ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 Справа № 917/264/18

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз", 36020, м.Полтава, вул. Козака, 2-а, ідент. код 03351912

до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м.Полтава, вул. Комарова, 2А, ідент. код 03338030

про стягнення 402620, 99 грн.

Суддя Іванко Лідія Андріївна

Секретар судового засідання Ісенко М.В.

Представники сторін в судовому засіданні 25.04.2018 року (після перерви, оголошеної в судовому засіданні 19.04.2018 року):

від позивача: ОСОБА_1, дов.№73 від 15.12.2017 року

від відповідача: не з"явились

Розглядається позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" про стягнення 402620, 99 грн. заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 року № 1-02/02/14Р, з яких : 264619,48 грн. пеня, 27778,68 грн. три проценти річних та 110222,83 грн. інфляційні втрати.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 20 березня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, справу ухвалено розглядати у порядку загального позовного провадження.

Проведення підготовчого засідання призначено на 10.04.2018 року.

За результатами проведення підготовчого засідання, ухвалою суду від 10.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 19.04.2018 року.

В судовому засіданні 19.04.2018 року оголошено перерву до 25.04.2018 року.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву № 29-17/264 від 26.03.2018 року (вх. № 3197 від 27.03.2018 р.), в якому повідомляє, що не погоджується із зробленим позивачем розрахунком заявленої до стягнення пені, оскільки останній проведений з порушенням вимог ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.

Позивач надав суду відповідь (вх.№ 3514 від 05.04.2018 року) на відзив, в якій останній зазначив, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому, просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

В судовому засіданні 25.04.2018 року відповідно до ст. 240 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши подані докази, суд, встановив:

26.12.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (Оператор ГРМ) та Полтавським обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (споживач) укладено Договір розподілу природного газу №1-02/02/14-Р (а.с. 11-14), згідно умов якого оператор ГРМ зобов'язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим Договором (п. 2.1 Договору);

- оплата вартості послуги Оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється Споживачем за тарифом, встановленим Регулятором для Оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу газорозподільних систем (п. 6.1 Договору);

- розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць (п. 6.3 Договору);

- оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем на умовах попередньої оплати до 25-го числа місяця, що передує розрахунковому. Остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним (п. 6.4 Договору в редакції протоколу розбіжностей до Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 №1-02/02/14Р);

- надання оператором ГРМ послуги з розподілу природного газу споживачу, має підтверджуватися підписаним між сторонами актом наданих послуг, що оформлюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільчих систем (п. 6.6 Договору);

- у разі порушення Споживачем строків оплати за цим Договором, передбаченого розділом 6 (Порядок розрахунків) договору, із Споживача стягується пеня в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (п. 8.2 Договору).

Позивач належним чином виконав умови Договору.

Відповідач свої зобов"язання щодо проведення своєчасних оплат за отримані послуги належним чином не виконував, в зв"язку з чим позивач звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 6 650 446,48 грн. основного боргу, 109 407,78 грн. - 3% річних, 955 407,07 грн. - пеня, 378 238,06 грн. - інфляційних втрат, 121537,49 грн. судового збору.

Рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1218/17 від 17.10.2017 р. позов було задоволено повністю, стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" - 6 650 446,48 грн. основного боргу, 109 407,78 грн. 3% річних за період з 28.02.2017 р. по 17.07.2017 р., 955 407,07 грн. пені за період з 28.02.2017 р. по 17.07.2017 р., 378 238,06 грн. інфляційних втрат за період з 01.03.2017 р. по 30.06.2017 р., 121 537,49 грн. судового збору (а.с. 21-23).

Відповідно до приписів ст. 241 ГПК України, дане рішення є таким, що набрало законної сили.

Таким чином, рішенням Господарського суду Полтавської області у справі № 917/1218/17 від 17.10.2017 р. встановлено факт надання відповідачу послуг з розподілу природного газу у період з січня 2017 р. по березень 2017 р. та факт прострочення оплати цих послуг відповідачем.

В зв"язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов"язань позивач нарахував відповідачу штрафні санкції та пеню за період з 18.07.2017 року по 28.11.2017 року та в листопаді 2017 року звернувся до господарського суду Полтавської області з позовною заявою про стягнення з відповідача 655364,79 грн. пені, 77221,52 грн. три проценти річних, 225552,36 грн. - інфляційні втрати.

15.02.2018 року господарським судом Полтавської області прийнято рішення № 917/2013/17, яким позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" 77221,52 грн. - 3% річних, 225552,36 грн. - інфляційних втрат, 172848,19 грн. - пені.

Відповідно до ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд приймає як преюдиційні встановлені вищезазначеними судовими рішеннями факти щодо дати виникнення у відповідача зобов'язань з оплати отриманих ним послуг з розподілу природного газу за період з січня 2017 р. по березень 2017 р., а також розміру та строків прострочення відповідачем виконання грошових зобов'язань.

За невиконання або неналежне виконання своїх зобов"язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з цим Договором та чинним законодавством України (п.8.1 Договору).

