КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. Справа№ 910/22604/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Мальченко А.О.

суддів: Дикунської С.Я.

Жук Г.А.

при секретарі судового засідання Найченко А.М.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Мегделіною Леоніда

на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018

у справі №910/22604/17 (суддя Удалова О.Г.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Суматра-ЛТД»

до Фізичної особи-підприємця Мегделіною Леоніда

про стягнення 359 518,81 грн

за участю представників учасників справи згідно протоколу судового засідання,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Суматра-ЛТД» (надалі - ТОВ «Суматра-ЛТД», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Фізичної особи-підприємця Мегделіною Леоніда (надалі - ФОП Мегделіною Леонід, відповідач) про стягнення 359 518,81 грн, з яких 309 790,03 грн основного боргу, 40 674,54 грн інфляційної складової боргу, 9 054,24 грн 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору суборенди нежитлового приміщення № 20/09/2016 від 20.09.2016 позивач сплатив відповідачеві орендну плату за грудень 2016 року та січень 2017 року, а також авансовий платіж за останній місяць користування об'єктом оренди. Однак, 15.12.2016 комплекс будівель, у якому розташовувалось орендоване позивачем нежитлове приміщення, був зруйнований шляхом примусового демонтажу, у зв'язку з чим послуги з оренди протягом оплаченого ним періоду позивачеві надані не були.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22604/17 позов задоволено частково, стягнуто з ФОП Мегделіною Леоніда на користь ТОВ «Суматра-ЛТД основний борг у сумі 309 790,03 грн, інфляційну складову боргу в сумі 39 036,44 грн, 3% річних в сумі 9 054,24 грн, судові витрати в розмірі 5 413,09 грн, у задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги частково, місцевий господарський суд виходив з того, що з моменту загибелі орендованого приміщення позивач звільняється від сплати орендної плати, а також від обов'язку сплати авансового платежу за останній місяць користування орендованим приміщенням, оскільки договір припинив свою дію та поновлений не був, у зв'язку з чим дійшов висновку про наявність обов'язку відповідача повернути позивачеві сплачені грошові кошти за вирахуванням раніше повернутих сум.

Не погоджуючись із рішенням суду, ФОП Мегделіною Леонід звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою, апелянт посилався на те, що рішення судом було прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В обґрунтування скарги відповідач зазначав, що під час розгляду справи судом були прийняті недостовірні докази, при цьому матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження позовних вимог; ані законодавством, ані умовами договору не передбачено наслідків припинення останнього, зокрема, повернення авансових та інших платежів, а тому, як стверджує відповідач, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Мегделіною Леоніда на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі № 910/22604/17, встановлено ТОВ «Суматра-ЛТД» строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва - без змін.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, позивач наголошував на відсутності правових підстав для утримання відповідачем попередньо сплаченої орендної плати у зв'язку з загибеллю об'єкта оренди, що не було заперечено останнім у встановлені процесуальним законом строки; суд дійшов обґрунтованого висновку, що часткове повернення грошових коштів на вимогу позивача свідчить про визнання такої обставини як правомірність вимоги та підстави для її задоволення, а саме, загибель об'єкта оренди; відповідачем не надано доказів, які б спростовували факт загибелі об'єкта оренди.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 розгляд апеляційної скарги ФОП Мегделіною Леоніда на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі №910/22604/17 призначено на 07.05.2018.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник відповідача проти вимог апеляційної скарги заперечив, вважає її безпідставною та необґрунтованою, у зв'язку з чим просив суд апеляційної інстанції відмовити в її задоволенні, а судове рішення залишити без змін.

07.05.2018 у судовому засіданні колегією суддів було оголошено вступну та резолютивну частини постанови господарського суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення має бути залишеним без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, 20.09.2016 між ФОП Мегделіною Леонід (у тексті договору - суборендодавець) та ТОВ «Суматра-ЛТД» (у тексті договору - суборендар) було укладено договір суборенди нежитлового приміщення № 20/09/2016 (далі - договір), згідно з умовами якого суборендодавець зобов'язувався передати, а суборендар зобов'язувався прийняти у тимчасове платне користування нежитлове приміщення, загальною площею 200 кв.м, розташоване за адресою: м. Київ, площа Дружби Народів, 6, літера Н (далі - нежитлове приміщення, об'єкт суборенди/оренди).

