РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2018Справа № 910/23575/17
За позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі Страхування»

до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство

«Домінанта»

про стягнення 93 372,10 грн.

Господарський суд міста Києва у складі судді Спичака О.М.

за участю секретаря судового засідання Тарасюк І.М.

Представники сторін

від позивача: Резнік К.О. - по дов.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» звернулось до Господарського суду м. Києва з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення 93 372,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася у зв'язку із неправомірними діями фізичної особи під час керування транспортним засобом, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, було завдано шкоду транспортному засобу, страховиком якого є позивач. Оскільки дана дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, позивачем було здійснено страхову виплату страхувальнику. Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що до страховика який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, переходить право вимоги до винної особи в межах виплаченого ним страхового відшкодування.

Одночасно, у позовній заяві позивачем заявлено клопотання про витребування у відповідача полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2165295, або повну інформацію стосовно цього полісу у Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Ухвалою Господарського суду м. Києва від 02.01.2018р. позовну заяву Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення 93 372,10 грн. залишено без руху.

Ухвалою від 17.01.2018р. відкрито провадження по справі №910/23575/17. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

08.02.2018р. представником відповідача через відділ діловодства подано відзив на позов, в якому проти задоволення позовних вимог надано заперечення, з огляду на не виникнення станом на момент звернення позивача з розглядуваним позовом, у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» обов'язку з виплати позивачу страхового відшкодування, строк виконання якого настав. Одночасно, відповідачем наголошено на необхідності для застосування до спірних правовідносин норм Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в частині визначення строку для прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування.

Ухвалою від 15.03.2018р. судом постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче засідання на 16.04.2018р. Одночасно, вказаною ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів, а саме зобов'язано відповідача надати суду поліс №АК2165295 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу, згідно якого станом на 07.07.2017р. було застраховано цивільно-правову відповідальність власника автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1; зобов'язано Моторне (транспортне) страхове бюро України надати суду щодо страхової компанії, якою видано страховий поліс, за яким була застрахована цивільно-правова відповідальність водія/власника автомобіля марки Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 станом на 07.07.2017р., який термін дії зазначеного полісу, які в ньому встановлені ліміти відповідальності та франшиза; відомості щодо полісу №АК2165295 страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортного засобу, а також пояснення щодо його дійсності станом на 07.07.2017р.

Враховуючи, що судом було вчинено всі дії в межах підготовчого провадження з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, з огляду на відсутність підстав для відкладення підготовчого засідання, у відповідності до п.3 ч.2 ст.185 Господарського процесуального кодексу України, 16.04.2018р. судом було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.04.2018р.

В судовому засіданні 27.04.2018р. представником позивача було підтримано позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача у судове засідання 27.04.2018р. не з'явився, проте, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням №048.

В судовому засіданні 27.04.2018р. на підставі ст. 240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

07.07.2017р. у місті Києві на мосту Патона сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів 1. Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1, керування яким здійснював ОСОБА_2, 2. Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC, керування яким здійснював ОСОБА_3.

Згідно постанови від 27.09.2017р. Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/11172/17 дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення водієм автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до договору №010554 від 25.03.2017р. добровільного страхування наземного транспорту, страховиком майнових інтересів власника транспортного Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC, пов'язаних з володінням та користуванням транспортним засобом, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди було Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування».

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно з п. 1 ст. 354 Господарського кодексу України, за договором страхування страховик зобов'язується у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно представлених до матеріалів справи рахунку №ВДиС-0029252 від 15.07.2017р. Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі Автострада» (станція технічного обслуговування) вартість відновлювального ремонту автомобіля Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC становила 100 303,50 грн.

На підтвердження відновлення транспортного засобу Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC до матеріалів справи було представлено акти виконаних робіт №ВДиСА-017092 від 07.08.2017р. на суму 100 303, 46 грн. та №ВДиСА-015874 від 14.07.2017р. на суму 502,20 грн.

Зі змісту звіту №3468 від 22.07.2017р., складеного суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4 на замовлення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування», вбачається, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становила 99 808,54 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

20.07.2017р. страхувальник звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» з заявою №15/04/9.01/1220.17 від 20.07.2017р. про виплату страхового відшкодування.

02.08.2017р. страховиком прийнято рішення про виплату страхувальнику за наслідками настання 07.07.2017р. страхового випадку, страхового відшкодування в сумі 93 372,10 грн.

Згідно наявного в матеріалах справи платіжного доручення №2267 від 11.08.2017р. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» було здійснено виплату страхового відшкодування за договором №010554 від 25.03.2017р. добровільного страхування наземного транспорту в розмірі 93 372,10 грн. шляхом перерахування грошових коштів на рахунок станції технічного обслуговування - Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі Автострада» у відповідності до заяви страхувальника.

Як вбачається з представлених на вимогу суду Моторним транспортним страховим бюро України відомостей, станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність власника (водія) автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 було застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» згідно полісу АК2165295.

01.12.2017р. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» було скеровано на адресу відповідача заяву №15/04/8.04/326-17 від 01.12.2017р. про виплату страхового відшкодування в розмірі 93 372,10 грн.

Проте, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не заперечувались, Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» вимог позивача виконано не було, страхового відшкодування не сплачено, що і стало підставою для звернення до суду з розглядуваним позовом.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з нормами ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 27 Закону України «Про страхування» та ст.993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов'язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов'язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов'язків свого попередника.

Відповідно, заміною кредитора деліктне зобов'язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов'язок із відшкодування шкоди не виконала.

Таким чином, до позивача у межах фактичних витрат і суми страхового відшкодування перейшло право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018р. у справі №910/12500/17.

Загальні положення про відшкодування завданої майнової шкоди закріплені в положеннях ст.1166 Цивільного кодексу України.

