ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/1429/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняка В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл",

представник позивача - Кирич С.О. (договір про надання правової допомоги від 23.08.2018),

відповідач - Державне підприємство "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту),

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту)

на постанову Одеського апеляційного господарського суду

від 22.11.2017

у складі колегії суддів: Лашина В.В., (головуючий), Величко Т.А., Філінюка І.Г.

у справі за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл",

до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту),

про стягнення 815 691, 12 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю "Олімпекс Купе Інтернешнл", звернувся до господарського суду Одеської області з позовною заявою до Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту) про стягнення 815 691,12 грн., які були надмірно сплачені позивачем на виконання договору про забезпечення доступу портового оператора до причалу № 1424-П-ОДФ-15 від 31.12.2015.

Рішенням господарського суду Одеської області 25.09.2017 у справі № 916/1429/17 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Приймаючи судове рішення місцевий господарський суд виходив з того, що обсяги та вартість наданих послуг за спірні періоди документально підтверджені; акти наданих послуг підписані без зауважень. Також враховуючи лист Міністерства інфраструктури України від 22.03.2017 за № 2403/27/10-17 в якості автентичного тлумачення наказу згаданого міністерства № 541 від 18.12.2015, суд вказав на те, що позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів усіх правових підстав у сукупності для застосування коефіцієнта 0,7 під час розрахунків між сторонами за спірний період та дійшов висновку про відсутність підстав для застосування ст. 224 Господарського кодексу України.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 916/1429/17 вищезазначене судове рішення місцевого господарського суду скасовано та прийнято нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 191 974,36 грн. збитків. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 916/1429/17, відповідач звернувся з касаційною скаргою про скасування оскаржуваного судового акта, з вимогою залишити в силі рішення місцевого господарського суду.

При цьому, скаржник посилається на порушення та невірне застосування судом апеляційної інстанції ст.ст. 3, 16, 22, 632 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.ст. 224, 225 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та ст.ст. 4, 32-38, 43, 104, 105 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 916/1429/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2018.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. від 22.03.2018 прийнято справу № 916/1429/17 господарського суду Одеської області до провадження. Відкрито касаційне провадження у справі № 916/1429/17 господарського суду Одеської області за касаційною скаргою Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту) на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017. Повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 03.05.2018. Надано учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 19.04.2018. Доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

Позивач у відзиві на касаційну скаргу просив оскаржувану постанову апеляційної інстанції залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 03.05.2018 з'явився уповноважений представник позивача, який надав пояснення у справі. Відповідач уповноваженого представника не направив, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 31.12.2015 між позивачем (портовий оператор) та відповідачем (адміністрація) укладений договір про забезпечення доступу портового оператора до причалу(ів) №1424-П-ОДФ-15, відповідно до умов якого, адміністрація зобов'язалась забезпечити доступ портового оператора до причалу(ів) № 3, 4, що перебувають у господарському віданні адміністрації, а портовий оператор зобов'язався сплатити адміністрації за доступ до причалу(ів). Послуга надається з метою забезпечення виконання портовим оператором навантажувально-розвантажувальних робіт на причалі(ах) у межах його (їх) паспортних довжини та ширини.

Відповідно до п. 3.1 договору нарахування плати за послуги із забезпечення доступу до портового оператора до причалу(ів), що перебуває у господарському віданні адміністрації, здійснюється за тарифами відповідно до наказу Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015. Для нарахування плати портовий оператор надає до адміністрації протягом 2 робочих днів після завершення звітного місяця інформацію та документи, передбачені додатком 2.1 до цього договору (а в електронній формі - до 1 числа місяця наступного за звітним). На підставі додатку 2.1 адміністрація складає у двох примірниках акт наданих послуг та рахунок за надані послуги за звітний місяць протягом 3 робочих днів з дати отримання від портового оператора документів та інформації, передбачених додатком 2.1 до цього договору.

Актами виконаних робіт підтверджується, що за період з 01.01.2016 по 31.01.2016 через причали адміністрації, доступ до яких надано портовому оператору, у процесі навантаження або вивантаження пройшли 163 000,00 тон вантажів і вартість послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалів (плата) склала 1 799 182,96 грн. (без ПДВ). Загальна вартість послуги з ПДВ склала 2 159 019,55 грн.; за період з 01.02.2016 по 29.02.2016 через причали адміністрації, доступ до яких надано портовому оператору, у процесі навантаження або вивантаження пройшли 187 251,270 тон вантажів і вартість послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалів (плата) склала 1 669 914,76 грн. (без ПДВ). Загальна вартість послуги з ПДВ склала 2 003 897,71 грн.; за період з 01.07.2016 по 31.07.2016 через причали адміністрації, доступ до яких надано портовому оператору, у процесі навантаження або вивантаження пройшли 1 431 458,10 тон вантажів і вартість послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалів (плата) склала 286 291,62 грн. (без ПДВ). Загальна вартість послуги з ПДВ склала 1 717 749,72 грн.

