КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. Справа№ 910/20999/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Алданової С.О.

суддів: Мартюк А.І.

Ткаченка Б.О.

секретар судового засідання Шмиговська А.М.

за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання

розглянувши матеріали апеляційної скарги Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор»

на рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 р.

у справі №910/20999/17 (суддя Смирнова Ю.М.)

за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь»

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт»

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1) Національний банк України

2) Публічне акціонерне товариство «Уманьавтодор»

3) ОСОБА_2

про визнання правочинів недійсними

ВСТАНОВИВ :

Публічне акціонерне товариство «Банк «Київська Русь» звернулось до господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Екс-Райт» про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрованого за №248; визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрованого за №249; визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 р.; визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 р.; визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 р.; визнання недійсним договору про відступлення права вимог від 30.01.2015 р. за договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 р.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні договори відступлення прав вимоги за договорами забезпечення укладені на виконання договору факторингу, а рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. по справі №910/13192/16 вказаний договір факторингу було визнано недійсним. З огляду на наведене, позивач на підставі ст. 216 ЦК України вважає, що договори забезпечення є недійсними у зв'язку з недійсністю договору факторингу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.11.2017 р. залучено до участі у справі Національний банк України, ПАТ «Уманьавтодор» та ОСОБА_2 в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача.

Рішенням господарського суду міста Києва від 28.02.2018 р. позов задоволено повністю. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. зареєстрований в реєстрі за №248, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р., посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №249, укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 р., укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 р., укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 р., укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги від 30.01.2015 р. за договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 р., укладений між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт». Стягнуто з ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» на користь ПАТ «Банк «Київська Русь» судовий збір у розмірі 9600,00 грн.

Рішення мотивоване тим, що враховуючи, що договори відступлення прав вимоги за договорами забезпечення укладені на виконання Договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015 р., який за рішенням суду визнано недійсним, а також враховуючи, що спірні договори укладені без надання на це згоди Національного банку України як заставодержателем за договором застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 р. (що є порушенням ст. 586 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про заставу» та п. 3.4.5. договору застави). Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання спірних договорів забезпечення недійсними є обґрунтованими.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ПАТ «Уманьавтодор» звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, їх недоведеністю та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Представник позивача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, позов задовольнити. Вважає, що рішення суду першої інстанціє є законним, обґрунтованим, прийняте з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідає обставинам справи та ухвалене у відповідності до вимог чинного законодавства України. Позивачем долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судовому засіданні повністю підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі ПАТ «Уманьавтодор», просив скаргу задовольнити, рішення скасувати, в позові відмовити. Вважає, що припинення зобов'язань ПАТ «Уманьавтодор» за кредитним договором та припинення договорів забезпечення, не вбачається порушення прав позивача укладення оспорюваних ним договорів.

Представник Національного банку України в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити в її задоволенні, рішення залишити без змін. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Представником Національного банку України долучено до матеріалів справи відзив на апеляційну скаргу.

Представники ПАТ «Уманьавтодор» та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.

Представники сторін та третіх осіб були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. Судова кореспонденція була направлена сторонам у справі та третім особам на адреси, що містяться в матеріалах справи та в апеляційній скарзі.

Враховуючи те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, а строки розгляду апеляційної скарги обмежені ст. 273 ГПК України, колегія суддів, вважає можливим здійснити перевірку рішення суду першої інстанції у даній справі в апеляційному порядку без участі представників ПАТ «Уманьавтодор» та ОСОБА_2, оскільки відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів зазначає, що ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 р. по даній справі явка сторін у судове засідання обов'язковою не визнавалась.

Зважаючи на те, що неявка представників ПАТ «Уманьавтодор» та ОСОБА_2 не перешкоджає всебічному, повному та об'єктивному розгляду всіх обставин справи, апеляційний господарський суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача та третьої особи 1, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

20.07.2010 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (Банк) та ПАТ «Уманьавтодор» (позичальник) було укладено кредитний договір №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті).

22.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» як клієнтом та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» як фактором підписано договір факторингу №6082-20/15-7 (далі - Договір факторингу).

За вказаним договором факторингу ПАТ «Банк «Київська Русь» передало ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» право вимоги за кредитним договором №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010 р., який укладено між ПАТ «Банк «Київська Русь» та ПАТ «Уманьавтодор».

