КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2018 р. Справа№ 910/21353/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Руденко М.А.

суддів: Пономаренка Є.Ю.

Дідиченко М.А.

при секретарі: Ігнатюк Г.В.

за участю представників сторін:

від позивача: Лазько С.В. ( за довіреністю №1/160-1 від 26.05.2017).

від відповідача: не з'явився

розглядаючи апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер"

на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2018 р.

у справі № 910/21353/17 (суддя - Трофименко Т.Ю.)

за позовом приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд"

про стягнення 530 627,36 грн.,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 р. приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Сатер" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" про стягнення 530 627,36 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2018 р. у задоволенні позову відмовлено повністю.

Мотивуючи рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем належним чином роботи за договором були виконані, а позивачем в свою чергу сплачені в повному обсязі, без жодних зауважень. Позивачем не доведено та не надано належних доказів, що укладені сторонами правочини є недійсними.

Не погодившись з рішенням, приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Сатер" звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2018 р. у справі № 910/21353/17 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" на користь приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер" 530 627,36 грн.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на те, що в акті перевірки ДПІ було встановлено фіктивність діяльності контрагентів, а також недійсність та нікчемність правочинів, встановлені контролюючим органом на підставі актів про неможливість проведення зустрічних перевірок, інформації ГВПМ про відсутність суб'єктів господарювання за місцезнаходженням, відсутністю у контрагентів ПрАТ «АТ «Сатер» виробничих ресурсів, основних засобів тощо.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 12.03.2018 року було прийнято до розгляду апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер" та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні, 08.05.2018 року представник позивача підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, як свідчать матеріали справи, про час та місце розгляду справи всі представники сторін були повідомлені належним чином. (а.с. 157,161).

Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Пунктом 2 ч.3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Враховуючи те, що матеріали справи містять докази повідомлення всіх учасників судового процесу про дату, час та місце судового засідання, судова колегія вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача за наявними у справі доказами.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.04.2011 року між «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПрАТ "АК "Сатер" (замовник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (підрядник) укладено договір № 9-11 (далі - договір №1). (а.с.18).

За умовами договору №1, замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт з реконструкції п/к БГМ-35 та допоміжного господарства для двох котлів ТЕЦ (1 комплект). (п. 1.1. договору №1). За виконані роботи по цьому договору замовник сплачує підряднику згідно додатків до договору кошторису та актів виконаних робіт. (п. 2.1. договору № 1).

Специфікацією (додаток № 1) до договору №1 сторонами було встановлено кошторис по договору в розмірі 360 000 грн. (а.с.20).

На виконання умов договору № 1 ТОВ "Віп Трейд" виконало для «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПрАТ "АК "Сатер" роботи з реконструкції п/к БГМ-35 та допоміжного господарства для двох котлів ТЕЦ (1 комплект), що підтверджується актом виконаних робіт № 01-0000179 від 29.04.2011 на загальну суму 360 000 грн. (а.с.21), який підписаний представниками позивача та відповідача без зауважень.

Замовник розрахувався із підрядником за виконані роботи, що підтверджується банківськими виписками та платіжними дорученнями від 13.05.2011 № 358 на суму 96 000 грн., від 13.07.2011 № 632 на суму 166 932,66 грн. і від 25.08.2011 № 808 на суму 97 067,34 грн. (а.с. 42).

10.05.2011 року між «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПАТ "АТ "Сатер" (замовник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (підрядник) укладено договір № 012422 (далі - договір №2) (а.с. 22).

За умовами зазначеного договору №2, замовник передає, а підрядник приймає металопрокат згідно специфікації ( п. 1.1. договору № 2).

Специфікацією (додаток № 1) до договору №2 сторонами було встановлено перелік товару та його вартість на загальну суму 33 067,34 грн. (а.с.24).

За виконання умов договору, ТОВ "Віп Трейд" згідно видаткової накладної від 10.05.2011 № РН-0000286 на адресу Устимівської філії «Цукоренергосервіс» ПрАТ "АК "Сатер" було поставлено товарно-матеріальні цінності (труби, відводи, кутки, листи) на загальну суму 33 067,34 грн.(а.с.26)

Замовник повністю розрахувався із підрядником, що підтверджується банківськими виписками та платіжним дорученням від 13.07.2011 № 633 на суму 33 067,34 грн.(а.с.42).

Також, 01.08.2011 між «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПрАТ "АК "Сатер" (замовник) і товариством з обмеженою відповідальністю "Віп Трейд" (підрядник) укладено договір № 21-11 (далі - договір №3).(а.с.26).

