ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"07" травня 2018 р.Справа № 924/50/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Димбовського В.В., при секретарі судового засіданні ОСОБА_1, розглянувши матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці, Шепетівський район

до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг НТІ", м. Хмельницький

про 1) зобов'язання повернути автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску, власник: товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", код юридичної особи 32678262;

2) стягнення 434226,34 грн., з яких 360450,00 грн. основна заборгованість по орендній платі, 13314,56 грн. інфляційні втрати, 4592,03 грн. 3% річних, 55869,75 грн. - пеня

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_2 - згідно ордеру від 07.05.2018р.

від відповідача: не зявився

У судовому засіданні, згідно ч. 1 ст. 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 26.01.2018р. залишено без руху позовну заяву. Для усунення недоліків позивачу надано строк по 08.02.2018р. включно.

Ухвалою господарського суду Хмельницької області від 09.02.2018р. відкрито провадження у справі №924/50/18, розгляд якої розпочався за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою від 29.03.2018р. продовжено строк проведення підготовчого засідання на тридцять днів.

Ухвалою від 11.04.2018р. закрито підготовче засідання по справі №924/50/18 та призначено справу до розгляду по суті в судовому засіданні.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач у позовній заяві просить 1) зобовязати відповідача повернути автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску, власник: товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", код юридичної особи 32678262; 2) стягнути з відповідача 434226,34 грн., з яких 360450,00 грн. основна заборгованість по орендній платі, 13314,56 грн. інфляційних втрат, 4592,03 грн. 3% річних, 55869,75 грн. пені.

05.02.2018р. позивач подав заяву про зміну предмету позовних вимог, згідно якої змінено першу вимогу та залишено без змін другу, а саме: просив 1) зобов'язати відповідача шляхом витребування з незаконного чужого володіння автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску, власник: товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", код юридичної особи 32678262 та передати власникові, а саме: товариству з обмеженою відповідальністю "Серединецьке"; 2) стягнути з відповідача 434226,34 грн., з яких 360450,00 грн. основна заборгованість по орендній платі, 13314,56 грн. інфляційних втрат, 4592,03 грн. 3% річних, 55869,75 грн. пені.

Між тим, у підготовчому засіданні 29.03.2018р. представник позивача не наполягав на задоволенні заяви про зміну предмету позову, яка була подана 05.02.2018р., посилаючись на допущені в ній помилки, відмітивши при цьому про подання нової заяви на наступне засідання. Однак, в подальшому, будь-яких інших заяв від позивача не надходило, як і не було подано в наступному підготовчому засіданні, що відбулось 11.04.2018р.

Суд, врахувавши позицію представника позивача, зауважує на ту обставину, що передбачене право на зміну предмету позову, згідно ч. 3 ст. 46 ГПК України, може бути реалізовано лише до закінчення підготовчого засідання, в той час, як підготовче засідання по даній справі закрито 11.04.2018р., і 07.05.2018р. розгляд справи розпочато по суті. Оскільки, як вже вказувалось вище, представник позивача не наполягав на задоволенні заяви про зміну предмету позову, поданій 05.02.2018р., а будь-яких інших заяв про зміну предмету позову від позивача не надходило, предметом позову залишились вимоги, викладені у позовній заяві.

В обгрунтування вимог про стягнення коштів позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов договору оренди №01/05-17 від 04.05.2017р., стверджуючи про наявність боргу за оренду автомобіля в сумі 360450,00 грн. Нарахування пені обумовлює наявністю відповідної умови договору щодо її застосування, а стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлено з посиланням на ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В обґрунтування вимог про повернення автомобіля пояснює, що договір оренди було укладено терміном до 31.12.2017р. і позивач листом повідомляв відповідача про небажання продовжувати термін його дії та просив повернути орендоване авто. Однак, як стверджує позивач, лист повернутий Укрпоштою з посиланням на вибуття відповідача з місця реєстрації, а авто не повернуто, незважаючи на закінчення терміну оренди. На переконання позивача, відповідач заволодів майном на підставі договору оренди, який припинив свою дію та зобовязаний його повернути.

