РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.05.2018Справа № 910/1248/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція"

(м. Житомир)

До Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю (м. Київ)

Про стягнення 220667,75 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники учасників судового процесу:

Від позивача: Вірьовкін О.І.

Від відповідача: Случак О.О.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Фірми "Т.М.М." - Товариства з обмеженою відповідальністю про стягнення 220667,75 грн.

Крім того позивач просить суд покласти на відповідача витрати по сплату судового збору в сумі 3310,17 грн. та витрати на відрядження до міста Києва представника в сумі 2500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем позивачу було завдано збитки у вигляді упущеної вигоди на суму 220667,75 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.02.18. відкрито провадження у справі № 910/1248/18 та призначено підготовче засідання у справі на 13.03.18.

07.03.18. відповідачем через відділ діловодства суду було подано письмовий відзив на позовну заяву, в якому він проти позову заперечує з підстав порушення договірних зобов'язань саме позивачем, та викладає власні доводи в обґрунтування недоведеності понесення позивачем збитків та їх розміру.

Крім того, відповідач вказує, що розмір витрат, які він передбачає понести в зв'язку з розглядуваним спором становить 50,00 грн. на поштові пересилання.

В судовому засіданні 13.03.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви в підготовчому засіданні до 29.03.18.

19.03.18. позивачем було подано відповідь на відзив, в якій він вказує, що відзив відповідача є необґрунтованим, заперечення безпідставними, та додає до відповіді доказ.

29.03.18. відповідачем подано заперечення, в яких вказує, що позивач не надав доказів продажу металоконструкцій за договором іншій особі.

29.03.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи № 910/1248/18 до судового розгляду по суті на 26.04.18.

В судовому засіданні 26.04.18. судом без виходу до нарадчої кімнати постановлено ухвалу про оголошення перерви до 08.05.18.

При розгляді справи по суті судом було заслухано вступне слово позивача та відповідача, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні 08.05.18. позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 08.05.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач наголошує на тому, що ним для відповідача було виготовлено продукцію за Договором № 27/10/2016 від 27.10.16. на виготовлення та поставку продукції на суму 511 382,50 грн., з яких відповідачем було оплачено лише 180 223,11 грн., а продукцію на суму 331 159,39 грн. не було оплачено, а також, що відповідач відмовився прийняти таку продукцію та підписати акти, у зв'язку з чим позивач був змушений продати виготовлені для позивача за Договором металоконструкції як брухт третій особі на суму 111 481,64 грн. Внаслідок вказаного, за твердженням Товариства з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" він поніс збитки у вигляді упущеної вигоди в сумі 220 677,75 грн., що і зумовило його звернення з даним позовом до суду.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

На підставі аналізу змісту Договору суд дійшов висновку, що за своєю правовою природою він є договором підряду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

27.10.16. між позивачем (Виконавець) та відповідачем (Замовник) було укладено Договір № 27/10/2016 на виготовлення та поставку продукції (далі - Договір), за умовами якого (п. 1.1) Замовник доручає, а Виконавець приймає на себе зобов'язання виготовити металоконструкції (далі - Продукція) та передати її Замовнику, а Замовник зобов'язується прийняти виготовлену Продукцію та здійснити її оплату відповідно до умов Договору.

Пунктами 4.1.1, 4.1.2 Договору сторони погодили, що аванс в розмірі 75% від орієнтовної суми Договору складає 1106250,00 грн. з ПДВ та перераховується Замовником на поточний рахунок Виконавця протягом 3 днів з дати підписання Договору. Остаточний розрахунок 25% 368 750,00 грн. з ПДВ за виготовлені металоконструкції здійснюється змовником протягом 3 днів по факту отримання кожної машинної партії продукції.

Орієнтовна вартість Договору на момент його підписання становить 1475000,00 грн. з ПДВ (п. 2.2 Договору).

За матеріалами справи встановлено, що 02.11.16. та 09.11.16. відповідачем позивачу було сплачено аванс за Договором на загальну суму 1 294 250,00 грн. (1 106250,00 + 188 000,00).

Позивачем за період з 05.12.16. по 18.01.17. було поставлено Продукцію на загальну суму 1 230 621,95 грн., за яку відповідачем за період з 13.12.16. по 22.12.16. (без врахування вже сплаченого авансу) було сплачено позивачу 1 410 845,05 грн., тобто станом на 16.12.16. переплата відповідача склала 180 223,10 грн.

Крім вказаного до матеріалів справи позивачем подано лише видаткову накладну № РН-0000005 від 19.01.17. на суму 248 330,96 грн., яка не підписана відповідачем.

При цьому позивач вказує на те, що також відповідачем не прийнято Продукцію за видатковою накладною № РН-0000004 від 19.01.17. на суму 263 051,46 грн., однак такої видаткової накладної до матеріалів справи не надає, як і не надає в обґрунтування свої доводів доказів відмови позивача від прийняття Продукції за Договором на суму 248 330,96 грн. та 263 051,46 грн.

