ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018р. Справа №914/438/17

місто Львів

За позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі»,

м. Новояворівськ,

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», м. Київ,

про: визнання договору поруки недійсним.

Суддя Синчук М.М.

за участю секретаря судового засідання Карась Х.

Представники учасників процесу:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився.

На розгляд Господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним.

Ухвалою суду від 06.03.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 20.03.2017 р.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

На розгляд господарського суду Львівської області подано позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору поруки недійсним. Ухвалою суду від 06.03.2017 р. порушено провадження у справі, позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено на 20.03.2017 р.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

Ухвалою суду від 26.04.2017 р. призначено у справі №914/438/17 судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, для вирішення експерту поставлено наступне запитання: Чи підпис від імені ОСОБА_1 на кожному аркуші договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» виконано ОСОБА_1, чи іншою особою? Провадження у справі зупинено.

Рух справи відображено в попередніх ухвалах суду.

На розгляд господарського суду Львівської області надійшов Висновок експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.12.2017 р. №5011 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/438/17, згідно якого підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в рядках «підпис, М.П» перед друкованим записом «(ОСОБА_1.)» у нижній правій частині кожного з дев'яти аркушів Договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», виконані ОСОБА_1.

У зв'язку з набранням чинності Господарським процесуальним кодексом України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законних актів» від 03.10.2017 р. №2147 - VIII, та згідно п. 9 Розділу XI Перехідних положень вказаного нормативного акту, справи у судах перших та апеляційних інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою суду від 05.01.2018 р. провадження у справі поновлено, розгляд справи призначено на 24.01.2018 р.

Ухвалою суду від 24.01.2018 р. розгляд справи відкладено на 05.03.2018 р.

У зв'язку з перебуванням судді Синчук М.М. у відрядженні, розгляд справи 05.03.2018 р. не відбувся. Ухвалою суду від 12.03.2018 р. строк підготовчого провадження у справі продовжено на 30 днів. Розгляд справи відкладено на 26.03.2018 р.

Ухвалою суду від 26.03.2018 р. закрито підготовче провадження у справі №914/438/17. Розгляд справи №914/438/17 по суті призначено на 25.04.2018 р.

В судове засідання 25.04.2018 р. представники сторін не з'явились, незважаючи на те, що були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи судом.

Так, за змістом ст. 42 Господарського процесуального кодексу України прийняття участі у судовому засіданні є правом учасників справи. При цьому, норми вказаної статті зобов'язують учасників справи добросовісно користуватись належними їм процесуальними правами.

Статтею 202 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

1.Позиція позивача.

Позовні вимоги позивача обґрунтовуються наступним. Позивач просить суд визнати недійсним з моменту укладення Договір поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», оскільки Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви - Меблі» ОСОБА_1 повідомив, що підписи, які виконані на оспорюваному договорі поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08 від його імені, йому не належать, та заперечив факт укладення ним спірного правочину. 28.02.2017 р., ознайомившись із матеріалами справи №5015/3292/12 позивачу стало відомо про існування оспорюваного Договору.

2.Позиція відповідача.

Щодо позовних вимог заперечив в повному обсязі, з підстав наведених у відзиві на позовну заяву, вказав, що відповідачем долучено до матеріалів справи копію Протоколу Загальних зборів учасників ТОВ «Мальви-Меблі» від 25.03.2011 року, оскільки перед укладенням договору поруки Банк перевіряв повноваження підписанта. Долучив до матеріалів справи довідку про установчі документи та органи управління, підписана Генеральним директором «Мальви-Меблі» ОСОБА_1, згідно якої Позивач підтверджує достовірність, правдивість та точність наданої ним інформації, що були підписані та/або надані ТОВ «Мальви-Меблі» до ПАТ «Універсал Банк» з метою виконання своїх зобов'язань та/або інших осіб перед ПАТ «Універсал Банк», укладення відповідних договорів з ПАТ «Універсал Банк» та усвідомлює відповідальність згідно із чинним законодавством, передбачену за надання завідомо неправдивої інформації та за заподіяння шкоди шляхом обману та зловживання довірою, зокрема, ознайомлений зі статтями 190, 192, 222 Кримінального кодексу України. Також, сумніви Позивача щодо справжності підпису Генерального директора ТОВ «Мальви-Меблі» на Договорі поруки не може бути прийнято до уваги, оскільки підпис на Договорі поруки скріплений печаткою Позивача. Крім того, відповідач зазначив, що позивач не посилається на незаконне використання печатки товариства, на наявність службового розслідування за фактом незаконного використання печатки. Відсутні також докази звернення позивача до правоохоронних органів стосовно обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог. Подав заяву про застосування строку позовної давності вх. 12492/17 від 03.04.2017р.

