РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

18.05.2018Справа № 910/3008/18
Господарський суд міста Києва у складі судді Демидова В.О., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження

справу № 910/3008/18

за позовом фізичної особи-підприємця Антощук Катерини Євгенівни, м. Київ,

до фізичної особи-підприємця Таланова Михайла Сергійовича, м. Київ,

про стягнення 64 024,17 грн.,

без виклику сторін.

Фізична особа-підприємець Антощук Катерина Євгенівна (далі - ФОП Антощук К.Є.) звернулася до господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Таланова Михайла Сергійовича (далі - ФОП Таланов М.С.): 50 000 грн. основної заборгованості; 3 920,47 грн. втрат від інфляції; 990 грн. 3% річних; 9 113,70 грн. пені, а всього 64 024,17 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору від 01.06.2017 №0106 (далі - Договір) в частині виготовлення і поставки продукції, а саме: модуля під офіс 6 000 мм х 3 000 мм х 2 600 мм - 1 шт.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено розгляд справи №910/3008/18 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін; запропоновано: - відповідачу у строк до 10.04.2018 подати суду відзив на позовну заяву, а також всі докази, що підтверджують заперечення проти позову; - позивачу у строк до 18.04.2018 подати відповідь на відзив.

Вказану ухвалу суду було надіслано сторонам на адреси, зазначені у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

До матеріалів справи долучено рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення за юридичною адресою позивача, а також конверт-повернення з юридичної адреси відповідача з відміткою відділення поштового зв'язку «Повертається кінець терміну зберігання».

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так, згідно з інформацією з офіційного сайту публічного акціонерного товариства «Укрпошта» відділенням поштового зв'язку 22.03.2018 встановлено відмітку «Невдала спроба вручення (не вручене під час доставки): інші причини», а 21.04.2018 - «Невдала спроба вручення (повернення): закінчення встановленого терміну зберігання».

Таким чином, відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.

З метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття судового рішення у відповідності до частини дев'ятої статті 165 Господарського процесуального кодексу України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

01.06.2017 ФОП Антощук К.Є. (замовник) і ФОП Талановим М.С. (виконавець) укладено Договір, за умовами якого:

- замовник доручає, а виконавець зобов'язується виготовити зі своїх матеріалів таку продукцію: модуль під офіс 6000 мм х 3000 мм х 2600 мм - 1 шт. (пункт 1.1 Договору);

- розміри, конфігурація, використані матеріали виготовленої продукції вказані в робочій документації, що надається замовником (Додаток №1 до Договору); в разі, коли конструкція замовленого виробу не обумовлена ??в Додатку №1, конструкція виробу визначається виконавцем без узгодження з замовником (пункт 1.2 Договору);

- виконавець зобов'язується виконати доставку і розвантаження виготовленої відповідно до пункту 1.1 Договору продукції за адресою: м. Київ, пр-к Визволителів, 5, при цьому замовник забезпечує безперешкодні під'їзні шляхи до місця розвантаження (пункт 1.3 Договору);

- виконавець зобов'язується виконати роботи, зазначені в Договорі, у строк 45 календарних днів (пункт 2.1 Договору);

- строком закінчення вважається дата підписання обома сторонами акта приймання-передачі, який є невід'ємною частиною Договору (пункт 2.2 Договору);

- договірна ціна Договору складає 100 000 грн. (Пункт 3.1 Договору);

- авансовий платіж №1 у сумі 50 000 грн. замовник оплачує при укладанні Договору; авансовий платіж №2 у сумі 40 000 грн. замовник оплачує після виготовлення металевого каркаса і оцінки його якості на території виконавця (пункт 3.2 Договору);

- решту суми 10 000 грн. замовник оплачує в день закінчення робіт і підписання обома сторонами акта приймання-передачі; до підписання акта приймання-передачі і 100% оплати, продукція, виготовлена ??і поставлена ??виконавцем відповідно до пункту 1.1 Договору, є власністю виконавця (пункт 3.3 Договору);

- замовник зобов'язаний підготувати майданчик за 8-10 днів до доставки офісного модуля (пункт 5.1 Договору);

- виконавець зобов'язаний: своєчасно інформувати замовника про хід виконання робіт, зазначених в пункті 1.1 Договору; якісно виконати роботи у вказані строки (пункт 5.2 Договору);

- Договір набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до виконання сторонами взятих зобов'язань і не передбачає повернення авансу в разі, якщо замовник передумав продовжувати роботу (пункт 7.1 Договору).

