РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

26.04.2018Справа № 910/547/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Військторг", м. Київ

До Міністерства оборони України, м. Київ

Про стягнення 726 315,64 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Секретар судового засідання Шаповалов А.М.

Представники сторін:

Від позивача: Беліков В.О.

Від відповідача: Кривошея Д.А.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Військторг" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення 726 315,64 грн. заборгованості за поставлений товар.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору № 286/2/17/170 від 23.10.17.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.02.18. відкрито провадження у справі № 910/547/18, призначено підготовче засідання у справі на 06.03.18.

06.03.18. відповідачем було подано письмовий відзив на позов, в якому Міністерство оборони України проти позову заперечує та вказує на те, що поставка товару наприкінці грудня 2017 року унеможливила оплату товару до закінчення бюджетного року та реєстрації фінансових зобов'язань на цей рік, а позивачем порушено порядок надання документів. Також відповідач зазначає, що відповідно до ст. 23 Бюджетного кодексу України, усі бюджетні призначення втрачають чинність після закінчення бюджетного періоду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.18. підготовче судове засідання у справі призначено на 27.03.18.

В судовому засіданні 27.03.18. без виходу до нарадчої кімнати судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 26.04.18.

В судовому засіданні 26.04.18. судом розпочато розгляд справи по суті.

Відповідно до ст. 194 ГПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд і вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.

При розгляді справи по суті в судовому засіданні 26.04.18. судом було заслухано вступне слово, з'ясовано обставини справи та досліджено докази відповідно до ст.ст. 208-210 ГПК України, після чого суд перейшов до судових дебатів (ст.ст. 217, 218 ГПК України).

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача не визнав заявлені позовні вимоги у повному обсязі та просив суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Після виходу суду з нарадчої кімнати, у судовому засіданні 26.04.18. судом проголошено вступну та резолютивну частину рішення та повідомлено, що повне рішення буде складено у термін, передбачений ч. 6 ст. 233 ГПК України.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

23.10.17. між відповідачем (далі - Замовник) та позивачем (далі - Постачальник) було укладено Договір № 286/2/17/170 на закупівлю продуктів харчування та сушених продуктів різних 91589) (продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах) (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1 Договору Постачальник зобов'язується у 2017 році здійснити постачання Міністерству оборони України у зумовлені строки продукти харчування (каталог продуктів харчування) за каталогом продуктів харчування для особового складу військових частин (установ) та військових навчальних закладів Збройних Сил України в стаціонарних та польових умовах), а Замовник прийняти та оплатити вказаний товар відповідно до умов Договору та Замовлення.

Кількість, асортимент та строки постачання продуктів харчування визначаються Представником Замовника заявкою, відповідно до каталогу продуктів харчування (далі - Каталог), затвердженого міністерством оборони України 01.04.17. (п. 1.4 Договору).

Згідно положень п. 1.6 Договору загальна вартість продуктів харчування (каталог продуктів харчування) за Каталогом з ПДВ становить 952 395,42 грн. з ПДВ (КЕКВ 2230). Ціна Договору становить 952 395,42 грн. з ПДВ (п. 5.1 Договору).

Строк дії Договору сторонами погоджено п. 12.1 з дати підписання сторонами і діє до 31.12.17., а в частині проведення розрахунків до повного їх завершення.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги Договір як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у третьої особи та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків з постачання товару.

Спір у справі виник в зв'язку з неоплатою відповідачем переданого за Договором товару.

Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічні положення містяться і в Господарському кодексі України. Так, відповідно до ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договорів, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Приписами ч. 1 ст. 173 Господарського кодексу України встановлено, що в силу зобов'язання одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За своєю правовою природою укладений між сторонами Договір є договором поставки.

Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Приймання продуктів харчування згідно каталогу за кількістю та якістю оформляється актом приймання, який складає представник Замовника на кожне постачання товару після закінчення його приймання в трьох примірниках. Належним чином оформлені документи: акт приймання, видаткова накладна Постачальника та повідомлення-підтвердження відповідно до наказу міністерства оборони України від 31.12.16. № 757 є підтвердженням приймання товару (п. 4.4 Договору).

З матеріалів справи вбачається, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 726 315,64 грн., що підтверджується наступними документами:

- рахунками-фактурами: № 7216 від 18.12.17., № 7494 від 25.12.17., 7263 від 18.12.17., № 7408 від 26.12.17., № 7548 від 27.12.17., № 7547 від 27.12.17.;

- видатковими накладними: № 7216 від 18.12.17. на суму 152 826,34 грн., № 7494 від 25.12.17. на суму 71 922,46 грн., № 7263 від 18.12.17. на суму 71 346,00 грн., № 7408 від 26.12.17. на суму 142 512,84 грн., № 7548 від 27.12.17. на суму 70 383,86 грн., № 7547 від 27.12.17. на суму 217 324,14 грн.;

- актами приймання: № ВЧ00007216 від 18.12.17., № ВЧ00007494 від 25.12.17., № ВЧ00007263 від 18.12.17., № ВЧ000007408 від 26.12.17., № ВЧ000007548 від 27.12.17., № ВЧ000007547 від 27.12.17.;

- повідомленнями-підтвердженнями: від 22.12.17. № 9/1/11/408, від 28.12.17. № 9/1/11/419, від 28.12.17. № 9/1/11/420, від 28.12.17. № 8/1/11/418, від 28.12.17. № 9/1/11/421, від 28.12.17. № 9/1/11/422.