Виконавець письмово повідомляє Замовника про готовність Продукції до відвантаження не пізніше, ніж за 2 робочі дні до запланованої дати відвантаження (п. 6.11 Договору).

Доказів повідомлення відповідача про готовність відвантажити виготовлену продукцію на суму 248 330,96 грн. та 263 051,46 грн. позивачем так само не подано.

В березні та квітні 2017 року позивач направив Замовнику претензії з пропозиціями отримати Продукцію та оплатити її вартість.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" в обґрунтування позовних вимог посилається на приписи ч. 5 ст. 853 ЦК України, положеннями якої унормовано, що якщо замовник протягом одного місяця ухиляється від прийняття виконаної роботи, підрядник має право після дворазового попередження продати результат роботи, а суму виторгу, з вирахуванням усіх належних підрядникові платежів, внести в депозит нотаріуса, нотаріальної контори на ім'я замовника, якщо інше не встановлено договором.

Однак, як відзначалось судом, доказів ухиляння відповідача від прийняття Продукції за Договором до матеріалів справи позивачем не подано, як і не подано доказів на яку саме суму таку Продукцію позивачем було виготовлено.

Відповідно до вимог ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов'язання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності.

Для застосування такої міри відповідальності потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Слід довести, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи - безумовним наслідком такої протиправної поведінки.

Наведеної правової позиції дотримується Верховний Суд України при здійсненні касаційного перегляду судових рішень у справах про відшкодування збитків (постанова Верховного Суду України у справі № 42/266-6/492 від 30.05.2006 р.).

Відповідно до ч. 4 ст. 623 ЦК України при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були би ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов'язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання, зроблені з цією метою приготування.

При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватись тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов'язання було виконано належним чином. Розмір упущеної вигоди повинен визначатися з урахуванням часу, протягом якого тривали протиправні дії відповідача, розумних витрат на отримання доходів, які кредитор поніс би, якби не відбулося порушення права.

В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач зобов'язаний був продати Продукцію за Договором у кількості 17,335 т саме як металобрухт, та виключно контрагенту, зазначеному в актах приймання металів чорних (вторинних) та саме за вказаною в таких актах ціною.

При цьому, з доданих до позовної заяви актів приймання металів чорних (вторинних) не вбачається за можливе дійти висновку, що на металобрухт було здано саме Продукцію за Договором, вага металобрухту по означеним актам (18,51 т) є більшою, ніж за твердженням позивача вага неприйнятої відповідачем Продукції (17,335 т).

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, позивачем не доведено понесення ним збитків та саме у вказаному Товариством з обмеженою відповідальністю "Север-Сталь Конструкція" розмірі, та протиправних дій відповідача шляхом відмови від прийняття виготовленої позивачем Продукції.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналогічні положення містяться у ч. 2 ст. 20 Господарського кодексу України.

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України та ст. 20 Господарського кодексу України визначено основні способи захисту цивільних прав та інтересів.

З огляду на положення зазначених норм та принцип диспозитивності у господарському судочинстві, позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).

Враховуючи вищевикладене, з наведеного вбачається, що до господарського суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Разом з тим, звертаючись до господарського суду, позивач вказує у позовній заяві предмет та підстави позову, тобто, самостійно визначає, яке його право, на його суб'єктивну думку, є порушеним, та в який спосіб належить здійснити судовий захист порушеного права.

Натомість, вирішуючи спір, судам належить з'ясувати наявність порушеного права позивача та відповідність обраного ним способу захисту порушеного права способам, визначеним у законодавстві.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

При цьому, господарський суд зазначає, що під порушенням права слід розуміти такий стан суб'єктивного права, при якому воно зазнавало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок якого суб'єктивне право уповноваженої особи зазнало зменшення або ліквідації як такого. Порушення права пов'язане з позбавленням його носія можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Обставини, на які посилається позивач не свідчать про наявність у нього порушеного суб'єктивного права з боку відповідача станом на момент розгляду даної справи та прийняття рішення.

Таким чином, вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 4 ст. 129 ГПК України).

Витрати по сплаті судового збору відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на позивача.

Позивачем подано розрахунок судових витрат, які він просить покласти на відповідача, а саме витрати на відрядження до міста Києва представника в сумі 2500,00 грн.

Відповідачем надано подано розрахунок судових витрат, які він просить покласти на позивача, а саме 50 грн. на поштові пересилання.

Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Доказів про понесені позивачем та відповідачем судові витрати ними до матеріалів справи не подано, як і не заявлено про подання таких доказів протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду.

З огляду на вказане заявлені позивачем судові витрати в сумі 2500,00 грн. та заявлені відповідачем судові витрати в сумі 50,00 грн. відшкодуванню та поверненню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення, відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 18.05.18.

Суддя Т.М. Ващенко