Пунктом 8.2 Договору передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Таким чином, вважаючи свої права порушеними, з посиланням на наведену норму договору позивач заявив до стягнення з відповідача 264619,48 грн. пені, нарахованої за період з 29.11.2017 р. по 29.01.2018 р.

Із посиланням на норми ст.625 ЦК України позивач заявив до стягнення з відповідача

27778,68 грн. - три проценти річних за період з 29.11.2017 р. по 29.01.2018 р. та 110222,83 грн. - інфляційні втрати за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р., що нараховані за несвоєчасну сплату відповідачем заборгованості, що виникла внаслідок неналежного виконання останнім умов укладеного між сторонами Договору розподілу природного газу від 26.12.2016 року № 1-02/02/14Р, та присудженої до стягнення згідно рішення Господарського суду Полтавської області від 17.10.2017 р. у справі № 917/1218/17.

При прийнятті рішення суд виходив з наступного.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин за приписами ст. 204 Цивільного кодексу України є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Положеннями статей 627, 628 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином та в установлений строк, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. Статтею 193 Господарського кодексу України передбачено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно ст. 599 Цивільного кодексу України та ст. 202 Господарського кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610, ст. 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не припустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Умовами Договору (п.8.2) передбачено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим Договором він сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем заявлено вимоги про стягнення 264619,48 грн. пені, нарахованої за період з 29.11.2017 р. по 29.01.2018 р.

Відповідно до частин першої, третьої статті 549 ЦК України та частини першої статті 230 ГК України неустойкою (штрафними санкціями) визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом частин четвертої і шостої статті 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов'язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов'язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). Штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань", п. 6 ст. 231 Господарського кодексу України, за несвоєчасне виконання грошових зобовязань підлягають стягненню штрафні санкції у вигляді пені, розмір якої повинен визначатися обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами та узгоджуватися в договорі.

Таким чином, законодавець передбачив право сторін визначати у договорі розмір санкцій і строки їх нарахування за прострочення виконання зобов'язання. У разі відсутності таких умов у договорі нарахування штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано відповідно до частини шостої статті 232 ГК України.

Судом приймається до уваги, що в п. 8.2 договору сторони не передбачили, що пеня нараховується по день фактичної оплати.

В той же час, умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений ч. 6 ст. 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції (п. 2.5 постанови пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 року "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань").

При перевірці правильності нарахування пені судом встановлено наступне. Відповідно до умов пункту 6.4. Договору №1-02/02/14-Р від 26.12.2016 року, в редакції протоколу розбіжностей, остаточний розрахунок за надані у звітному місяці послуги проводиться Споживачем до 10 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до акту наданих послуг та з урахуванням раніше перерахованих коштів.

Враховуючи те, що за зобов'язаннями лютого 2017 відповідач повинен був виконати зобов'язання по оплаті послуг до 10 березня 2017 року, то нарахування пені повинно припинитись до 10 вересня 2017 року (через шість місяців). За зобов'язаннями березня 2017 відповідач повинен був виконати зобов'язання по оплаті послуг до 10 квітня 2017 року, то нарахування пені повинно припинитись до 10 жовтня 2017 року (через шість місяців).

Проте, відповідно до розрахунку пені, доданих до позовної заяви, позивачем проведено нарахування пені за період з 29.11.2017 року по 29.01.2018 року, що суперечить вимогам ч.6 ст.232 ГК України.

З огляду на вищевикладене, суд відмовляє в позові в частині вимог про стягнення пені в сумі 264619 грн.

За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Позивачем на підставі ст. 625 ЦК України нараховано 27778,68 грн. 3% річних, нарахованих за період з 29.11.2017 року по 29.01.2018 року.

Також, позивачем заявлено до стягнення вимоги про стягнення 110222,83 грн. - інфляційних втрат, нарахованих за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р.

Відповідно до висновків Верховного суду України за постановами від 20.12.2010 р. № 10/25, від 04.07.2011 р. № 13/210/10, від 12.09.2011 р. № 6/433-42/183, від 14.11.2011 р. № 12/207, від 23.01.2012 р. № 37/64, чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку позовних вимог щодо стягнення з відповідача 27778,68 грн. - три проценти річних за період з 29.11.2017 р. по 29.01.2018 р. та 110222,83 грн. - інфляційні втрати за період з 01.11.2017 р. по 31.12.2017 р., суд прийшов до висновку, що вимоги позивача відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України є правомірними, а тому підлягають задоволенню (розрахунок здійснено за допомогою калькулятору підрахунку заборгованості та штрафних санкцій "Ліга:Еліт 9.1.3").

Відповідно до ст. 74 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об"єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 ГПК України підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (вул. Комарова, 2а, м. Полтава, 36020, ідент. код 03338030) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (вул. Козака, 2-а, м. Полтава, 36020, ідент. код 03351912) 27778,68 грн. - 3% річних, 110222,83 грн. - інфляційних втрат, 2070,02 грн. судового збору.

Видати наказ із набранням рішенням законної сили

3. В іншій частині позову відмовити в задоволенні позовних вимог.

Повне рішення складено 05.05.2018 року

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Іванко Л.А.