ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2018 р.Справа № 922/592/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Смірнової О.В.

при секретарі судового засідання Деньковичі А.Й.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Акціонерної компанії "Харківобленерго", м. Харків
до Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області, м. Харків
про стягнення коштів в сумі 53434,22 грн.
за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_1, довіреність № 07-16/7898 від 29.12.2017;

відповідача ОСОБА_2, довіреність № 010/120/139вн від 07.02.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерна компанія "Харківобленерго" (позивач) звернулась до господарського суду Харківської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області пеню у розмірі 36497,65 грн., 3 % річних у розмірі 4056,14 грн., індекс інфляції у розмірі 12880,43 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором про постачання електричної енергії №6-1064С від 01.03.2006 року, який був укладений між позивачем та відповідачем. Також, позивач просив стягнути з відповідача витрати на оплату судового збору.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 15.03.2017 року позовну заяву залишено без руху, установлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 26.03.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/592/18 за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено розгляд справи в судовому засідання на 24.04.2018 року на 12:00 годину.

24.04.2018 року через канцелярію господарського суду Харківської області відповідача надав відзив на позовну заяву (вх.№10472), в якому з позовними вимогами не погоджується, зазначає, що заборгованість за спожиту у червні-грудні 2017 року електроенергію була повністю погашена, а прострочення оплати за спожиту електроенергію виникла у зв'язку із недостатнім та несвоєчасним фінансуванням бюджетної установи. Крім того, відповідач просить зменшити розмір пені.

У судовому засіданні оголошувалась перерва з 24.04.2018 року по 08.05.2018 року.

03.05.2018 року позивач надав відповідь на відзив (вх.№ 11653), в якій зазначив, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача, і не є підставою для звільнення від відповідальності, або зменшення розміру пені за порушення договірного зобов'язання.

Присутній представник позивача у судовому засіданні 08.05.2018 року підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити .

Присутній представник відповідача у судовому засіданні підтримав свій відзив, заперечував проти нарахованих штрафних санкцій (пені), оскільки виникнення заборгованості перед позивачем пов'язана із несвоєчасним фінансуванням відповідача з державного бюджету України, тому відповідач просив зменшити розмір пені .

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вислухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступне.

01 березня 2006 року між Акціонерною компанією "Харківобленерго" (постачальник, позивач) та Головним управлінням Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (споживач, відповідач) укладено договір №6-1064С про постачання електричної енергії (далі - Договір), відповідно до умов якого, позивач постачає електричну енергію відповідачу, а відповідач оплачує позивачу її вартість та здійснює інші платежі згідно з умовами даного договору та додатками до нього, що є його невід'ємною частиною.

Відповідно до п. 9.4 Договору, цей Договір набирає чинності з дня його підписання і укладається на термін до 31 грудня 2013 року. Договір вважається продовженим на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.

Враховуючи, що жодною із сторін Договору не було заявлено про припинення його дії або перегляд його умов, Договір був продовжений, зокрема, на 2017 рік.

Пунктом 2.2.2 Договору передбачено, що постачальник електричної енергії зобов'язується постачати електричну енергію в обсягах, визначених відповідно до розділу 5 Договору з урахуванням розділів 6,7 Договору, відповідно до додатка 1 "Договірні величини споживання" та додатка 2 "Порядок розрахунків".

Оплата обсягу спожитої електричної енергії, відповідно до пп.2 п.10.2. "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила), є обов'язком відповідача як споживача електричної енергії.

Відповідно до п.2.3.3 Договору, споживач зобов'язаний своєчасно сплачувати постачальнику вартість спожитої електричної енергії та інші нарахування.

Згідно з п.5 Додатка 2 "Порядок розрахунків", остаточний розрахунок споживача за електричну енергію, спожиту протягом розрахункового періоду, здійснюється на підставі рахунку, який виставляється постачальником електричної енергії на основі даних про фактичне споживання електричної енергії.

Споживач повинен отримати рахунок на оплату електричної енергії. Цей рахунок має бути сплачений протягом 5 операційних днів з дня його отримання (п.5 Додатка 2 "Порядок розрахунків").

Позивач зазначає, що у червні-грудні 2017 року він поставив (продав) електричну енергію відповідачу та за результатами розрахункового періоду (з урахуванням оплат) та на підставі "Звітів про обсяги спожитої за червень-жовтень 2017 електричної енергії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області АК "Харківобленерго" видав рахунки №1064 за використану електричну енергію за червень-грудень 2017 року.

Рахунки за червень - грудень 2017 року отримані уповноваженим представником відповідача - ОСОБА_3 (05.07.2017 року за червень 2017 року, 03.08.2017 року за липень 2017 року, 05.09.2017 року за серпень 2017 року, 05.10.2017 року за вересень 2017 року, 06.11.2017 року за жовтень 2017 року, 06.12.2017 року за листопад 2017 року, 05.01.2018 року за грудень 2017 року), що підтверджується підписами у книзі реєстрації видачі документації споживачам за відповідний місяць.

У відповідності до п. 5 Додатку "Порядок розрахунків" від 27.06.2013 року до Договору, строк оплати настав через 5 операційних днів з дня його отримання, а саме: 13.07.2017 року за червень 2017 року, 11.08.2017 року за липень 2017 року, 13.09.2017 року за серпень 2017 року, 13.10.2017 року за вересень 2017 року, 14.11.2017 року за жовтень 2017 року, 14.12.2017 року за листопад 2017 року, 16.01.18. - за грудень 2017 року.

В той же час, відповідач свої зобов'язання щодо оплати у відповідності до положень п. 5 додатку № 2 "Порядок розрахунків" обсягу поставленої електричної енергії виконав не своєчасно.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до Закону України "Про електроенергетику" від 16.10.1997 №575/97-ВР та "Правил користування електричною енергією", затверджених постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (далі - Правила), договір про постачання електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін. Зокрема, укладення договору означає, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди з усіх його умов.