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору об'єкт суборенди надається суборендареві для розміщення та функціонування в ньому магазину «Космо» з метою реалізації населенню асортименту косметики, парфумерії, побутової хімії та інших непродовольчих та продовольчих товарів. Цільове призначення об'єкту: торгівельне приміщення.

Об'єкт суборенди вважається переданим в оренду після підписання Акта прийому-передачі. Об'єкт суборенди має бути переданий від суборендодавця суборендарю не пізніше 5 календарних днів з дня укладення договору оренди (п.п. 3.3., 3.4 договору).

Цей договір, згідно з п. 4.1, набуває чинності з моменту його підписання сторонами. Строк суборенди за цим договором включно складає 12 календарних місяців та починає відраховуватись з дати підписання сторонами Акту прийому-передачі об'єкта суборенди.

Відповідно до п. 5.2 договору суборендна плата за суборенду об'єкта, з урахуванням її індексації, за один місяць складає в період з 01.10.2016 по 31.03.2017 включно - 650,00 грн за 1 кв.м об'єкту оренди без ПДВ.

Згідно з п. 5.7 договору суборендар сплачує суборендодавцю суборендну плату за останній місяць суборенди за цим договором, яка складає 130 000,00 грн, не пізніше ніж 10 календарних днів з моменту підписання цього договору.

Сторони дійшли згоди, що суборендар сплачує суборендодавцю суборенду за останній місяць суборенди згідно п. 5.7 доплату в розмірі 63 882,01 грн з врахуванням залишку сплаченої суборендної плати за останній місяць згідно договору суборенди № 15/10 від 15.10.2013 в сумі 66 117,99 грн (п. 5.8 договору).

Положеннями п. 7.1.3 договору на суборендаря покладений обов'язок своєчасно та в повному обсязі здійснювати суборендні платежі.

З матеріалів справи вбачається та визнається обома сторонами, що на виконання умов договору позивач перерахував відповідачеві грошові кошти на загальну суму 390 000,00 грн, а саме:

- авансовий платіж за останній місяць оренди в загальній сумі 130 000,00 грн, що сформований у вказаному розмірі відповідно до п. 5.8 договору з платежу в сумі 66 117,99 грн, сплаченого згідно попереднього договору суборенди за платіжним дорученням № 30454 від 24.10.2013 на суму 108 080,00 грн (а.с. 33) та доплати в сумі 63 882,01 грн, перерахованої за платіжним дорученням № 27149 від 28.09.2016 (а.с. 34);

- орендну плату за грудень 2016 року в сумі 130 000,00 грн, що складається з оплати за період з 01.12.2016 по 14.12.2016 у розмірі 58 709,70 грн та за період з 15.12.2016 по 31.12.2016 у розмірі 71 290,03 грн, перерахованих за платіжним дорученням № 33009 від 25.11.2016 (а.с. 35);

- орендну плату за січень 2017 року в сумі 130 000,00 грн, перерахованих за платіжним дорученням № 34817 від 12.12.2016 (а.с. 36).

Таким чином, зважаючи на призначення платежів, вказаних у зазначених вище платіжних дорученнях, судом першої інстанції було встановлено, що позивач виконав свої зобов'язання за договором перед відповідачем та сплатив орендну плату за грудень 2016 року, січень 2017 року, а також авансовий платіж за останній місяць користування об'єктом оренди.

Як стверджує позивач, 15.12.2016 комплекс будівель, у якому розташовувалось орендоване позивачем нежитлове приміщення, був зруйнований шляхом примусового демонтажу невідомими особами, у зв'язку з чим послуги з оренди протягом оплаченого ним періоду позивачеві надані не були.