Крім того, разом з позовом було подано попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які поніс позивач та які планується понести в процесі розгляду справи. У розрахунку наведено перелік послуг з правової допомоги та їх вартість, а саме: вивчення установчих документів та рішень органів управління ТОВ „Серединецьке 1000,00 грн., опрацювання законодавчої бази, судової практики, формування правової позиції, консультації клієнта щодо майбутнього позову про стягнення заборгованості, зібрано відомості та документи про факти, які можуть бути використані як докази, виготовлення їх копій 5000,00 грн., підготовка заяви про забезпечення позову 3000,00 грн., підготовка позовної заяви, виготовлення копій у відповідності до кількості відповідачів 5000,00 грн., представництво інтересів в господарському суді Хмельницької області 3000,00 грн.

Відповідач своїми процесуальними правами не скористався, зокрема, відзив на позов не подав, позовні вимоги по суті не оспорив, в судові засідання не з'являвся, хоча повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Так, повідомляючи відповідача про розгляд справи в суді, йому направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та ухвали-повідомлення. Ухвали направлялися відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, за адресою, яка згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є його юридичною адресою.

За таких обставин, суд, в порядку ч. 9 ст. 165 ГПК України, вирішує справу за наявними матеріалами.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" являється власником автомобіля ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, про що свідчить договір №GM-6943 купівлі-продажу автомобіля від 25.03.2016р., акт прийому-передачі автомобіля від 25.03.2016р., видаткова накладна №GM-6943 від 25.03.2016р., а також лист Територіального сервісного центру 6845 Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 04.05.2018р. за вих. №31/22/5-572, згідно якого вказаний вище транспортний засіб зареєстрований за ТОВ "Серединецьке" від 25.03.2016р. свідоцтво про реєстрацію СХТ 917065.

Первинна вартість автомобіля ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, згідно вказаних вище документів становила 2402835,00 грн., а залишкова, згідно довідки ТОВ "Серединецьке", станом на 15.01.2018р. становить 1842202,00 грн.

04.05.2017р. товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", як орендодавець, уклало з товариством з обмеженою відповідальністю "Холдінг НТІ", як орендарем, договір оренди №01/05-17, за умовами якого (п. 1.1), орендодавець зобовязався надати у тимчасове платне строкове володіння та користування легковий автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, а орендар зобовязався прийняти предмет оренди та сплачувати орендну плату в порядку та розмірах, що визначено в цьому договорі. При цьому, згідно п. 2.1 договору, майно передається орендарю для використання у його господарській діяльності останнім за його цільовим призначенням.

Предмет оренди вважається переданим в оренду з моменту підписання акту приймання-передачі предмета оренди в оренду (п. 5.4 договору).

На виконання умов договору, 04.05.2017р. ТОВ "Серединецьке" передало, а ТОВ "Холдінг НТІ" прийняло у строкове платне користування легковий автомобіль ТОYОТА LC 200, про що складено акт приймання-передачі.

Отримавши автомобіль у користування, ТОВ "Холдінг НТІ" зобов'язане було сплачувати за нього оренду, розмір та порядок сплати якої сторони погодили у розділі 7 договору, а саме:

- орендна плата, що підлягає сплаті орендодавцю за цим договором за перший місяць становить 120150,00 грн. з ПДВ, всі наступні місяці орендна плата за один місяць становить 40050,00 грн. з ПДВ (п. 7.1 договору);

- орендна плата сплачується орендарем до 5 числа наступного місяця за звітним (п. 7.2 договору).

Згідно розрахунку позивача, відповідач не сплачував орендну плату з самого початку дії договору з травня 2017 року і його борг з орендної плати станом на 15.01.2018р., який він заявляє до стягнення, склав 360450,00 грн.

Наслідки прострочення сплати оренди встановлено у п. 10.2 договору, а саме: за несвоєчасну виплату орендної плати орендарем сплачується пеня в розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення оплати.

У звязку з несплатою відповідачем оренди за автомобіль, на підставі п. 10.2 договору, позивач нарахував відповідачу пеню в розмірі 55869,75 грн., загальний період якої складає 05.06.2017р. - 15.01.2018р. Також, позивач нарахував та заявив до стягнення 4592,03 грн. 3% річних (за період з 05.06.2017р. по 15.01.2018р.) та 13314,56 грн. інфляційних втрат (за період червень 2017 року листопад 2017 року).

Термін оренди за договором (п. 6.1) складав з моменту фактичної передачі предмету оренди відповідно до цього договору за актом приймання-передачі та до 31.12.2017р. При цьому, термін оренди міг бути продовжений за згодою сторін шляхом оформлення відповідного доповнення до договору (п. 6.2).

