КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2018 р. Справа№ 910/5802/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тарасенко К.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тищенко О.В.

при секретарі судового засідання: Подоляк Р.Ю.

За участі представників: згідно з протоколом судового засідання від 28.02.2018

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі № 910/5802/17 (Головуючий суддя: Підченко Ю.О., судді: Паламар П.І., Спичак О.М.).

за позовом Публічного акціонерного товариства «Стахановський

вагонобудівний завод»

до 1) Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт»

2) Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С.

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні другого відповідача: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про визнання припиненим договору поруку

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Стахановський вагонобудівний завод» звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. та до Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» про визнання припиненою поруки за договором поруки № 336 від 25.03.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Публічним акціонерним товариством «Стахановський вагонобудівний завод» та Публічним акціонерним товариством «Підприємством по виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що порука за Договором поруки має бути припиненою у зв'язку із зміною основного кредитного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності.

Рішенням Господарського суду міста Києва 04.10.2017 року у справі № 910/5802/17 у задоволенні позовних вимог ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» звернулося до Київського апеляційного Господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі № 910/5802/17 та прийняти нове рішення по справі, яким позовні вимоги ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, та за неповного дослідження обставин справи, а тому - підлягає скасуванню.

Представник третьої особи 28.11.2017 надав письмові заперечення на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти доводів апеляційної скарги позивача, просив залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.12.2017 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 23.01.2018.

23.01.2018 розгляд справи відкладено на 07.02.2018.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2018 у зв'язку з перебування судді Куксова В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці на підставі розпорядження № 09.1-08/285/18 визначено новий склад колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В. судді: Тищенко О.В., Іоннікова І.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 08.02.2018 відкрито апеляційне провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тарасенко К.В. судді: Тищенко О.В., Іоннікова І.А., розгляд справи призначено на 28.02.2018.

У судове засідання 28.02.2018 представники позивача та відповідача-1 не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи та пояснення представника відповідача-2, а також представника третьої осіби, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за наявними матеріалами, без участі представників позивача та відповідача-1.

Дослідивши доводи апеляційної скарги та письмових пояснень, заслухавши пояснення представників відповідача-2 та третьої особи, перевіривши матеріали справи, наявні в ній докази та проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.

16.02.2009 року між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кердит» (банк) та Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних засобів із полімерних матеріалів «Гемопласт» (позичальник), було укладено Договір відновлювальної кредитної лінії № 1300-09 (далі також - Кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20 000 000, 00 грн., а позичальник зобов'язується сплатити за користування кредитними коштами з моменту, вказаного в пунктах «б», «в» п. 3.1. даного договору, сплатити відсотки в збільшеному розмірі.

25 березня 2015 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань у розмірі 2 156 684, 95 грн. між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» (Кредитор), Публічним акціонерним товариством «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» (Боржник) і Публічним акціонерним товариством «Стахановський вагонобудівний завод» (Поручитель) було укладено тристоронній договір поруки № 336 (далі також - Договір поруки), відповідно до умов якого позивач, як поручитель, зобов'язався перед відповідачем-1 відповідати за належне виконання зобов'язань відповідачем-2, установлених за договором про відновлювальну кредитну лінію № 1300-09 від 16.02.2009 року в розмірі 2 156 684, 95 грн.

Відповідно до пункту 1.3. Договору поруки, позивач погодився із наступними умовами Кредитного договору:

- розмір кредиту 4 500 000, 00 грн. (п. 1.1. Кредитного договору);

- кінцевий термін повернення кредиту 10.04.2015 року (п. 2.4. Кредитного договору);

- розмір відсотків за користування кредитом складає 16% за користування кредитними коштами за період з дня видачі до строку повернення відповідно до графіку погашення кредитних коштів; 32% від суми невиплаченого зобов'язання після порушення строку виплати відповідно до графіку погашення кредитних коштів; 32% за період з 16.02.2012 року до дня фактичного погашення заборгованості (п. 3.1. Кредитного договору).