Частиною першою статті 712 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Суд дійшов висновку про те, що укладений сторонами Договір за своєю природою є змішаним договором (про підряд та поставку), за яким у сторін виникли відповідні зобов'язання.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Додатком №1 до Договору сторонами погоджено найменування робіт, кількість, вартість матеріалів та робіт.

Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордеру від 01.06.2017 відповідачем прийнято від позивача 50 000 грн. Квитанція підписана головним бухгалтером і касиром та скріплена печаткою відповідача.

Пунктом 2.1 Договору передбачено, що виконавець зобов'язується виконати роботи, зазначені в Договорі, у строк 45 календарних днів.

Таким чином, відповідач мав виконати передбачені Договором роботи і здійснити поставку виготовлено продукції до 17.07.2017

Проте відповідач умови Договору не виконав.

Частиною другою статті 849 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків.

19.02.2018 позивачем було надіслано відповідачу претензію від 19.02.2018 №19/02-2018, в якій позивач просив перерахувати сплачений авансовий платіж у сумі 50 000 грн.

Відповідач відповіді на вказану претензію не надіслав, авансовий платіж не повернув.

Отже, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 50 000 грн. авансового платежу є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім суми авансового платежу, позивач просить стягнути з відповідача 3 920,47 грн. втрат від інфляції і 990 грн. 3% річних за період з 17.07.2017 по 15.03.2018.

За приписами статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в порядку статті 625 Цивільного кодексу України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до пункту 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Згідно з листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-97 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць; тому умовно слід вважати, що сума, яка внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця - червня.

Перевіривши здійснений позивачем розрахунок сум втрат від інфляції і 3% річних та період їх нарахування, суд дійшов висновку про те, що він правильний.

Отже, стягненню з відповідача підлягає 3 920,47 грн. втрат від інфляції і 990 грн. 3% річних.

Що ж до стягнення 9 113,70 грн. пені, то слід зазначити таке.

У частині першій статті 546 Цивільного кодексу України зазначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 547 Цивільного кодексу України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі.

Згідно з частиною другою статті 551 Цивільного кодексу України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У пункті 2.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» зазначено, що якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом.

Так, у позовній заяві позивач зазначає про те, що пунктом 4.2 Договору визначено таке: «у разі порушення терміну оплати за поставлений Товар, Покупець сплачує Постачальнику, за кожен день прострочення пеню, яка нараховується у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, від суми заборгованості, за кожен день прострочення - до дня фактичної оплати Постачальнику».

Разом з тим, пункт 4.2 Договору викладений у такій редакції: сторона, яка посилається на такі обставини, зобов'язана негайно інформувати іншу сторону про настання подібних обставин.

Враховуючи те, що сторонами у Договорі не передбачено право позивача на нарахування пені, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в цій частині.

За приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі справи слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 13, 73, 74, 76, 77, 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Таланова Михайла Сергійовича (АДРЕСА_2) з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, на користь Фізичної особи-підприємця Антощук Катерини Євгенівни (АДРЕСА_1): 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн. авансового платежу; 3 920 (три тисячі дев'ятсот двадцять) грн. 47 коп. втрат від інфляції; 990 (дев'ятсот дев'яносто) грн. 3% річних і 1 511 (одну тисячу п'ятсот одинадцять) грн. 18 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати відповідний наказ.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.05.2018.

Суддя В.О. Демидов