Порядок повернення орендодавцю предмета оренди сторони передбачили в розділі 9 договору, зокрема, згідно п. 9.1, предмет оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем протягом 3-ох днів після закінчення терміну оренди. Згідно п. 9.3, предмет оренди вважається фактично повернутим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі предмета оренди.

Матеріали справи містять лист позивача, адресований відповідачу, за вих. №155-С від 27.11.2017р. про небажання позивача продовжувати строк дії договору та вимогу після закінчення строку, встановленого у договорі, повернути предмет оренди, підписавши акт приймання-передачі.

Лист позивачем направлено відповідачу на його юридичну адресу, що значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а також відображена у договорі оренди. Однак, лист повернуто відділенням поштового звязку 30.11.2017р. із зазначенням, що фірма вибула.

У свою чергу, в п. 13.1 договору сторони домовились про те, що всі письмові повідомлення одна одній вони надсилатимуть за адресами, визначеними у договорі. У разі повернення органами звязку таких повідомлень стороні, що їх направляла, у звязку із неможливістю вручення такого повідомлення адресату (незнаходження за зазначеною адресою, відмова одержати повідомлення тощо), таке повідомлення вважатиметься належним чином врученим на дату відповідної відмітки органу звязку на поштовому відправленні про неможливість його вручення адресату.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

В силу ч. 1 ст. 283 ГК України, ч. 1 ст. 759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору оренди і кожна із сторін прийняла на себе певні зобовязання щодо його виконання, зокрема, позивач зобовязався надати у тимчасове платне строкове володіння та користування відповідачу транспортний засіб, а відповідач зобовязався прийняти його та сплачувати орендні платежі. При чому, транспортний засіб було надано відповідачу в оренду для використання у його господарській діяльності і позивач мав право передати транспортний засіб в оренду, оскільки являється його власником з огляду на наявність договору купівлі-продажу автомобіля, акту прийому-передачі автомобіля, видаткової накладної, а також листа Територіального сервісного центру 6845 Регіонального сервісного центру в Хмельницькій області від 04.05.2018р. за вих. №31/22/5-572.

Відповідач, отримавши від позивача транспортний засіб в оренду, зобов'язаний був сплачувати за його користування орендну плату, у розмірі, в порядку та у строки, встановлені договором. Так, у договорі сторони встановили розмір орендної плати за перший місяць оренди та передбачили фіксований розмір подальших орендних платежів. При цьому, відповідач зобов'язався самостійно, без надсилання будь-яких рахунків чи претензій, сплачувати оренду до 5 числа місяця наступного за звітним.

Однак, свої зобов'язання зі сплати орендних платежів відповідач не виконував, допустивши заборгованість. Оскільки жодних доказів, що підтверджують сплату оренди транспортного засобу матеріали справи не містять, суд приймає до уваги розрахунок позивача, згідно якого відповідачем не сплачувалась оренда з самого початку надання в оренду транспортного засобу (з травня 2017 року) і його борг з орендної плати станом на 15.01.2018р., який позивач заявляє до стягнення, склав 360450,00 грн.

Таким чином, відповідач є боржником, що прострочив виконання грошового зобов'язання, і у нього перед позивачем виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Отже, вимога позивача про стягнення з відповідача 360450,00 грн. основної заборгованості по орендній платі є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (п. 3 ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

У договорі сторони передбачили відповідальність відповідача за прострочення орендних платежів у вигляді сплати пені.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок пені, суд не погоджується з періодом нарахування на борг за травень 2017 року та червень 2017 року, оскільки розрахунок за вказані періоди здійснено поза межами шестимісячного строку від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. У той час, як умовами договору не було передбачено більшу тривалість періоду нарахування пені, ніж встановлений законом шестимісячний строк.

Приймається до уваги те, що стосовно пені за порушення грошових зобов'язань застосовується припис частини шостої статті 232 ГК України. Даним приписом передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Враховуючи строки виконання зобов'язань, прострочення в оплаті оренди за травень 2017 року розпочинає перебіг з 05.06.2017р., відповідно пеня може бути нарахована по 04.12.2017р.; прострочення в оплаті оренди за червень 2017 року розпочинає перебіг з 05.07.2017р., відповідно пеня може бути нарахована по 04.01.2018р. Натомість, з розрахунку, поданого позивачем, вбачається нарахування пені на борг за травень та червень 2017 року по 15.01.2018р., тобто з перевищенням шестимісячного строку, в межах якого такі нарахування можливі.