Відповідно до п.п. 2.1, 2.2 договору факторингу. в порядку та на умовах, визначених цим договором, клієнт передає (відступає) на користь фактора, а фактор набуває право вимоги до боржника за кредитним договором і зобов'язується сплатити клієнту суму, визначену в п. 3.1 цього договору, на умовах, визначених цим договором. За цим договором клієнт відступає право вимоги до боржника за кредитним договором факторові, внаслідок чого клієнт передає, а фактор одержує право вимагати від боржника належного виконання всіх зобов'язань за кредитним договором.

Згідно п. 2.3 договору факторингу, даним договором сторони домовились, що разом з відступленням права вимоги за кредитним договором, клієнт відступає факторові права вимоги за договором забезпечення, яким забезпечується виконання боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, а саме:

- договір застави №48872-49.12 від 13.06.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №195;

- договір іпотеки №48870-49.12 від 13.06.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №194;

- договір застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 р. (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником;

- договір поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 р. (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та ОСОБА_2;

- договір застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 р. (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником;

- договір застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 р. (зі змінами та доповненнями), укладений між клієнтом та боржником (далі - договори забезпечення).

02.02.2015 р. між ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» та ПАТ «Банк «Київська Русь» підписано Акт приймання-передачі права вимоги за договором факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015 р., відповідно до якого клієнт передає (відступає) право вимоги до ПАТ «Уманьавтодор» за кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010 р. з додатковими угодами та додатками до нього, укладений між клієнтом та ПАТ «Уманьавтодор», фактору, а фактор цим приймає права вимоги.

На виконання вимог п. 2.3 договору факторингу, 30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) були укладені договори про відступлення права вимоги за договорами забезпечення, якими забезпечується виконання зобов'язань за кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010 р.

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №248, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за договором застави №48872-49.12 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та ПАТ «Уманьавтодор» (як заставодавцем), та посвідченим 13.06.2013 р. приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №195.

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний іпотекодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий іпотекодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Постол Н.І. та зареєстрований в реєстрі за №249, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає (передає), а новий іпотекодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному іпотекодержателю право вимоги за договором іпотеки №48870-49.12 (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним іпотекодержателем та ПАТ «Уманьавтодор» (як іпотекодавцем), та посвідченим 13.06.2013 приватним нотаріусом Уманського міського нотаріального округу Черкаської області Марченко Н.М., зареєстрований за №193.

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за договором застави рухомого майна (обладнання) №3806-22-10 від 20.07.2010 р. (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та ПАТ «Уманьавтодор».

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий кредитор) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному кредитору право вимоги за договором поруки №3808-22-10 від 20.07.2010 р. (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним кредитором та ОСОБА_2

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за договором застави товарів в обороті №5005-22-11 від 01.09.2011 р. (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним заставодержателем та ПАТ «Уманьавтодор».

30.01.2015 р. між ПАТ «Банк «Київська Русь» (первісний заставодержатель або первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» (новий заставодержатель) укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний заставодержатель відступає (передає), а новий заставодержатель набуває (приймає) усе та будь-яке належне первісному заставодержателю право вимоги за договором застави майнових прав №3729-22-12 від 18.05.2012 р. (з усіма договорами про внесення змін до нього), укладеним між первісним кредитором та ПАТ «Уманьавтодор» (далі вищевказані договори від 30.01.2015 р. - договори відступлення).

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що зазначені договори відступлення були укладені на виконання договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015 р., який в подальшому визнано недійсним за рішенням суду, а тому, за твердженням позивача, з огляду на положення ст. 216 ЦК України, наявні підстави для визнання вказаних договорів відступлення недійсними.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

В оспорюваних договорах відступлення зазначено, що відступлені на користь відповідача на підставі договору факторингу права вимоги за кредитним договором забезпечуються заставою, іпотекою чи порукою (відповідно) за одним із спірних договорів відступлення, та вказано, що Банк згідно договору факторингу зобов'язався відступити на користь відповідача усі права за відповідними договорами забезпечення.

Отже, спірні договори були укладені сторонами саме на виконання договору факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015 р. При цьому, дана обставина безпосередньо зазначена і в тексті самих договорів відступлення.

Рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. у справі №910/13192/16, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2016 р. та постановою Вищого господарського суду України від 14.03.2017 р., договір факторингу №6082-20/15-7 від 22.01.2015 р., укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» та ПАТ «Банк «Київська Русь», визнано недійсним.