13 лютого 2015 року до Кредитного договору було укладено додаткову угоду відповідно до якої відповідачем-1 (банком) та відповідачем-2 (боржником) був погоджений строк повернення кредитних коштів до 10.04.2015 року згідно Графіку погашення кредитної лінії, - відповідач-2 сплачує відсотки, які були нараховані до 09.04.2015 року.

Вподальшому, 14.04.2015 року між відповідачами укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою сторони збільшили строк користування боржником кредитними коштами до 14.02.2016 року та змінили порядок нарахування і оплати процентів за користування боржником кредитними коштами. Зокрема, відповідно до п. 2.4. кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 14.04.2015 року) позичальник зобов'язується повернути кредитні кошти банку до 14.02.2016 року шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок згідно графіку погашення кредитної лінії (Додаток № 20 до даного договору).

Пунктом 3.4. Кредитного договору (в редакції додаткової угоди від 14.04.2015 року) передбачено, що нарахування процентів за користування кредитними коштами відбувається щомісячно - плата процентів за користування кредитними коштами, нараховані по 13.04.2015 року включно, у строк до 14.02.2016 року включно, за умови погашення у строк до 30.04.2015 року процентів у сумі не менше 50 000, 00 грн. - позичальник зобов'язується, починаючи із 01.05.2015 року щомісячно погашати проценти у розмірі не менше 50 000, 00 грн., тощо.

Крім того, додатковою угодою від 13.05.2015 року сторони виклали п. 3.4. Кредитного договору у новій редакції, зазначивши, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у наступному порядку: позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами, які підлягають оплаті до 30.04.2015 року у сумі не менше 50 000, 00 грн. відповідно до такого графіку: до 07.05.2015 року включно - 35 000, 00 грн., до 31.05.2015 року включно - 15 000, 00 грн.

Також, додатковою угодою від 09.07.2015 року сторони виклали п. 3.4. кредитного договору у новій редакції, вказавши, що позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними у наступному порядку: позичальник сплачує проценти за користування кредитними коштами у сумі не менше 50 000, 00 грн., першочерговий період оплати - 30.09.2015 року.

Додатковою угодою від 05.10.2015 року викладено п. 1.1. в новій редакції - а саме змінено (збільшено) строк повернення кредитних коштів до 14.02.2016 року.

Таким чином, позивач на обґрунтування позовних вимог зазначає, що порука за договором поруки має бути припиненою у зв'язку із зміною основного кредитного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності:, а саме:

- продовження строку дії відповідальності поручителя за договором поруки на 1 рік і 2 місяці - до 14.02.2016 року;

- збільшення розміру процентів у зв'язку із продовженням строку повернення кредиту;

- зміна процентної ставки по кредиту за окремими позиціями більш ніж на 10%.

Крім того, ПАТ «Стаханівський вагонобудівний завод» вважає поруку припиненою з підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України, оскільки строки дії договору поруки не був встановлений, а вимогу до поручителя відповідач-1 не пред'явив після спливу визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку.

Згідно зі ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Положеннями ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Отже, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

При цьому зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя. Таке збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає, зокрема, у разі підвищення розміру відсотків; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо. При цьому вказані зміни повинні відбутися без згоди поручителя, зафіксованої в окремій угоді або передбаченої в договорі поруки.

Враховуючи викладене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що для встановлення факту припинення поруки на підставі ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України, перш за все, необхідним є встановлення обставин, які стали підставою для зміни основного зобов'язання та дослідження чи спричинили зазначені зміни збільшення відповідальності поручителя.

Як встановлено та вбачається з матеріалів справи, між відповідачем-1 та відповідачем-2 було укладено декілька додаткових угод до кредитного договору.

В той же час, пунктом 1.3. Договору поруки передбачено, що поручитель ознайомлений з Кредитним договором та згоден з його умовами.