За умовами зазначеного договору № 3, замовник передає, а підрядник приймає на себе виконання робіт з виготовлення полу секцій конвективної частини фронтального, заднього та бокового екранів в/к ПТВМ-100 (1 комплект).( п. 1.1. договору № 3). За виконані роботи по договору замовник сплачує підряднику згідно додатків до договору кошторису та актів виконаних робіт.(п. 2.1. договору № 3).

Специфікацією (додаток № 1) до договору №3 сторонами було встановлено кошторис по договору в розмірі 240 000 грн. (а.с.28).

На виконання умов договору № 3 ТОВ "Віп Трейд" виконало для «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПрАТ "АК "Сатер" роботи з виготовлення змійовиків конвективного пучка в/к ПТВМ-100: полу секція верхня № 1, № 2, що підтверджується актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 31.08.2011 № ОУ-0000445 на загальну суму 240 000 грн.(а.с.29)

14.03.2011 на замовлення Устимівської філії «Цукоренергосервіс» ПрАТ "АК "Сатер" було виставлено ТОВ "Віп Трейд" рахунок-фактуру № 251 на загальну суму 137 560,02 грн.(а.с.30)

14.03.2011 ТОВ "Віп Трейд" згідно видаткової накладної № 80 від 14.03.2011 на адресу «Цукоренергосервіс» Устимівської філії ПрАТ "АК "Сатер" було поставлено наступні товарно-матеріальні цінності: труби, круги, листи, фланці, підвіски пружинні, рами опорні, тощо на загальну суму 137 560,02 грн. (а.с.31)

Замовник повністю розрахувався із підрядником за поставлені товари, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.01.2011 № 260 на суму 71 000 грн. та від 29.04.2011 № 312 на суму 66 560,02 грн. (а.с.42).

В період з 02.10.2013 по 08.10.2013 ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку ПрАТ "АК "Сатер" в частині дотримання вимог податкового законодавства по податку на додану вартість при взаємовідносинах з різними підприємствами та зокрема з ТОВ "Віп Трейд" за період березень-травень та серпень 2011 року.

13 лютого 2014 ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві на підставі Акту перевірки №1506/22-01/19015984 від 23.10.2013 р. (а.с.32) та рішення про результати розгляду первинної скарги від 22.01.2014 №911/7/26-15-10-06-12, прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- , яким позивачу за порушення п.п. 198.1, 198.2, 198.6, 185.1, 188.1, 187.1 ПК України, п.п.7.2.3, 7.4.1, 7.4.5, 7.5.1 Закону України "Про податок на додану вартість" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на додану вартість" на загальну суму 1.061.943грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 884.921грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 177.022грн.

- , яким позивачу за порушення п.п.138.2, 139.1.9 ПК України, п.5.1 Закону України "Про оподаткування прибутку підприємств" збільшено суму грошового зобов'язання за платежем "податок на прибуток приватних підприємств" на загальну суму 1.140.570грн., в т.ч. за основним платежем в сумі 1.000.203грн., штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 140.367грн.

Як видно зі змісту акта перевірки від 23.10.2013 року за № 1506/2201/19015984 (а.с. 32-44), збільшення грошового зобов'язання, застосування до позивача штрафних (фінансових) санкцій ґрунтується на обставинах наявності ознак фіктивності в діяльності контрагентів позивача та, як наслідок, на думку ДПІ, недійсності та нікчемності правочинів між ПрАТ "АК "Сатер" і контрагентами - постачальниками, а позивач, за таких обставин, сприйнятий контролюючим органом, як вигодонабувач.

Фіктивність діяльності контрагентів, а також недійсність та нікчемність правочинів, встановлені контролюючим органом на підставі актів про неможливість проведення зустрічних звірок, інформації ГВПМ про відсутність суб'єктів господарювання за місцезнаходженням, відсутністю у контрагентів ПрАТ "АК "Сатер" виробничих ресурсів, основних засобів тощо.

ПрАТ "АК "Сатер" не погоджуючись з вищезгаданими рішеннями ДПІ у Шевченківському районі ГУ Міндоходів у м. Києві звернулося в окружний адміністративний суду м. Києва з позовною заявою про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління ДФС у місті Києві від 13 лютого 2014 року № та №.

Постановою Вищого адміністративного суду від 10.08.2016 року у справі №К/800/12851/16 касаційну скаргу ДПІ у Шевченківському районі задоволено, постанову окружного адміністративного суду м. Києва від 24.11.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2016 року у справі №826/2916/14 скасовано, у позові відмовлено.(а.с.100).