Спір, що є предметом розгляду в межах даної судової справи, виник між сторонами через те, що за твердженнями позивача, портовий оператор повинен застосувати коефіцієнт 0,7 при перевантаженні навалом зернових вантажів з використанням перевантажувальних машин, продуктивність навантаження яких за технічними параметрами складає 1000 тонн на годину. Проте, відповідач з цим не погоджується та нараховує плату за доступ портового оператора до причалу(ів) без врахування вищезазначеного коефіцієнта.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015, затверджено Тарифи на послуги із забезпечення доступу портового оператора до причалу, що перебуває у господарському віданні адміністрації морських портів України.

Абзацом 12 пункту 3 розділу ІІ Тарифів встановлено, що у випадку, коли зернові вантажі перевантажуються на спеціалізованих терміналах із застосуванням перевантажувальних машин (з продуктивністю навантаження не менше 500 тонн на годину), до цих ставок за послуги для вантажу "Зернові вантажі (у тому числі насіння), що перевантажуються навалом" застосовується коефіцієнт 0,7.

Проаналізувавши наведене положення Наказу Міністерства інфраструктури України № 541 від 18.12.2015, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що основним критерієм визначення продуктивності, як підстави застосування понижувального коефіцієнту, мають бути технічні характеристики перевантажувальних машин, закладені виробником навантажувального обладнання, а не фактична продуктивність процесу навантаження на спеціалізованому терміналі.

Крім того, абз. 12 п. 3 розділу ІІ Тарифів, прямо передбачено в якості умови для застосування цього коефіцієнту розміщення перевантажувальної машини відповідної продуктивності саме на спеціалізованому терміналі (а не виключно тільки на причалі). Тобто, положення Тарифів не вимагають жодної конкретизації місця розташування перевантажувальної машини в рамках території спеціалізованого терміналу та жодного обмеження щодо місця розташування машини будь-якими складовими частинами терміналу (зокрема, причалом).

Апеляційним господарським судом, з урахуванням приписів ст. 35 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) зазначено, що наявність у відповідача права на застосування понижувального коефіцієнту 0,7 при перевантаженні навалом зернових вантажів на спеціалізованих терміналах з використанням перевантажувальних машин, технічна продуктивність яких становить не менше 500 тонн на годину відповідно до технічної документації на такі машини підтверджується рішенням господарського суду Одеської області від 08.12.2016, яке залишено без змін постановами Одеського апеляційного господарського суду від 13.02.2017 та Вищого господарського суду України від 01.08.2017 у справі № 916/2867/16.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів за січень 2016 року в сумі 623 716,76 грн., господарські суди попередніх інстанцій виходили з відсутності належних та допустимих доказів здійснення навантаження судна навалом, як однією з передумов для можливості застосування коефіцієнту 0,7 до ставок, встановлених Тарифами.

Щодо іншої частини позовних вимог, переглядаючи справу у повному обсязі за приписами ст. 101 ГПК України (в редакції Закону України №1798-ХІІ від 06.11.1991) апеляційний господарський суд з'ясував, що інформація для виставлення рахунків за лютий та липень 2016 року містить всі необхідні дані для прийняття відповідного рішення, у тому числі щодо виду пакування вантажу.

За таких обставин, обґрунтованим є висновок апеляційного господарського суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 191 974,36 грн. коштів набутих відповідачем внаслідок незастосування понижуючого коефіцієнту 0,7.

Лист Міністерства інфраструктури України від 22.03.2017 за № 2403/27/10-17, на який посилається скаржник, за своєю правовою природою не є нормативно-правовим актом та не може братись за основу при здійсненні відповідних розрахунків між сторонами та підміняти собою (змінювати) положення регуляторного акту (Наказу Міністерства інфраструктури України від 18.12.2015 № 541).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Росії", "Нєлюбін проти Росії"), повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту) та залишення постанови Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 916/1429/17 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державного підприємства "Адміністрація морських портів України" в особі Одеської філії Державного підприємства "Адміністрація морських портів" (адміністрація Одеського міського порту) залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 22.11.2017 у справі № 916/1429/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков