ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2018м. ДніпроСправа № 904/10115/17

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Владимиренко І.В. за участю секретаря судового засідання Сечиної Ю.Ю.

за позовом ОСОБА_1, м. Кривий Ріг Дніпропетровська область

до Публічного акціонерного товариства "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34, )

про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди

Представники:

від позивача не з'явився

від відповідача представник Олійник Є.О. дов. № б/н від 28.03.18р.

СУТЬ СПОРУ:

05.12.17р. до господарського суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшла позовна заява про стягнення з ПАТ "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД" заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

Ухвалою суду від 06.12.17р. порушено провадження у справі та прийнято позовну заяву до розгляду, справу призначено до розгляду в засіданні на 24.01.2018 о 11:00год.

15.12.2017 набув чинності Закон України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ГПК України викладено в новій редакції.

Ухвалою суду від 24.01.18р. клопотання відповідача № б/н від 23.01.18р. про відкладення підготовчого засідання для подання відзиву на позовну заяву задоволено, відкладено підготовче засідання на 14.03.2018 о 11:00 год.

15.02.18р. до суду від ліквідатора ПАТ "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД" надійшов відзив № 02-40/261 від 13.02.18р. на позовну заяву про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації витрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, середнього за час затримки розрахунку. Судом відзив № 02-40/261 від 13.02.18р. прийнято до відома.

03.03.18р. до суду від позивача надійшла заява № б/н від 28.02.18р. про долучення документів до матеріалів справи та про проведення судового засідання без участі позивача. Судом заява № б/н від 28.02.18р. прийнята до відома.

Ухвалою суду від 14.03.18р. відкладено підготовче засідання суду на 21.03.2018р. о 12:15 год.

Ухвалою суду від 21.03.18р. клопотання представника відповідача № б/н від 21.03.18р. про продовження строку підготовчого провадження задоволено. Продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів з 24.03.2018р. Відкладено підготовче засідання суду на 18.04.18р. о 09:40 год.

До суду від відповідача надійшли додаткові пояснення до відзиву. Судом додаткові пояснення прийняті до відома.

Ухвалою суду від 18.04.18р. закрито підготовче провадження. Справу призначено до судового розгляду по суті на 15.05.2018 о 12:00год.

08.05.18р. до суду від позивача надійшла заява в якій останній підтримує позовні вимоги у повному обсязі, складу суду довіряє, відводів не має та просить суд розглянути справу без його участі. Судом заява прийнята до вдома.

В судовому засіданні 15.05.18р. оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - гр. ОСОБА_1, 20.10.2008р. прийнятий на роботу на посаду слюсаря - ремонтника 3розряду, що підтверджується копією трудової книжки позивача.

11.03.2015р. наказом № 46 позивача звільнено із займаної посади згідно з ст. 38 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) - за власним бажанням.

05.12.2017р. гр. ОСОБА_1, м. Кривий Ріг (далі-позивач) звернулась до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства "ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД", м. Кривий Ріг (далі-відповідач) про стягнення стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації втрати частини заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди.

У відповідності до ст. 221 КЗпП України трудові спори розглядаються: 1) комісіями по трудових спорах; 2) районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами.

Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору.

Відповідно до ст.20 ГПК України даний спір підвідомчий господарському суду Дніпропетровської області, у зв'язку з порушенням справи про банкрутство відносно ПАТ "Дизельний завод" №904/8028/14.

Провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України. (п.1 ст.2 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (надалі - Закон).

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, тощо.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в день звільнення, всупереч вимогам ст.116 КЗпП України, відповідач не провів повного розрахунку з позивачем.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 КЗпП України).

Строки виплати заробітної плати передбачені ст. 115 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП України).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (ст. 233 КЗпП України).

Відповідно до довідки відповідача №21/18 від 26.06.2017р. заборгованість по виплатам за невикористану відпустку перед позивачем складає 3 226,04грн.

За поясненнями відповідача зазначена заборгованість складається з виплати за невикористану відпустку.

Відповідачем не подано доказів виплати заборгованості за невикористану відпустку позивачу та наявності станом на день розгляду справи іншого невирішеного спору щодо суми заборгованості.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги в частині стягнення виплати заборгованості за невикористану відпустку задовольнити в розмірі 3 226,04грн.

За період невиплати заробітної плати, а саме з вересня 2014р. по жовтень 2017р. позивачем розраховано компенсацію втрати частини заробітної плати, яка з розрахунку позивача складає 3 226,04 х 104,7/100= 3 377,66грн., де 104,7% - приріст індексу споживчих цін.

З доповнення до відзиву вбачається, що відповідач заперечує, щодо визнання суми компенсації у повному обсязі.

Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів у зв'язку з порушенням термінів її виплати затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 р. № 159. Відповідно до зазначених нормативно-правових актів сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів), на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованої, але своєчасно невиплаченої заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений па 100 (п. 4 Порядку). Для визначення суми компенсації індекс споживчих цін обчислюється шляхом множення щомісячних індексів споживчих цін, які публікуються Держстатом України за період невиплати заробітної плати. Індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується заробітна плата, в розрахунок не включається.

