент подання заяви кредитора та з огляду на час порушення справи про банкрутство.

Таким чином, у справах № 911/73/17 та № 902/492/17 між учасниками склалися подібні правовідносини, висновок щодо правильного застосування норм права у яких наданий в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України від 29.03.2017 у справі № 3-1591гс16 (№ 918/169/16), і від якого вважала за необхідне відступити колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

У такому випадку, згідно з приписами пункту 11 частини 1 статті 229 Господарського процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи викладене, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з власної ініціативи дійшла висновку про наявність підстав для зупинення касаційного провадження у справі № 911/73/17 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 в частині розгляду вимог Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" до вирішення Великою Палатою Верховного Суду питання про усунення неоднозначного застосування норм права у подібних правовідносинах за результатами перегляду в касаційному порядку справи № 902/492/17 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2017 (про розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк").

Керуючись пунктом 7 частини першої статті 228, пунктом 11 частини першої статті 229, статтями 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

У Х В А Л И В :

1. Зупинити касаційне провадження у справі № 911/73/17 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" на постанову Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 та на ухвалу Господарського суду Київської області від 21.08.2017 в частині розгляду вимог Публічного акціонерного товариства "Енергобанк" до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 902/492/17 за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" на постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та ухвалу Господарського суду Вінницької області від 08.08.2017 (про розгляд кредиторських вимог Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк").

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Пєсков

Судді Л. Катеринчук

В. Погребняк