Позивач, посилаючись на те, що правочини, які було укладено позивачем і відповідачем є недійсними, звернувся з позовними вимогами про стягнення коштів у розмірі 530 627,36 грн., які були сплачені позивачем на виконання умов договорів №№ 1,2,3, на підставі ст. ст. 203, 207,215, 228 та ст. 216 ЦК України

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що відповідачем роботи за договорами належним чином були виконанні, а позивачем в свою чергу сплачені в повному обсязі, без жодних зауважень. Позивачем не доведено та не надано належних доказі, що укладені сторонами правочини є недійсними, тому вимоги щодо повернення коштів є необґрунтованими та безпідставним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України договір - є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків. Цивільні права і обов'язки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір - це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. До зобов'язань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобов'язання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який правочин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобов'язань.

Як унормовано у ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 193 ГК України визначено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно ст. 173 ГК України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Статтю 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Дослідивши зміст укладених договорів, суд дійшов до висновку, що дані правочини за своєю правовою природою є договорами підряду.

За приписами норм статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Згідно зі ст.843 Цивільного кодексу України у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу.

Частиною 1 статті 854 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов'язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, - достроково.

Нормою ст. 846 Цивільного кодексу України встановлено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Пунктом 4 статті 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, відповідачем належним чином виконані умови договорів, що підтверджується належними доказами, а саме актом виконаних робіт до договору № 9-11 від 13.04.2011 року (а.с. 21) видатковою накладною № РН - 0000286 від 10 травня 2011 року (а.с. 25) до договору № 012422 від 10.05.2011 року, актом здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ 0000445 від 31 серпня 2011 року до договору № 21-11 від 01.08.2011 року (а.с. 29). При цьому, вищевказані письмові докази підписані представниками обох сторін без зауважень, доказів того, що зазначені роботи не були проведені відповідачем або було виконанні іншими особами суду надано не було.

Водночас, позивачем в повному обсязі виконані роботи за договорами були сплачені, що підтверджується випискою з рахунку позивача (а.с. 42-49), при цьому замовником самостійно було визначено цільове призначення платежів за договорами.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач посилається на недійсність правочинів, що були укладені між сторонами, однак колегія суддів вважає зазначені доводи безпідставними зважаючи на наступне.

Частиною 2 статті 207 ЦК України визначено, що правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства та скріплюється печаткою.

Згідно з вимогами частина перша статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як унормовано частинами 1 та 2 статті 228 ЦК України, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

У відповідності до п. 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За приписами п. 2 статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно з ч.1 статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Аналізуючи зазначені правові норми та обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем належними та допустими доказами не було доведено, що укладені сторонами правочини є недійсними.

Як на підставу недійсності правочинів позивач посилався на Акт перевірки податкового органу, в якому міститься висновок, щодо порушення позивачем норм Податкового кодексу України, а тому правочини є нікчемними, та як наслідок кошти, які були сплачені на виконання правочинів мають бути повернуті.

Проте колегія суддів вважає зазначені доводи позивача помилковими, оскільки спірні договори та первинні документи оформлені належним чином та містять всі реквізити, передбачені законодавством. При цьому, факт допущення, на думку податкового органу, порушень певних встановлених законом правил господарської діяльності , що здійснюється на підставі певного договору, не є безумовною підставою для висновку про укладання такого договору з метою, завідома суперечною інтересам держави та суспільства та як наслідок визнання його недійсним.

Посилання скаржника на постанову Вищого адміністративного суду України від 10.08.2016 року, якою, за твердженням позивача, визнано правочини недійсними, є безпідставними оскільки, зазначеною постановою, відмовлено в задоволенні позовних вимог, щодо визнання протиправними і скасування податкові повідомлення-рішення від 13.02.2014, при цьому спірні договори поставки недійсними не визнавались.

Отже, зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що позивачем не було доведено належними та допустимим доказами недійсність правочинів між сторонами, тому відсутні підстави для повернення коштів, отже судом першої інстанції правомірно та обґрунтовано було відмовлено в задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. ст. 73,74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 12.02.2018 року у справі № 910/21353/17, отже підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на позивача (апелянта).

Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Сатер" на рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2018 року у справі № 910/21353/17 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 12.02.2018 року у справі № 910/21353/17 залишити без змін.

Матеріали справи № 910/21353/17 повернути до місцевого господарського суду .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено 14.05.2018 р.

Головуючий суддя М.А. Руденко

Судді Є.Ю. Пономаренко

М.А. Дідиченко