Згідно п. 2.1.Ддоговору поруки, у разі невиконання боржником зобов'язань по кредитному договору, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Поручитель відповідає перед кредитором в тому обсязі, що і боржник, в т.ч. по основному боргу, оплаті щомісячних процентів і підвищених відсотків, оплаті комісійної винагороди, оплати неустойки по основному боргу і відсоткам, а також відшкодування всіх збитків (п. 2.2. Договору поруки).

Відповідно до умов згаданих додаткових угод до кредитного договору, на які посилається позивач на обґрунтування позову, відстрочено строк повернення процентів за користування кредитними коштами відповідно до розділу 3 кредитного договору.

Під час розгляду справи судом також було встановлено, що заборгованість зі сплати кредитних коштів та процентів по рахунку № 2062.3.00.1763.003 позичальником повністю погашена.

Так, відповідно до пункту 1.1. Договору поруки поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за своєчасне і повне виконання зобов'язань у розмірі 2 156 684, 95 грн. за кредитним договором про надання боржнику кредиту в розмірі 4 500 000, 00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з процентних ставок, зазначених у п. 3.1. Кредитного договору.

На момент укладання договору поруки, а саме 25.03.2015 року, банком позичальнику нарахована сума відсотків за користування кредитними коштами, що обліковується на позичковому рахунку № 2062.4.001763.002 в розмірі 2 156 684, 95 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості ПАТ «Гемопласт».

У зв'язку із наявністю у позичальника заборгованості зі сплати відсотків у розмірі 2 156 684, 95 грн. які обліковуються на позичковому рахунку № 2062.4.001763.002, ПАТ «Стаханівський вагонобудівний завод» поручився 25.03.2015 року за виконання ПАТ «Гемопласт» зобов'язань за кредитним договором.

Дослідивши обставини справи, колегія суддів зазначає, що позивач поручився за виконання боржником зобов'язання в сумі 2 156 684,95 грн., а зміни які вносились сторонами до Кредитного договору не призвели до збільшення вказаної суми, що є обов'язковою умовою для застосування положень ч. 1 ст. 559 Цивільного кодексу України слід відмовити.

На доводи позивача про припинення поруки на підставі ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України у зв'язку із пропуском банком шестимісячного строку на пред'явлення вимоги до поручителя суд вважає за необхідне вказати на наступні фактичні дані.

Відповідно до положень статті 559 Цивільного кодексу України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладання договору поруки. Частиною першою статті 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язані дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ст. 252 Цивільного кодексу України).

Проте, з пункту 5.1. Договору поруки вбачається, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов'язання за кредитним договором не пред'явив вимоги до поручителя. В даному випадку граничний строк пред'явлення вимоги банком до поручителя не настав.

Крім того, 27.12.2016 року банком подано позовну заяву до Господарського суду Луганської області до позичальника - ПАТ «Гемопласт» та поручителя - ПАТ «Стахановський вагонобудівний завод» про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка виникла станом на 25.12.2016 року у розмірі 10 018 630, 01 грн., у тому числі солідарно з поручителя в межах суми поруки (копія ухвали Господарського суду Луганської області від 12.01.2017 року у справі № 913/67/17 наявна у матеріалах справи).

З огляду на вищенаведене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Валендюка В.С. та до Публічного акціонерного товариства «Підприємство по виробництву медичних виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» про визнання припиненою поруки за договором поруки № 336 від 25.03.2015 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит», Публічним акціонерним товариством «Стахановський вагонобудівний завод» та Публічним акціонерним товариством «Підприємством по виробів із полімерних матеріалів «Гемопласт» у повному обсязі.

Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування чи зміни не вбачається, у зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Стахановський вагонобудівний завод» на рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі № 910/5802/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 04.10.2017 року у справі № 910/5802/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/5802/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги з дотриманням положень ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя К.В. Тарасенко

Судді І.А. Іоннікова

О.В. Тищенко