Частиною 1 ст. 275 Господарського кодексу України передбачено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов'язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.

За приписами ч.7 ст. 276 ГК України оплата енергії, що відпускається, здійснюється відповідно до умов договору. Договір може передбачати попередню оплату, планові платежі з наступним перерахунком або оплату, що проводиться за вартість прийнятих ресурсів.

Пунктом 10.2 Правил також передбачено, що оплата обсягу спожитої електричної енергії є обовязком споживача електричної енергії.

За приписами ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язання є право відношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно відлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач, як постачальник, виконав свої зобов'язання за Договором та здійснив у період з червня по грудень 2017 року відпуск електричної енергії, але відповідач розрахувався несвоєчасно. Вказані обставини визнаються сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Прострочення оплати відповідачем зумовило звернення позивача до суду із даним позовом про стягнення з відповідача пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтями 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Відповідно до частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено договором або законом, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 4.2.1 Договору сторони погодили, що за внесення платежів, передбачених п.п. 2.2.5 цього Договору, з порушенням термінів визначених додатком №2 "Порядок розрахунків", споживач сплачує постачальнику суму боргу з урахуванням пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення платежу 3% річних та індексу інфляції.

Суд, перевіривши розрахунок позивача та періоди нарахування останнім пені, дійшов висновку, що відповідний розрахунок є вірним та відповідає наведеним вище нормам чинного законодавства.

Разом з тим, відповідач у своєму відзиві на позовну заяву просить зменшити розмір пені.

Присутній представник позивача проти задоволення вказаного клопотання відповідача заперечував та просив у його задоволенні відмовити.

Пунктом першим статті 233 Господарського кодексу України закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Згідно частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, суд повинен з'ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов'язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення у виконанні зобов'язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.

Як роз'яснено у п. 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 року № 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції", вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо. У зазначеній нормі ГПК йдеться про можливість зменшення розміру саме неустойки (штрафу, пені), а тому вона не може застосовуватися у вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням сум збитків та шкоди (стаття 22, глава 82 Цивільного кодексу України).

Крім того, ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме частиною третьою статті 551 Цивільного кодексу України і статтею 233 Господарського кодексу України. Якщо відповідні санкції застосовуються не у зв'язку з порушенням зобов'язання, а з інших передбачених законом підстав (наприклад, за порушення вимог конкурентного законодавства), їх розмір не може бути зменшено судом.

У резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки.

Відповідно до Бюджетного кодексу України, бюджетна установа - це орган, установа або організація, визначена Конституцією України, а також установа або організація, створена у встановленому порядку органами державної влади, органами влади Автономної Республіки Крим або органами місцевого самоврядування, яка повністю утримується за рахунок відповідно державного бюджету або місцевого бюджетів, бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою та утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат.

Враховуючи вищевикладене, та те, що заборгованість відповідача виникла унаслідок несвоєчасного фінансування з державного бюджету України, та те, що позивачем не доведено суду понесення збитків унаслідок несвоєчасного виконання відповідачем зобов'язань по оплаті, те, що при укладанні договору сторони погодили такий вид відповідальності за несвоєчасне виконання зобов'язань, як нарахування пені, а також те, що строк прострочення відповідачем розрахунків був незначним та заборгованість відповідачем погашена, тому з урахуванням інтересів позивача та відповідача суд вважає за необхідне, керуючись п. 1 ст. 233 Господарського кодексу України зменшити розмір пені на 20% та стягнути з відповідача пеню у розмірі 29198,12 грн., в іншій частині позовних вимог щодо стягнення пені відмовити.

Аналогічної позиції притримується і Вищий господарський суд України при розгляді касаційних скарг по тотожним справам в частині зменшення розміру штрафних санкцій, відповідно до постанов: від 06.04.2016р. у справі №904/6483/15, від 19.11.2015р. у справі №917/518/14.

Також, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 4056,14 грн. та інфляційні втрати у розмірі 12880,43 грн.

В силу вимог ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, боржник який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши нарахування 3% річних у розмірі 4056,14 грн. та інфляційних нарахувань у розмірі 12880,43 грн. за спірний період, суд приходить до висновку, що дані нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягають задоволенню.

Суд також наголошує, що відсутність бюджетного фінансування не виправдовує бездіяльність відповідача, і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договірного зобов'язання.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 15.05.2012 у справі від 15.05.2012 № 11/446.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постановах від 15.05.2012 року у справі № 11/446 та від 12.04.2017 року у справі №3- І601гс16, а також з урахуванням висновків в рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.11.2005 року відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується положеннями ст. 129 ГПК України. Враховуючи те, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, обов'язок відшкодувати позивачу судовий збір суд покладає на відповідача в повному обсязі у розмірі 1762,00 грн.

На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 546, 549, 551, 610, 624, 625 ЦК України, ст. ст. 193, 216, 217, 230, 233, 265 ГК України та керуючись ст.ст. 29, 42, 74, 86, 91, ст.ст. 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (61013, м. Харків, вул. Шевченко, 8, ідентифікаційний код 38631015, п/р 1141 ГУ ДКСУ у Харківській області, МФО 851011) на користь Акціонерної компанії "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Плеханівська, 149, ідентифікаційний код 00131954, п/р 5 в AT "ОСОБА_4 ОСОБА_3" м. Київ, МФО 380805) пеню в розмірі 29198,12 грн., 3% річних в розмірі 4056,14 грн., індекс інфляції в розмірі 12880,43 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судові рішення у справі набирають законної сили, відповідно до ст.ст. 241, 284 Господарського процесуального кодексу України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного господарського суду в установленому законом порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне рішення складено 11.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_5