З розрахунку поданого відповідачем свідчить, що позивачем невірно проведений розрахунок, та компенсація втрати частини заробітної плати визнається відповідачем частково, а саме у розмірі - 2 555,67грн. з наступних підстав.

За даними бухгалтерського обліку ПАТ «ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД» заборгованість з виплати заробітної плати перед позивачем обліковується за період з грудня 2014р. по березень 2015 р.

Позивач у своїй позовній заяві зазначає період з вересня 2014 р. по жовтень 2017 р. (місяць подання позову), що не відповідає даним бухгалтерського обліку відповідача.

Представник відповідача зазначив, що при даному розрахунку індекс інфляції за 2014 р. взагалі не повинен враховуватися оскільки позивач не мав заборгованості по виплатам за 2014 р.

Фактично приріст індексу споживчих цін за період грудень 2014 р. - жовтень 201 7 р. дорівнює 179,22% - 100% = 79,22%.

Отже, розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати повинен бути розрахований наступним чином: 3226,04 грн. (існуюча заборгованість) * 79,22 /100 = 2 555,67 грн.

Господарський суд погоджується з розрахунком поданим відповідачем який свідчить, що позивачем невірно проведений розрахунок компенсації та визнає частково, а саме у розмірі - 2 555,67грн.

В решті позовних вимог в частині нарахованої компенсаційної втрати частини заробітної плати відмовити.

Стосовно стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, господарський суд зазначає наступне.

У своїй заяві позивач просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, що складає 35 600,40грн.

При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 (з наступними змінами і доповненнями). Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З розрахунку позивача вбачається, що середній одноденний заробіток позивача становить - 55,80 грн.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача не погодився з розрахунком позивача щодо середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні, що складає 35 600,40грн. та зазначив, що позивачем було взято місяці липень та серпень 2014 р., зазначений розмір заробітної плати позивачем не підтверджено.

Також представник відповідача зазначив, що позивачем зроблений не вірний розрахунок середньоденного заробітку, оскільки, при розрахунку обчислювалися робочі дні за календарем - в той час, коли на підприємстві ПАТ «ДИЗЕЛЬНИЙ ЗАВОД» починаючи з 14.01.2013 р. введено неповний робочий тиждень на підставі наказу від 15.11.2012р.

Отже фактично, працівники, з 14.01.2013 р. працювали 4-5 робочих днів в місяці, при цьому наразі позивач наполягає на стягненні заробітку за кожен робочий день місяця.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, що викладена у Постанові по справі № 6-259цс17 від 13.03.2017 р., суд може зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, за таких умов: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

За таких обставин, відповідач визнає вимоги позивача в частині стягнення з Відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені, частково у розмірі 3 180,84 грн.

До матеріалів справи долучено довідку відповідача з якої вбачається, що одноденний заробіток складає 20,39грн., та як пояснив представник відповідача, що відповідно робочого графіку за весь період невиплати заробітної плати з 12.03.15р. по 15.05.18р. становить 156 днів.

Тому, проводячи розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню повинен складати 3 180,84грн. (20,39грн. х 156 днів).

В решті позовних вимог в частині нарахованого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Також позивач просить стягнути з відповідача моральної шкоди в розмірі 10 000,00грн.

Відповідно до позовної заяви позивача відповідач завдав йому моральної шкоди, оскільки йому завдано моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, які полягають в моральному та фізичному стражданні внаслідок порушення законного права на заробітну плату.

Розглянувши зазначені вимоги позивача, встановлено наступне.

За змістом ст.124 Конституції України позивач має право звернутися з такими вимогами до суду.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема:

- коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень;

- у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу Української РСР (далі-ЦК) та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди (наприклад, ст. 49 Закону "Про інформацію", ст. 44 Закону "Про авторське право і суміжні права";

- при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За змістом ст. 440-1 ЦК та інших норм законодавства, що регулюють ці правовідносини, заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

За моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу (статті 130, 132-134 КЗпП, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення господарського спору. (ст.73 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що позивачем не подано будь-яких доказів, що підтверджують понесення моральної шкоди, суд вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000,00грн. відмовити.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Позивач звільнений від сплати судового збору, тому відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у сумі 1 762,00 грн. слід віднести на відповідача, стягнувши його в доход державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 47, 115-117, 238 КЗпП України, ст.ст. 20, 129, 194, 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, ст.10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34, ) на користь ОСОБА_1 (50076, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 3 226 (три тисячі двісті двадцять шість) грн. 04 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у розмірі 2 555 (дві тисячі п'ятсот п'ятдесят п'ять) грн. 67 коп., середній заробіток за час затримання розрахунку при звільненні за період з 12.03.2015р. по 15.05.18р. в розмірі 3 180 (три тисячі сто вісімдесят) грн. 84 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Дизельний завод" (50106, м. Кривий Ріг, вул. Електозаводська, 34, ) на користь державного бюджету (одержувач коштів - ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, , рахунок отримувача 0001, банк одержувача - Головне управління Державної казначейської служби України у м. Києві, код банку отримувача 820019, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір, код ЄДРПОУ господарського суду Дніпропетровської області 03499891) 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. - судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 16.05.2018р.

Суддя І.В. Владимиренко