РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2018 року Справа № 906/78/18

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Савченко Г.І. , суддя Демидюк О.О.

при секретарі судового засідання Полюхович І.Г.

за участю представників сторін:

позивача: не з'явився

відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 22.03.18р. суддею Шніт А.В. о 12:52 год. у м.Житомирі, повний текст складено 29.03.18р. у справі № 906/78/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран"

про стягнення 115625,00грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" звернулось до господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" про стягнення 115625,00грн. штрафу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неправильне зазначення ТОВ "Юнігран" у перевізних документах даних про масу вантажу, у зв'язку з чим до відповідача на підставі ст.118, 122 Статуту залізниць України застосовано штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати.

Рішенням господарського суду Житомирської області від 22.03.2018 року у справі №906/78/18 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" на користь Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" 115625,00грн штрафу, 1762,00грн витрат по сплаті судового збору.

Обґрунтовуючи рішення, з посиланням на ст.ст. 307 ГК України, ст.ст. 2, 6, 23, 24, 32, 37, 118, 122, 129 Статуту залізниць України, п. п. 1.1, 2.1, 5, 7, 28 Правил перевезення вантажів, статті 26 Закону України "Про залізничний транспорт", ст. 920 ЦК України, суд зазначив, що вантажовідправники несуть відповідальність за неправильно зазначену, у тому числі, масу вантажу й відповідальність останніх настає лише за сам факт допущення такого порушення. При цьому положеннями Закону України "Про залізничний транспорт" чи Статутом залізниць України не передбачено обчислення штрафу, виходячи з надлишку вантажу, а тому, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог Залізниці та стягнення з вантажовласника штрафу в розмірі 115625,00грн. за неправильне зазначення відомостей у залізничній накладній.

Щодо клопотання відповідача від 06.03.2018р. №135 про зменшення розміру штрафних санкцій з 115625,00,00грн. до 10% розміру пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 11562,50грн., суд, з посиланням на ст.551 ЦК України, ст.233 ГК України, ч.2 вступу, п.15.27 Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996р. №411, ст.ст. 1, 16 Закону України "Про транспорт" , ст.ст. 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" вказав, що при застосуванні статті 118 Статуту залізниць штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки. Необхідність з'ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків. У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998р. №457, якими чітко визначено розмір штрафу, а тому дійшов висновку про відмову в його задоволенні.

Не погодившись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2018 року у справі №906/78/18 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу у розмірі 104 333,50 грн..

Вважає, що рішення господарського суду Житомирської області прийняте з порушенням норм чинного законодавства України, при цьому суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, які мають значення для правильного вирішення господарського спору, неправильно та неповно дослідив докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, а також суд не правильно застосував норми матеріального права, що потягло за собою неправильне вирішення господарського спору, з огляду на наступне.

Так, з посиланням на ст. 122 Статуту залізниць України зазначає, що сума штрафу визначена у п'ятикратному розмірі до вартості провізної плати, що дорівнює 500% цієї вартості. При цьому статут не містить приписів стосовно того, що є базою нарахування штрафу, зокрема, вартість провізної плати всього вагону чи вартість провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу, виявленої залізницею при перевірці.

Разом з тим, з посиланням на ст. 549 ЦК України, скаржник вказує, що за загальним правилом штраф обраховується не з загальної вартості послуг (робіт, товарів), а з вартості послуг (робіт, товарів), які виконані з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). І відповідно, зважаючи на те, що інше прямо не передбачено Статутом, штраф за неправильно зазначену у накладній масу має визначатися, виходячи з вартості провізної плати надлишку (недостачі) маси вантажу.

Вважає, що визначення штрафу з вартості провізної плати всього вантажу та його стягнення у розмірі 115 625 грн. суперечить ч. 2 ст. 549 Цивільного кодексу України, а також не відповідає засадам добросовісності, розумності та справедливості, на яких має ґрунтуватися зобов'язання (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України).

З матеріалів справи вбачається, що провізна плата вантажу масою 64000 кг становить 4625,00 грн.

Вказує, що фактична маса вантажу складає: у вагоні №59209726 - 68100 кг, що на 4100 кг більше, ніж зазначено у накладній; у вагоні №58858283 - 70450 кг, що на 6450 кг більше, ніж зазначено в накладній; у вагоні №58855545 - 70150 кг, що на 6150 кг більше, ніж зазначено в накладній; у вагоні №58819798 - 72750 кг, що на 8750 кг більше, ніж зазначено у накладній; у вагоні №59143594 - 69800 кг, що на 5800 кг більше, ніж зазначено в накладній. Тобто, надлишок вантажу у вказаних вище вагонах складає 31250 кг.