Також, суд не погоджується з розміром обчислення пені за всі періоди боргу та враховує наступне: штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором (ч. 6 ст. 231 ГК України).

Згідно з ч. 2 ст. 343 ГК України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Договірні правовідносини між платниками і одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань врегульовано Законом України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", статтею 3 якого передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Отже, яким би способом не визначався в договорі розмір пені, він не може перевищувати той розмір, який установлено законом як граничний, тобто за прострочення платежу за договором може бути стягнуто лише пеню, сума якої не перевищує ту, що обчислено на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України.

Зазначена правова позиція щодо розміру обчислення пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є сталою та, зокрема, викладена в постановах Верховного Суду України від 30.01.2018р. у справі №910/10224/14, від 24.10.2011р. у справі №25/187 та від 07.11.2011р. у справі №5002-2/5109-2010.

Розмір пені, передбачений сторонами у договорі, становить 0,1 відсотка від суми заборгованості. Розрахунок пені, поданий позивачем, за ставкою 0,1% перевищує суму нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Врахувавши граничний розмір обчислення пені, встановлений законом, обмеживши його подвійною обліковою ставкою НБУ, а також врахувавши шестимісячний строк нарахування пені та обмеживши кінцеву дату нарахувань пені на борг за травень та червень 2017 року, суд здійснив власний розрахунок, згідно якого обґрунтовано заявленим розміром пені являється 36148,16 грн.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних втрат, суд погоджується з нарахуваннями позивача.

Підставою для користування орендованим майном є договір оренди, строк дії якого, згідно ч. 4 ст. 284 ГК України, визначається за погодженням сторін.

За загальним правилом, договір оренди припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 2 ст. 291 ГК України). Однак, у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (ч. 4 ст. 284 ГК України).

Зі змісту вказаної статті вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо продовження договору на новий строк, то такий договір припиняється у зв'язку з закінченням строку його дії. При цьому, наявність згоди орендодавця на продовження договору оренди є ознакою договірної свободи, визначеною ст. 627 ЦК України, оскільки елементом свободи договору є також право сторони визначати спосіб використання належного їй майна та за своєю згодою змінювати, розривати або продовжувати на новий строк дію договору. А тому, в разі відсутності у орендодавця наміру продовжувати строк дії договору оренди та за умови дотримання, передбаченого ч. 4 ст. 284 ГК України, порядку, договір оренди є припиненим у зв'язку з закінченням терміну, на який його було укладено.

Договір оренди укладено між позивачем та відповідачем на строк до 31.12.2017р. При цьому, сторони передбачили можливість його продовження шляхом оформлення відповідного доповнення до договору.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення сторонами доповнень, що стосуються строку дії оренди. Натомість в матеріалах справи міститься лист позивача, адресований відповідачу, який виражає відсутність наміру позивача продовжувати договір оренди після закінчення строку його дії. Вказаний лист був направлений відповідачу в межах строку, встановленого чинним законодавством для висловлення заперечень щодо продовження терміну дії договору.

Лист із запереченнями щодо продовження оренди надісланий позивачем на юридичну адресу відповідача, яка значиться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та міститься в договорі оренди і, незважаючи на те, що лист повернутий відділення звязку, являється належним повідомленням відповідача. Тим більше, що сторони в договорі (п. 13.1) домовились про те, що всі письмові повідомлення одна одній вони надсилатимуть за адресами, визначеними у договорі, а в разі повернення органами звязку таких повідомлень стороні, що їх направляла, у звязку із неможливістю вручення такого повідомлення адресату (незнаходження за зазначеною адресою, відмова одержати повідомлення тощо), таке повідомлення вважатиметься належним чином врученим на дату відповідної відмітки органу звязку на поштовому відправленні про неможливість його вручення адресату.

З огляду на викладене, враховуючи строк чинності договору оренди, наявність заперечень позивача проти продовження використання транспортного засобу відповідачем, повідомлення відповідача про відсутність наміру продовжувати орендні відносини та необхідність повернення транспортного засобу його власнику, договір оренди, який є правовою підставою для користування транспортним засобом відповідачем, є припиненим у зв'язку із закінченням строку, на який його було укладено.

