ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

08 травня 2018 р. Справа № 904/781/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марача В.В., при секретарі судового засідання Ярощук О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільного українсько-німецького підприємства "Товариство технічного нагляду ДІЕКС"

до відповідача 1 Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" Товариства з обмеженою відповідальністю

до відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в розмірі 11 334, 67 грн.

В засіданні приймали участь:

Від позивача : ОСОБА_1;

Від відповідача 1: не з'явився;

Від відповідача 2: ОСОБА_2

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтями 35, 37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

До господарського суду Рівненської області надійшла справа № 904/781/18 за виключною підсудністю із господарського суду Дніпропетровської області.

З матеріалів справи встановлено наступне: Товариство з обмеженою відповідальністю "Спільне українсько-німецьке підприємство "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" звернулося з позовною заявою № 31 від 17.01.2018 року до відповідача 1 Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" Товариства з обмеженою відповідальністю та відповідача 2 Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення 11 334, 67 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між позивачем та відповідачем 2 був укладений договір № 1524-17-ДК від 13.09.17р., на підставі якого Позивач надав послуги з проведення позачергового технічного огляду після експертного обстеження вантажопідіймальних механізмів в цеху НіОПСвод Замовника, однак взяті на себе зобов'язання щодо оплати виконаних робіт Відповідач 2 не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 10 334, 67 грн., з яких 10 080, 00 грн. основного боргу, 62,14 грн. 3% річних та 192, 53 грн. інфляційних втрат.

Крім того внаслідок невиконанням Відповідачем-1 прийнятих на себе зобовязань за договором поруки № 1524-17-УС від 13 вересня 2017 року, укладеного в забезпечення зобовязань по договору №1524-17-К від 13.09.2017р., позивач просить суд стягнути з останнього 1 000, 00 грн.

Ухвалою суду від 29.03.18 р. справу № 904/781/18 прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін в судовому засіданні 16.04.18р.

Ухвалою суду від 16.04.18р. розгляд справи відкладено на 08.05.18р.

16 квітня 2018 року Відповідач 2 через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав заяву про закриття провадження, в якій у зв'язку із оплатою останнім боргу в сумі 10 080, 00 грн., просить закрити провадження у справі в цій частині стягнення в зв'язку з відсутністю предмету спору.

Крім того, Відповідач 2 подав відзив на позов, в якому просив у позові відмовити у зв'язку із оплатою основної заборгованості ще до дати звернення Позивача до суду і навів власний розрахунок 3% річних та інфляційних втрат.

16 квітня 2018 року Позивач через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав клопотання про відмову від стягнення з Відповідача 1 частини позовних вимог, а саме 1 000, 00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.46 ГПК України Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.

25.04.18р. Позивач подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій у зв'язку з простроченням оплати основної суми боргу (08.12.17 р.- 10 080, 00 грн.) просить стягнути з Відповідача 2 - 28,17 грн. 3% річних та 90,72 грн. інфляційних втрат. Заява відповідає статтям 169-170 ГПК України, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.

У судове засідання 08.05.18р. не з'явився представник Відповідача 1. У матеріалах справи наявні докази належного повідомлення Відповідача 1, про що свідчать поштові повідомлення про вручення процесуальних документів суду.

В судовому засіданні 08.05.18р. представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з врахуванням заяви про відмову від позову та уточненої позовної заяви, просив суд задоволити, представник відповідача просив у позові відмовити.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

При цьому господарський суд керувався наступним.

13.09.2017р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Спільного українсько-німецького підприємства "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" (виконавець) та Приватним акціонерним товариством "Рівнеазот" (замовник) було укладено договір № 1524-17-ДК.

Відповідно до п. 1.1. Договору Замовник доручає та зобовязується оплатити, а Виконавець прийняв на себе зобовязання виконати роботи з проведення позачергового технічного огляду після експертного обстеження (технічного діагностування) згідно Постанови КМУ № 687 від 26.05.2004р. (п.10) вантажопідіймальних механізмів в цеху НіОПСвод Замовника (повний перелік обладнання закріплено в п. 1.1. Договору).

Згідно з п. 4.1. Договору, вартість виконання послуг (робіт), узгоджена сторонами у Протоколі узгодження договірної ціни (Додаток №1 до Договору) та склала 10 080, 00 грн.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017 року (п. 8.1 Договору).

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками печаток юридичних осіб.

На виконання Договору Позивач надав послуги визначені договором на суму 10 080, 00 грн., що підтверджується долученим до матеріалів справи актом здачі-приймання наданих послуг № 1 від 12.10.17р., підписаним представниками сторін та скріплений печатками юридичних осіб.

08.12.2017р. Відповідачем 2 було оплачено отримані послуги в 10 080, 00 грн., що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні та як вбачається судом із заяви про уточнення позовних вимог.

У судовому засіданні 08.05.2018 року представник позивача підтримав подану заяву про уточнення позовних вимог, просив суд її задоволити.