У зв'язку з зазначеним ТОВ «Суматра-ЛТД» направило ФОП Мегделіною Леоніду проект додаткової угоди від 15.12.2016 до договору суборенди нежитлового приміщення № 20/09/2016 від 20.09.2016, положеннями якої позивач пропонував відповідачеві врегулювати правовідносини сторін з оренди за наслідками загибелі об'єкта оренди і неможливості використання сплачених сум згідно їх призначення (а.с. 41), а також лист № 15/12/5 від 15.12.2016 з вимогою повернути грошові кошти, сплачені позивачем як суборендна плата за період з 15.12.2016 по 31.12.2016 (71 290,03 грн), суборендна плата за січень 2017 року (130 000,00 грн) та авансовий платіж за останній місяць оренди (130 000,00 грн) (а.с. 42).

Вказані лист та додаткова угода були отримані відповідачем 26.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 43).

Місцевим господарським судом встановлено, що відповідач вищевказану додаткову угоду не підписав, проте повернув позивачеві частину грошових коштів на загальну суму 21 500,00 грн, що підтверджується платіжними дорученнями № 134 від 19.04.2017, № 136 від 17.05.2017, № 138 від 30.06.2017, № 145 від 13.11.2017 (а.с. 37-40).

У зв'язку з тим, що починаючи з 15.12.2016 позивач не міг користуватись орендованим майном, а відповідач повернув йому лише частину сплачених грошових коштів, позивач звернуся до суду з даним позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ТОВ «Суматра-ЛТД», а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами у даній справі, колегія суддів зазначає, що укладений між сторонами правочин за своїм змістом та правовою природою є договором піднайму, до якого відповідно до ч. 3 ст. 774 ЦК України застосовуються положення про договір найму.

Згідно зі ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.

До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом (ч. 6 ст. 283 ГК України).

Положеннями ч. 3 ст. 285 ГК України на орендаря покладений, зокрема, обов'язок своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.

Згідно з ч. 1 ст. 286 ГК України орендна плата - це фіксований платіж, який орендар сплачує орендодавцю незалежно від наслідків своєї господарської діяльності. Розмір орендної плати може бути змінений за погодженням сторін, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі загибелі (знищення) об'єкта оренди. Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Пунктом 11.2 договору сторони також передбачили, що його дія достроково припиняється, зокрема, у разі загибелі об'єкту оренди.

Згідно з ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Враховуючи вищевказані приписи законодавства та умови договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з моменту загибелі орендованого приміщення (15.12.2016) позивач звільняється від сплати орендної плати, а також від обов'язку сплатити авансовий платіж за останній місяць користування орендованим приміщенням, оскільки договір припинив свою дію з 15.12.2016.

Отже, сплачені позивачем грошові кошти за період з 15.12.2016 по 31.12.2016 у розмірі 71 290,03 грн, за січень 2017 року в розмірі 130 000,00 грн та авансовий платіж за останній місяць оренди в розмірі 130 000,00 грн підлягають поверненню позивачеві за вирахуванням раніше повернутих відповідачем сум.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту загибелі об'єкта оренди, а судом прийняті недостовірні докази на підтвердження даної обставини, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

При цьому, обов'язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

На підтвердження факту загибелі об'єкта оренди позивачем були надані суду першої інстанції роздруківки з інтернет-ресурсів, фото- та відеоматеріали, нотаріально-засвідчені заяви свідків, з яких вбачається, що 15.12.2016 комплекс будівель, у якому розташовувалось орендоване позивачем нежитлове приміщення (магазин «Космо»), було зруйноване шляхом примусового демонтажу невідомими особами.

Вказані обставини також встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 18.05.2017 у справі № 910/5077/17, яке набрало законної сили.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у строк, встановлений судом для подання відзиву на позовну заяву, а крім того, під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанцій, відповідач не подав суду заперечень щодо факту загибелі 15.12.2016 об'єкта оренди, а також доказів, що спростовували б дану обставину.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК України, якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

Крім того, матеріали справи, а саме, надані позивачем платіжні доручення (а.с. 37-40) свідчать про визнання відповідачем факту загибелі об'єкта оренди, з огляду на здійснення ним часткового повернення передоплати за оренду нежитлового приміщення згідно договору № 20/09/2016 від 20.09.2016 після отримання вищевказаної вимоги позивача (а.с. 42-43).