Як зазначає відповідач, вартість провізної плати надлишку 31250 кг становить 2 258, 30 грн. (провізна плата 4625,00 грн./ маса вантажу у вагоні 64000 кг х маса надлишку 31250 кг).

На думку апелянта, правильний розмір штрафу, який підлягає стягненню з відповідача у зв'язку із зазначенням у накладних маси вантажу на 31250 кг більше фактичної маси вантажу, становить 11291,50 грн. (5x2 258,30 грн.).

Аналогічну правову позицію викладено у постановах Вищого господарського суду України по справі № 904/10497/16 від 24 травня 2017 року та №910/4183/17 від 13 грудня 2017 року.

Разом з тим, з посиланням на ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України, п. 14 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 02 лютого 2010 року №01-08/71 та пункті 22 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29 листопада 2007 року №01-8/917 зазначає, що відповідачем власними силами та засобами було вивантажено надлишок вантажу із станції Здолбунів, що свідчить про негайне усунення допущеного порушення. Вантаж із станції Здолбунів до станції призначення Березовиця-Острів, що складає 239 км перевозився залізницею у вагонах без перевищення їх вантажопідйомності. Однак, господарським судом Житомирської області не надано цьому факту об'єктивної правової оцінки та не враховано його при прийнятті рішення.

Крім того, відповідач, з посиланням на п. 26 Правил приймання вантажів до перевезення, п.1 розділу 1, п.п. 15.26, 15.27 Правил технічної експлуатації залізниць України, звертає увагу суду на той факт, що чинне законодавство у сфері перевезень залізничним транспортом забороняє станції відправлення Залізниці приймати до перевезення вагони, завантажені вантажовласником з перевищенням його вантажопідйомності.

Отже, апелянт вважає, що господарським судом Житомирської області безпідставно не враховано винятковість даного випадку (відсутність доказів про систематичність завантаження вагонів вантажовласником понад їх вантажопідйомність, заборону залізницею приймати до перевезення вагон завантажений більше його вантажопідйомності, негайне усунення відповідачем порушення власними силами та засобами, скрутне становище відповідача в умовах фінансово-економічної кризи будівельної галузі).

Відзиву на апеляційну скаргу від Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Львівська залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" не надійшло, що відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами.

Учасники справи не скористалися правом участі під час апеляційного перегляду справи та не забезпечили явку своїх представників у судове засідання апеляційного господарського суду, хоча про час та місце апеляційного перегляду справи повідомлялись заздалегідь та належним чином.

Таким чином, враховуючи норми ст.ст.269, 273 ГПК України про межі перегляду справ в апеляційній інстанції, строки розгляду апеляційної скарги, та той факт, що неявка в засідання суду представників сторін, належним чином та відповідно до законодавства повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає перегляду оскарженого рішення, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників останніх, за наявними у справі доказами.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених у рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Рівненського апеляційного господарського суду дійшла висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 05.08.2017р. зі станції Пенизевичі Південно-Західної залізниці Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнігран" (вантажовласник, відповідач) згідно із залізничної накладної №34237297 від 05.08.2017р. вагонами №59209726, №58858283, №59124727, №58855545, №58819798, №59143594, №58842766, №58859398, №59206599, відправлено вантаж - пісок будівельний, загальною вагою 576000,00кг до станції призначення Рясна ІІ Львівської залізниці. Масу вантажу визначено на вагонних статичних вагах, заводський №ТВВ-150-12, 8-ПЗ №403 (а.с.12).

При прибутті 06.08.2017р. на станцію Здолбунів Регіональної філії "Львівська залізниця" проведено комісійне зважування вагонів №59209726, №58858283, №58855545, №58819798, №59143594 на 150 тонній залізничній вазі та встановлено надлишок вантажу про що 06.08.2017р. складено комерційний акт №350002/82/18 (а.с.8-10).