Частинами 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

При цьому, Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» закріплено обов'язковість укладення договору страхування цивільно-правової відповідальності (полісу) юридичними та фізичними особами, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно з ч.ч.1, 4 ст.21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.

Як вказувалось вище, згідно постанови від 27.09.2017р. Дніпровського районного суду міста Києва у справі №755/11172/17 дорожньо-транспортна пригода сталась в результаті порушення водієм автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_2 вимог п.п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України.

Судом було встановлено, що станом на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність власника (водія) автомобіля Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 було застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» згідно полісу №АК2165295.

Згідно змісту відомостей наданих Моторним транспортним страховим бюро України вбачається, що франшиза за полісом АК2165295 становить нуль гривень, а ліміт відповідальності страховика по майну визначений в сумі 100 000 грн.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, господарський суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи документи є належними доказами страхування цивільно-правової відповідальності власника (водія) транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 саме відповідачем.

Нормами ст.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Враховуючи те, що особа, яка заподіяла шкоду у дорожньо-транспортній пригоді має поліс страхування цивільно-правової відповідальності, то відповідно до ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Так як цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Mitsubishi Pajero, державний номер НОМЕР_1 станом на дату дорожньо-транспортної пригоди було застраховано Товариством з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» за полісом №АК2165295 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відповідно до положень Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов'язок відшкодувати шкоду замість винуватця у заподіянні такої шкоди несе страховик (відповідач) в межах встановлених лімітів відповідальності, в порядку, передбаченому цим Законом та з урахуванням вищенаведених положень Постанови №6 від 27.03.1992р. Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».

Отже, на підставі викладеного, звернення Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення страхового відшкодування є обґрунтованим.

Положеннями ст.29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, суд дійшов висновку, що у даному випадку звіт рахунок №ВДиС-0029252 від 15.07.2017р. на суму 100 303,50 грн. Товариства з обмеженою відповідальністю «ВіДі Автострада», акти виконаних робіт №ВДиСА-017092 від 07.08.2017р. на суму 100 303, 46 грн. та №ВДиСА-015874 від 14.07.2017р. на суму 502,20 грн. та звіт №3468 від 22.07.2017р., складений суб'єктом оціночної діяльності Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_4, є належними доказами на підтвердження розміру матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Toyota Camry, державний номер АI 7110 НC, та заявленого до стягнення з відповідача.

Судом також відхиляються твердження відповідача у відзиві на позов про наявність підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, з огляду на приписи с.ст.35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», виходячи з наступного.

За приписами ч.1 ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Частиною 2 ст.36 вказаного нормативно-правового акту визначено, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Наразі, суд зазначає, що наведені норми матеріального права регулюють порядок страхового відшкодування у правовідносинах між потерпілим (або особою, яка має право на отримання відшкодування) і страховиком, які відбуваються до заміни кредитора.

Враховуючи викладене, до нового кредитора, Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі Страхування», строки виплати страхового відшкодування, визначені вказаними вище нормами права не застосовуються, оскільки для останнього відповідач у справі, не є страховиком у розумінні наведеної норми, а є особою, відповідальною за завдані збитки в порядку ст.993 Цивільного кодексу України та ст.27 Закону України «Про страхування».

Таким чином, суд дійшов висновку, що позивач отримав право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування, яке правомірно може реалізуватись шляхом подачі позову до суду. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 04.11.2014р. у справі № 3-165гс14.

Частиною 4 ст.11 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

У рішенні від 10.11.2005р. Великої Палати Європейського Суду з прав людини у справі «Лейла Шахін проти Туреччини» зазначається, що згідно з практикою, закон є чинним положенням, яке застосовується з урахуванням тлумачення, яке дають йому компетентні суди.

Практика країн усталеної демократії свідчить про те, що конкретний варіант тлумачення права, використаний судом, має шанс набути певної стабільності, обов'язковості. Вважається, що це випливає із принципів однакового поводження і правопевності (правової визначеності), які є проявами принципу верховенства права. Ці принципи зобов'язують державну владу дотримуватись обраної правової позиції і не відхилятися від неї доти, доки не з'являться вагомі підстави змінити її і звернутись до іншого розуміння тієї чи іншої норми. Названі принципи певною мірою знаходять підтвердження в національному законодавстві, практиці здійснення правосуддя та роз'яснювальній діяльності вищих спеціалізованих судів.

Крім того, з огляду на те, що позивач сплатив потерпілій особі страхове відшкодування, яким відшкодував шкоду, завдану страхувальником відповідача, до нього у будь-якому випадку перейшло право потерпілої особи на отримання страхового відшкодування від відповідача, а тому дослідження правовідносин, які склались між позивачем та його страхувальником (вигодонабувачем) за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів, жодним чином не впливає на обов'язок відповідача, який виник за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК2165295 та Законом України «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів».

Слід зазначити, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч.5 ст.236 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до п.3 ч.4 ст.238 Господарського процесуального кодексу України мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018р. Верховного Суду по справі №910/13407/17.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, враховуючи, що господарським судом на підставі поданих доказів були встановлені обставини понесення позивачем витрат зі сплати страхового відшкодування на суму 93372,10 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення 93 372,10 грн. ґрунтуються на нормах закону та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити повністю позовні вимоги.

2. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» (01032, м.Київ, вул.Саксаганського, будинок 119, ) на користь Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» (08131, Київська обл., Києво-Святошинський район, село Софіївська Борщагівка, вуд.Велика Кільцева, будинок 56, ) страхове відшкодування в сумі 93 372,10 грн. та судовий збір в сумі 1600 грн.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з п.п.17.5 пункту 17 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 04.05.2018р.

Суддя Спичак О.М.