Водночас, апелянтом не обґрунтовано та не доведено, що вказані грошові кошти були перераховані з інших підстав, ніж ті, що прямо вказані у призначенні платежу, а саме, часткове повернення передоплати за оренду нежитлового приміщення за адресою: м. Київ, пл. Дружби Народів, 6-Н.

Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі, якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення. Оскільки статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому, якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою. Подання ж кредитором позовної заяви, адресованої господарському суду (а не боржнику) і надіслання останньому як відповідачеві копії такої заяви є складовими судової процедури, а не цивільних правовідносин, і відповідні дії не можуть розглядатися як вимога у розумінні зазначеної норми ЦК України

Як вбачається з матеріалів справи та зазначено вище, листом №15/12/5 від 15.12.2016 ТОВ «Суматра-ЛТД» направило ФОП Мегделіною Леоніду вимогу про повернення грошових коштів на загальну суму 331 290,03 грн, яка була отримана відповідачем 26.12.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 42-43).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив, що у відповідності до приписів ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідач зобов'язаний був повернути позивачеві грошові кошти у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, тобто до 03.01.2017 (включно).

Однак, з огляду на те, що відповідач лише частково виконав дану вимогу, перерахувавши на рахунок позивача 21 500,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 37-40), заборгованість ФОП Мегделіною Леоніда перед ТОВ «Суматра-ЛТД» становить 309 790,03 грн (331 290,03 грн - 21 500,00 грн).

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Відповідно до положень чинного в Україні законодавства авансом є грошова сума, яку перераховують згідно з договором наперед у рахунок майбутніх розрахунків за товари (роботи, послуги), які мають бути отримані (виконані, надані). Тобто, у разі невиконання зобов'язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.

З огляду на те, що договір суборенди нежитлового приміщення № 20/09/2016 від 20.09.2016 припинив свою дію у зв'язку з загибеллю об'єкта суборенди, враховуючи звернення позивача з вимогою до відповідача про повернення грошових коштів, сплачених в якості авансових платежів, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що позовна вимога ТОВ «Суматра-ЛТД» про стягнення з ФОП Мегделіною Леоніда основного боргу в розмірі 309 790,03 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача інфляційну складову боргу в розмірі 40 674,54 грн та 3% річних в сумі 9 054,24 грн, нарахованих за період з 30.12.2016 по 14.12.2017.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи прострочення відповідачем виконання грошового зобов'язання, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є правомірними.

Разом з тим, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційної складової боргу та 3% річних, з огляду на невірно визначений початок періоду прострочення, суд першої інстанції правильно встановив, що розмір інфляційної складової боргу становить 39 036,44 грн, тобто є меншим ніж заявлено позивачем до стягнення, а розмір 3% річних становить 9 162,17 грн, тобто є більшим ніж заявлено позивачем до стягнення.

Таким чином, з відповідача підлягають стягненню 3% річних у розмірі, визначеному позивачем - 9 054,24 грн, а інфляційна складова боргу в розмірі, визначеному судом - 39 036,44 грн. У задоволенні інфляційної складової боргу в сумі 1 638,10 грн необхідно відмовити.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищенаведені обставини справи, колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог частково, а саме, стягнення з ФОП Мегделіною Леоніда на користь ТОВ «Суматра-ЛТД 309 790,03 грн основного боргу, 39 036,44 грн інфляційної складової боргу та 9 054,24 грн 3% річних. У задоволенні іншої частини позову необхідно відмовити.

З огляду на викладене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарським судом міста Києва від 15.02.2018 у справі №910/22604/17 прийнято з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують, у зв'язку з чим оскаржуване рішення має бути залишеним без змін, а апеляційна скарга ФОП Мегделіною Леоніда - без задоволення.

Судові витрати за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, у зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, на підставі статті 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. ст. 253-255, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Мегделіною Леоніда на рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі №910/22604/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.02.2018 у справі №910/22604/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи №910/22604/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Повний текст постанови складено 11.05.2018.

Головуючий суддя А.О. Мальченко

Судді С.Я. Дикунська

Г.А. Жук