Статтею 169 ГПК України встановлено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, або на вимогу суду заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Отже, у разі прийняття судом зміни (в бік збільшення або зменшення) кількісних показників, у яких виражається позовна вимога, має місце нова ціна позову, виходячи з якої й вирішується спір, - з обов'язковим зазначенням про це як у вступній, так і в описовій частині рішення. При цьому питання щодо повернення зайво сплаченої суми судового збору у зв'язку із зменшенням позовних вимог вирішується господарським судом на загальних підставах і в порядку, визначеному законодавством.

Така ж позиція відображена в п. 3.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 «Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції».

Враховуючи вищевказане, суд зазначає, що заяву про уточнення позовних вимог слід розглядати як заяву про зменшення позовних вимог.

Відтак вимогами Позивача є стягнення 3% річних в розмірі 28,17 грн. та 90,72 грн. інфляційних втрат.

Водночас 16.04.2018р. Позивач через відділ канцелярії та документального забезпечення суду подав клопотання про відмову від стягнення з Відповідача 1 частини позовних вимог, а саме 1 000, 00 грн. за договором поруки № 1524-17-УС від 13.09.2017р.

Відповідно до ч.1 ст.46 ГПК України Позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 191 ГПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищезазначене та те, що заява позивача про відмову від стягнення з Відповідача 1 частини позовних вимог, а саме 1 000, 00 грн. підписана уповноваженим представником позивача та підтверджена останнім в судовому засіданні 08.05.18р., її зміст не суперечить чинному законодавству і не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб, суд приймає відмову Позивача від стягнення з Відповідача 1 - 1 000, 00 грн.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 231 ГПК України, господарський суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Таким чином, оскільки позивач відмовився від стягнення з Відповідача 1 - 1 000, 00 грн. та відмову прийнято судом, суд дійшов висновку про закриття провадження у справі № 904/781/18 в частині стягнення з Відповідача 1 - 1 000, 00 грн.

Щодо вимог про стягнення з Відповідача 2 3% річних в розмірі 28,17 грн. та 90,72 грн. інфляційних втрат, судом зазначається наступне.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 218 ГК України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами право порушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Перевіривши поданий Позивачем розрахунок 3% річних, судом встановлено, що розрахунок здійснено арифметично вірно, відповідно до чинного законодавства, відтак враховуючи прострочення Відповідачем 2 термінів сплати боргу, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 28,17 грн. за період з 04.11.2017р. по 07.12.2017р.

Разом з тим, перевіривши поданий розрахунок інфляційних втрат в розмірі 90,72 грн. за листопад 2017 року судом встановлено, що розрахунок здійснено Позивачем з порушенням порядку нарахування, що підтверджується наступним.

Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Аналогічна правова позиція викладена у п. 3.2 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань".

Однак судом встановлено, що Позивачем було неправомірно нараховано інфляційні втрати в розмірі 90,72 грн. за період з 04.11.2017р. по 07.12.2017р., оскільки згідно п. 4.2 Договору оплата за виконані роботи (послуги) здійснюється шляхом перерахування грошових коштів Замовником на рахунок Виконавця після підписання сторонами акту приймання-передачі виконання робіт (послуг) на протязі 20 діб. Враховуючи строк оплати визначений п. 4.2 Договору та те, що відповідно до акту здачі-приймання наданих послуг № 1 послуги Позивачем надавались 12.10.2017р. Відповідач 2 повинен був оплатити послуги до 01.11.17р. включно, відтак право на нарахування інфляційних у Позивача виникло починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, тобто з 01.12.2017 р. Натомість Позивач нарахував інфляційні втрати в тому ж місяці в якому мав бути здійснений остаточний розрахунок за отримані послуги, що суперечить нормам законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат в розмірі 90,72 грн. за період з 04.11.2017р. по 07.12.2017р.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з Відповідача 2 на користь Позивача 3% річних у розмірі 28,17 грн. за період з 04.11.2017р. по 07.12.2017р. та відмову у стягненні 90,72 грн. інфляційних втрат за період з 04.11.2017р. по 07.12.2017р.

Суд повідомляє позивача про те, що статтею 7 Закону України "Про судовий збір" унормовано підстави повернення судового збору, яким зокрема зазначено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення позовних вимог.

Відтак позивач вправі звернутися до суду з клопотанням про повернення судового збору від розміру зменшених позовних вимог.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись статтями 129, 231-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Закрити провадження у справі № 904/781/18 в частині стягнення з Українсько-німецького науково-виробничого підприємства "Технічний центр діагностики та експертизи" Товариства з обмеженою відповідальністю - 1 000, 00 грн. за договором поруки № 1524-17-УС від 13.09.2017 року.

2. Позов задоволити частково.

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне, Рівне-17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Спільного українсько-німецького підприємства "Товариство технічного нагляду ДІЕКС" (49040, м. Дніпро, пров. Джинчарадзе, буд. 8, ) три відсотки річних в розмірі 28 грн. 17 коп. та 4 грн. 23 коп. судового збору.

4. Відмовити в задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат в сумі 90 грн. 72 коп.

5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повний текст рішення складено та підписано 15 травня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.