2. Обставини встановлені судом.

Публічне акціонерне товариство "Універсал Банк" є правонаступником відкритого акціонерного товариства "Універсал банк", що підтверджується статутом ПАТ "Універсал Банк" (затвердженим загальними зборами акціонерів ВАТ "Універсал Банк", протокол №2-2009 від 22.06.2009 р.) та свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи №479981 від 08.07.2009 р.

Між відкритим акціонерним товариством "Універсал банк" і товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство Мальви ЛТД" укладено кредитний договір №166/08 від 25.06.2008 р. (надалі - Кредитний договір). За умовами цього договору банк (відповідач у справі) зобов'язується надавати позичальнику (позивач у справі), а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в сумі, що дорівнює 800 000,00 доларів США (еквівалент 3 879 760,00 грн. за курсом НБУ на день укладення) у порядку і на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2.2 Кредитного договору встановлено строк повернення кредиту - не пізніше 24.06.2013 р.

Між Банком і товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви-Меблі" укладено договір поруки №SU-04-166/08 від 31.03.2011 р. (надалі - Договір поруки). За умовами цього договору поручитель (позивач у справі) зобов'язується перед кредитором (відповідач у справі) відповідати за невиконання боржником - ТОВ Підприємство Мальви ЛТД" () усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Договір поруки підписаний зі сторони поручителя - Генерального директора ТОВ «Мальви-Меблі» ОСОБА_1 та скріплений печаткою Позивача.

Ухвалою суду від 26.04.2017 р. призначено у справі №914/438/17 судову почеркознавчу експертизу, для вирішення експерту поставлено наступне запитання: Чи підпис від імені ОСОБА_1 на кожному аркуші договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» виконано ОСОБА_1, чи іншою особою?

Висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.12.2017 р. №5011 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/438/17, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в рядках «підпис, М.П» перед друкованим записом «(ОСОБА_1.)» у нижній правій частині кожного з дев'яти аркушів Договору поруки від 31.03.2011 року №SU-04-166/08, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», виконані ОСОБА_1.

Дослідивши наявні матеріали справи, оцінюючи надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч.2 ст.4 Господарського процесуального кодексу України).

Статтею 20 Господарського кодексу України передбачено, що кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

Захист цивільних прав та інтересів судом здійснюється у спосіб встановлений законом або договором.

Перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів визначається ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України, до яких, зокрема, відноситься визнання правочину недійсним. Аналогічні положення містить ст.20 Господарського кодексу України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 Цивільного кодексу України).

За приписом ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (ст.217 Цивільного кодексу України).

З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

За загальним правилом статті 217 Цивільного кодексу України правочин не може бути визнаний недійсним, якщо законові не відповідають лише окремі його частини і обставини справи свідчать про те, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної його частини. У такому разі господарський суд може визнати недійсною частину правочину. Недійсними частини правочину визнаються за загальними правилами визнання правочинів недійсними із застосуванням передбачених законом наслідків такого визнання. Якщо недійсна частина правочину виконана будь-якою із сторін, господарський суд визначає наслідки такої недійсності залежно від підстави, з якої вона визнана недійсною (п.2.11 Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними»).

Пунктом 2.1. Постанови №11 від 29.05.2013р. Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними» визначено, що вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків.

Відповідно до статей 215 та 216 Цивільного кодексу України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

За змістом Постанови №9 від 06.11.2009р. Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 3 ст. 162 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову.

За таких обставин, приймаючи до уваги положення Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та Господарського процесуального кодексу України, позивачем при зверненні до суду з вимогами про визнання пункту договору недійсним повинно бути доведено наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угод (їх частин) недійсними.