Господарський кодекс України не встановлює правових наслідків припинення договору оренди, а відсилає до відповідних норм, що регулюють відносини найму, встановлених Цивільним кодексом України. Керуючись положеннями частини першої статті 785 ЦК України, у разі припинення договору оренди орендар зобов'язаний негайно повернути орендодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, котрий було обумовлено в договорі.

Враховуючи відсутність правових підстав для користування відповідачем транспортним засобом, який перебував у нього в оренді та вибув з такого користування з огляду на припинення договору оренди, відповідач зобов'язаний його повернути позивачу за актом приймання-передачі. Вказаний порядок повернення майна був передбачений договором. Однак, доказів щодо вчинення відповідачем будь-яких дій спрямованих на передачу (повернення) орендованого транспортного засобу, матеріали справи не містять.

З огляду на відсутність підстав у відповідача для подальшого використання транспортного засобу, яке має бути повернуто позивачу, вимога про повернення автомобіля ТОYОТА LC 200 є правомірною та обґрунтованою.

Підсумовуючи викладене вище, позов підлягає задоволенню частково в частині стягнення з відповідача 360450,00 грн. основної заборгованості по орендній платі, 13314,56 грн. інфляційних втрат, 4592,03 грн. 3% річних та 36148,16 грн. пені та в частині зобов'язання відповідача повернути автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску, власник: товариств з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", код юридичної особи 32678262.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 19721,59 грн. пені належить відмовити.

Враховуючи часткове задоволення позову, згідно ст. 129 ГПК України, витрати по оплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З приводу попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правову допомогу, який було подано позивачем разом з позовом, відмічається наступне: статтею 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, серед іншого належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами (ст. 126 ГПК України).

Згідно з приписами ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Як зазначено у ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Суд констатує, що позивачем не надано жодних доказів, які підтверджують здійснення витрат на отримання правничої допомоги, яку він зазначав у попередньому (орієнтовному) розрахунку, так само як і не подано заяви в обґрунтування поважності причин неможливості подання таких доказів до закінчення судових дебатів у справі.

Враховуючи викладене вище, у даному випадку відсутні підстави для розподілу між сторонами витрат, повязаних з правничою допомогою, зазначених позивачем у попередньому (орієнтовному) розрахунку.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", с. Мокіївці, Шепетівський район до товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг НТІ", м. Хмельницький про 1) зобов'язання повернути автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску, власник: товариство з обмеженою відповідальністю "Серединецьке", код юридичної особи 32678262; 2) стягнення 434226,34 грн., з яких 360450,00 грн. основна заборгованість по орендній платі, 13314,56 грн. інфляційних втрат, 4592,03 грн. 3% річних, 55869,75 грн. пені, задовольнити частково.

Товариству з обмеженою відповідальністю "Холдінг НТІ" (м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 3/2, блок 5/2-1; код 41013037) повернути товариству з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (Шепетівський район, с. Мокіївці; код 32678262) автомобіль ТОYОТА LC 200, номер шасі (кузова, рами) JTMCV02J104188332, державний номер НОМЕР_1, колір чорний, 2016 року випуску).

Видати наказ.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Холдінг НТІ" (м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 3/2, блок 5/2-1; код 41013037) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Серединецьке" (Шепетівський район, с. Мокіївці; код 32678262) 360450,00 грн. (триста шістдесят тисяч чотириста пятдесят гривень 00 коп.) основної заборгованості по орендній платі, 13314,56 грн. (тринадцять тисяч триста чотирнадцять гривень 56 коп.) інфляційних втрат, 4592,03 грн. (чотири тисячі пятсот девяносто дві гривні 03 коп.) 3% річних, 36148,16 грн. (тридцять шість тисяч сто сорок вісім гривень 16 коп.) пені, 33850,60 грн. (тридцять три тисячі вісімсот пятдесят гривень 60 коп.) витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача 19721,59 грн. пені відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст. 233 ГПК України, у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - пять днів з дня закінчення розгляду справи.

Повне рішення складено 17 травня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Суддя В.В. Димбовський

Віддруковано 4 примірника:

1 до справи,

2, 3 - позивачу (Хмельницька область, Шепетівський район, с. Мокіївці; м. Шепетівка, вул. Тітова, 1А),

4 - відповідачу (м. Хмельницький, вул. Зарічанська, 3/2, блок 5/2-1).

Всім рекомендованим з повідомленням.