Оцінюючи представлені позивачем в обґрунтування викладених в позовній заяві обставин щодо поставки товару відповідачу докази, суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Статтею 688 Цивільного кодексу України на покупця покладено обов'язок повідомити продавця про порушення умов договору щодо кількості, асортименту, якості, комплектності товару в розумний строк після того, як порушення могло бути виявлене відповідно до характеру і призначення товару.

Жодних заперечень з приводу отримання товару відповідачем суду надано не було.

Отже, суд при розгляді справи приймає до уваги відсутність у відповідача, як Замовника за Договором, будь-яких заперечень та претензій щодо належного виконання Постачальником прийнятих за Договором зобов'язань з передання товару на суму 726 315,64 грн.

Зважаючи на викладені вище обставини та виходячи з положень ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, за висновками суду, представлені до матеріалів справи рахунки-фактури, видаткові накладні, акти приймання, повідомлення-підтвердження є належним доказом передачі товару відповідачу, а отже виконання позивачем своїх зобов'язань з поставки товару на суму 726 315,64 грн. в межах Договору здійснено належним чином.

Відповідно до п. 6.1 Договору розрахунки за фактично поставлений товар проводяться протягом 30 календарних днів (за умов надходження бюджетних коштів на рахунок Міністерства оборони України за даним кодом видатків) з дати надання Постачальником Замовнику належним чином оформленого рахунка-фактури на відвантажений товар, підписаний керівником та головним бухгалтером підприємства (якщо посада головного бухгалтера не передбачена штатним розписом, то про це зазначається у рахунку-фактурі).

Згідно з п. 6.2 Договору до рахунка-фактури додаються:

- акт приймання;

- видаткова накладна постачальника;

- повідомлення-підтвердження.

Відповідачем не заперечується обставина належного виконання Постачальником своїх зобов'язань за Договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В силу приписів ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За твердженнями позивача, які з боку відповідача належними та допустимими у розумінні ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами не спростовані, відповідачем, товар, отриманий на підставі Договору оплачено не було, в результаті чого у Замовника утворилась заборгованість в сумі 726 315,64 грн.

Доводи відповідача, викладені в письмовому відзиві, не приймаються судом до уваги з огляду на наступне.

Приписами ч. 1 ст. 3 Бюджетного кодексу України, визначає, що бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що на момент прийняття товару за якістю, кількістю та доставки його на склад Замовника бюджетний період не закінчився.

Відповідно до ст. 1 ЦК України, до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відносини, що регулюються Бюджетним кодексом України, визначені статтею 1 цього Кодексу, як відносини, які виникають у процесі затвердження, виконання бюджетів; звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства; питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства; правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Спірні відносини, які склались між сторонами даної справи на підставі Договору, є цивільно-правовими та регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України.

Крім того, відповідно до приписів статті 617 ЦК України та частини другої статті 218 ГК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, відсутність у боржника необхідних коштів. Така правова позиція відповідає статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основних свобод та рішенням Європейського суду з прав людини зі справи "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005 та зі справи "Бакалов проти України" від 30.11.04.

Аналогічної правової позиції Вищий господарський суд України висловлює у своєму інформаційному листі від 13.07.12. № 01-06/908/2012.

Твердження відповідача стосовно порушення позивачем порядку надання документів спростовується матеріалами справи та не звільняє відповідача від його обов'язку як Замовника оплатити отримай товар.

За таких обставин, враховуючи наведені вище умови спірного Договору, суд дійшов висновку, що строк оплати товару, який було поставлено за Договором на загальну суму 726 315,64 грн. настав.

Оскільки відповідач прийняв замовлений ним товар, однак в обумовлені строки не сплатив позивачеві його вартості, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю в розмірі 726 315,64 грн., що складає борг відповідача станом на момент прийняття даного рішення.

З огляду на наведене та приписи ст. 129 ГПК України, враховуючи задоволення позову повністю, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 129, 219, 220, 232, 233, 236-238, 240, 241 ГПК України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, будинок 6; ідентифікаційний код 00034022) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Військторг» (04050, м. Київ, вул. Мельникова, б. 81, літера А; ідентифікаційний код 39896098) 726 315 (сімсот двадцять шість тисяч триста п'ятнадцять) грн. 64 коп. основного боргу, 10 894 (десять тисяч вісімсот дев'яносто чотири) грн. 73 коп. судового збору.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення господарського суду може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст.ст. 253, 254, 256-259 ГПК України з урахуванням підпункту 17.5 пункту 17 Розділу XI "Перехідні положення" ГПК України.

Повне рішення складено 07.05.18.

Суддя Т.М. Ващенко