За приписами ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За своєю правовою природою оспорювані договори є правочинами щодо забезпечення виконання зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Слід зазначити, що метою способів забезпечення виконання зобов'язання є захист саме інтересів кредитора за основним зобов'язанням від порушень боржником взятих на себе зобов'язань. Правова суть забезпечення полягає в тому, що забезпечена сторона, крім прав за основними зобов'язаннями, наділяється також додатковими правами, якими вона може скористатися у разі неспроможності боржника або в інших випадках, передбачених законом чи договором.

Оскільки договір факторингу визнано судом недійсним, то в силу ст. 216 ЦК України такий правочин не створив правових наслідків ані у вигляді переходу до ТОВ «Фінансова компанія «Екс-Райт» права вимоги за кредитним договором №3804-22-10 від 20.07.2010 р. і, відповідно, заміни кредитора в основному зобов'язанні, ані у вигляді виникнення у Банку обов'язку відступити разом з відступленням права вимоги за кредитним договором прав вимоги за договорами забезпечення (як це передбачено п. 2.3 договору факторингу).

Як встановлено рішенням господарського суду міста Києва від 12.10.2016 р. у справі №910/13192/16, 04.03.2014 р. між Національним банком України, як заставодержателем, та ПАТ «Банк «Київська Русь», як заставодавцем, було укладено договір застави майнових прав №09/ЗМП (далі договір застави), в т.ч. майнових прав, що виникають з кредитних договорів, що укладені між ПАТ «Банк «Київська Русь» і юридичними особами, перелік яких наведений у додатку №1 до цього договору.

Відповідно до додатку №1 до договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 р. Національному банку України передані майнові права за кредитним договором №3804-22-10 на відкриття відновлювальної кредитної лінії (в національній валюті) від 20.07.2010 р., який укладено між ПАТ «Банк «Київська Русь» і ПАТ «Уманьавтодор».

Пунктом 3.4.5 вказаного договору застави передбачено, що заставодавець зобов'язаний не вносити надалі змін до кредитних договорів та забезпечувальних договорів без отримання попередньої письмової згоди заставодержателя.

Отже, внаслідок укладення спірних договорів відступлення фактично внесено зміни до забезпечувальних договорів, про які йде мова у п. 3.4.5 договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 р., оскільки в даному випадку змінилась особа поручителя/майнового поручителя за відповідними забезпечувальними договорами.

Проте, доказів надання згоди Національним банком України, як заставодержателя, за договором застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 р. відповідачем не надано, а Національним банком України факт надання згоди заперечується.

За таких обставин, спірні договори відступлення суперечать положенням ст. 586 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про заставу» та п. 3.4.5. договору застави майнових прав №09/ЗМП від 04.03.2014 р.

Відповідачем належними та допустимими доказами наявності підстав для визнання спірних договорів недійсними не спростовано.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на відсутність порушеного права позивача з огляду на відсутність у третьої особи-2 зобов'язань за кредитним договором, а також посилання відповідача на ту обставину, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 02.06.2017 р. у справі №925/1221/14 відмовлено в задоволенні заяви ПАТ «Банк «Київська Русь» про процесуальну заміну позивача, оцінюються колегією суддів критично, оскільки питання виконання кредитного договору не входить до кола обставин, які підлягають доказуванню в рамках даної справи, та не спростовують висновків суду про наявність підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про визнання спірних договорів забезпечення недійсними є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

ПАТ «Уманьавтодор», в порушення зазначеної норми, належним чином апеляційну скаргу не обґрунтовано, доказів та підстав для скасування рішення суду першої інстанції апеляційному суду не наведено.

З огляду на викладене, посилання скаржника на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, прийнято з порушенням норм матеріального права, неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, їх недоведеністю та невідповідністю висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, - не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Крім того, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду та не підтверджуються наявними матеріалами справи.

Тому колегія суддів вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 р. у даній справі є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам та матеріалам справи, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Уманьавтодор» залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 28.02.2018 р. у справі №910/20999/17 залишити без змін.

Справу №910/20999/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строк, що передбачені ст.ст. 288, 289 ГПК України.

Головуючий суддя С.О. Алданова

Судді А.І. Мартюк

Б.О. Ткаченко

Повний текст постанови суду складено 17.05.2018