Як вказувалось вище, обґрунтовуючи наявність підстав для визнання недійсним Договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08, позивач посилався на те, що останній підписаний не від імені позивача, підпис на договору керівнику позивача не належать, та заперечив факт укладення ним спірного правочину.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання недійсними договору поруки не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

Згідно зі статтею 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до статті 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель зобов'язується перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Як встановлено судом, між відкритим акціонерним товариством "Універсал банк" і товариством з обмеженою відповідальністю "Підприємство Мальви ЛТД" укладено кредитний договір №166/08 від 25.06.2008 р. (надалі - Кредитний договір). За умовами цього договору банк (відповідач у справі) зобов'язується надавати позичальнику (позивач у справі), а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку строковий кредит в сумі, що дорівнює 800 000,00 доларів США (еквівалент 3 879 760,00 грн. за курсом НБУ на день укладення) у порядку і на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2.2 Кредитного договору встановлено строк повернення кредиту - не пізніше 24.06.2013 р.

Між Банком і товариством з обмеженою відповідальністю "Мальви-Меблі" укладено договір поруки №SU-04-166/08 від 31.03.2011 р. (надалі - Договір поруки). За умовами цього договору поручитель (позивач у справі) зобов'язується перед кредитором (відповідач у справі) відповідати за невиконання боржником - ТОВ Підприємство Мальви ЛТД" () усіх його зобов'язань перед кредитором, що виникли з Кредитного договору, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Висновком експерта Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз від 14.12.2017 р. №5011 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами господарської справи №914/438/17, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1, розташовані в рядках «підпис, М.П» перед друкованим записом «(ОСОБА_1.)» у нижній правій частині кожного з дев'яти аркушів Договору поруки від 31.03.2011 року №SU-04-166/08, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» та Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк», виконані ОСОБА_1.

Позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів в підтвердження наявності підстав для визнання Договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08 недійсним.

Приписами ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно із ст. ст. 78, 79 Господарського процесуального кодексу України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» вимог про визнання недійсним з моменту укладення Договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє в задоволенні позову заявленого Товариством з обмеженою відповідальністю «Мальви-Меблі» до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним з моменту укладення Договору поруки від 31.03.2011 року № SU-04-166/08.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем заявлено клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 57).

У постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013р., №10 "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" зазначено, що перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Право на задоволення позову або право на позов у матеріальному розумінні - це право позивача вимагати від суду задоволення позову. Зі спливом позовної давності особа втрачає право на позов саме в матеріальному розумінні. Отже, сплив позовної давності є підставою для відмови у позові. Однак, правила про позовну давність відповідно до ст. 267 ЦК України мають застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого суб'єктивного права. У випадках відсутності такого права або коли воно не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а у зв'язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Таким чином, для застосування строку позовної давності суд повинен встановити правомірність звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

З огляду на викладене, дослідивши фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження, надавши правову кваліфікацію відносинам сторін і виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, правових норм, які підлягають застосуванню, та матеріалів справи, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності, оскільки в позові відмовлено в зв'язку з необґрунтованістю позовних вимог.

Відповідно до статті 129 ГПК України у разі відмови в позові, судові витрати покладаються судом на позивача.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 165 ГПК України, відзив повинен містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести в зв'язку із розглядом справи.

Відповідно до абз. 2 п. 1 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування розділу VI ГПК України» від 21.02.2013 року, до інших витрат у розумінні ГПК відносяться, зокрема: суми, які підлягають сплаті особам, викликаним до господарського суду для дачі пояснень з питань, що виникають під час розгляду справи; витрати сторін та інших учасників судового процесу, пов'язані з явкою їх або їхніх представників у засідання господарського суду, за умови, що таку явку судом було визнано обов'язковою.

Ухвалами від 26.05.2017 року, від 05.01.2018 року явка представника ПАТ «Універсал Банк» визнана судом обов'язковою. Витрати Банку на забезпечення явки представника складають 1 031,14 грн, що підтверджується долученими до матеріалів справи електронними документами на придбання квитків.

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 232, 233,236, 237, 238, 239, 240, 241 ГПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

2. Судові витрати за позовною заявою залишити за позивачем.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мальви - Меблі» (81053, м. Новояворівськ, вул. Привокзальна, 3 ідентифікаційний код 13835835) на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19, ідентифікаційний код 21133352) 1031,14 грн судових витрат.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно ч.1 ст.256 та п.п.17.5 пункту 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу Україниапеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Синчук М.М.