У розділі "Д" Комерційного акту №350002/82/18 від 06.08.2017 року зазначено, що при комісійному зважуванні вагонів №59209726, №58858283, №58855545, №58819798, №59143594 на 150 тонній залізничній вазі клеймо 2017р. на основі актів загальної форми №2055, 2056, 2057, 2058, 2059 від 06.08.2017р. ст. Здолбунів прибули по груповій відправці вказаній на звороті цього акту та відчеплені від основного групового перевізного документа, на що оформлений досильний перевізний документ: Здолбунів Льв.-Рясна ІІ Льв. №3859254. По документу у вагонах значиться : вантаж пісок будівельний, насипом. Вагон №59209726 по документу значиться: брутто не вказано, тара 24400, нетто 64000; в дійсності виявлено: брутто 92500, тара 24400 з документа, нетто 68100, тобто надлишок вантажу проти документа становить 4100кг, вантажопідйомність вагона 65тон, тобто вагон завантажений понад вантажопідйомність на 3100кг. Вагон №58858283 по документу значиться: брутто не вказано, тара 23000, нетто 64000; в дійсності виявлено: брутто 93450, тара 23000 з документа, нетто 70450, тобто надлишок вантажу проти документа становить 6450кг, вантажопідйомність вагона 65тон, тобто вагон завантажений понад вантажопідйомність на 5450кг. Вагон №58855545 по документу значиться: брутто не вказано, тара 24400, нетто 64000; в дійсності виявлено: брутто 94550, тара 24400 з документа, нетто 70150, тобто надлишок вантажу проти документа становить 6150кг, вантажопідйомність вагона 65тон, тобто вагон завантажений понад вантажопідйомність на 5150кг. Вагон №58819798 по документу значиться: брутто не вказано, тара 23000, нетто 64000; в дійсності виявлено: брутто 95750, тара 23000 з документа, нетто 72750, тобто надлишок вантажу проти документа становить 8750кг, вантажопідйомність вагона 65тон, тобто вагон завантажений понад вантажопідйомність на 7750кг. Вагон №59143594 по документу значиться: брутто не вказано, тара 24000, нетто 64000; в дійсності виявлено: брутто 93800, тара 24000 з документа, нетто 69800, тобто надлишок вантажу проти документа становить 5800кг, вантажопідйомність вагона 65тон, тобто вагон завантажений понад вантажопідйомність на 4800кг.

Оскільки вагони загрожували безпеці руху, з метою усунення перевантаження вагонів понад вантажопідйомність, вантаж з вагонів №59209726, №58858283, №58855545, №58819798, №59143594 відвантажено і вивезено зі станції силами вантажовідправника, згідно розпорядження відправника, розписки та доручення, виданого на ОСОБА_1 (а.с.11).

У зв'язку із неправильним зазначенням маси вантажу у перевізних документах, керуючись ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України, позивач звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" про стягнення штрафу у розмірі 115625,00грн (23125,00 х 5).

Надаючи правову кваліфікацію відносинам, що склалися апеляційний господарський суд зазначає наступне.

Статтею 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 908 Цивільного кодексу України перевезення вантажу здійснюється за договором перевезення; загальні умови визначаються цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них. Умови перевезення вантажу окремими видами транспорту, а також відповідальність сторін щодо цих перевезень встановлюються договором, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них.

Згідно із ст.909 Цивільного кодексу України укладення договору перевезення вантажу підтверджується складанням транспортної накладної.

У ст. 307 ГК України визначено, що умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями встановлюються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про транспорт" підприємства транспорту мають право вимагати від пасажирів, відправників і одержувачів вантажів виконання вимог цього Закону, кодексів (статутів) окремих видів транспорту та інших нормативних актів України, що регулюють діяльність транспорту.

Так, діяльність залізниці регулює Статут залізниць України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №457 від 06.04.1998р.

Статтею 6 вказаного вище Статуту встановлено, що накладна - основний перевізний документ встановленої форми, оформлений відповідно до цього Статуту та Правил і наданий залізниці відправником разом з вантажем. Накладна є обов'язковою двосторонньою письмовою формою угоди на перевезення вантажу, яка укладається між відправником та залізницею на користь третьої сторони - одержувача. Згідно зі ст.23 Статуту відправники повинні надати станції навантаження на кожне відправлення вантажу заповнену накладну (комплект перевізних документів).

Відповідно до ст.24 Статуту залізниць України вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ним у накладній. Залізниця має право перевіряти правильність цих відомостей, а також періодично перевіряти кількість та масу вантажу, що зазначаються у накладній. Упакування, пакетування, тара повинні відповідати вимогам нормативних документів. Відправник зобов'язаний на вимогу залізниці пред'явити стандарт або технічні умови, сертифікат на відвантажувану продукцію (якщо вона підлягає сертифікації), а також на її тару.

П.п. 2.1-2.2 розділу 2 Правил оформлення перевізних документів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000р. №644 визначено, що вантажовідправником заповнюються, зокрема, такі графи комплекту перевізних документів, як маса вантажу, визначена відправником. Вказуються маса у кілограмах брутто вантажу, загальна маса відправки (прописом), а також спосіб визначення маси. При цьому, правильність внесених у накладну відомостей, як це передбачено п. 2.3 Правил оформлення перевізних документів, своїм підписом підтверджує представник відправника.

Статтею 37 Статуту залізниць України, зокрема, передбачено, що під час здавання вантажів для перевезення відправником має бути зазначена у накладній їх маса. Загальна маса вантажу визначається шляхом зважування на вагах або підрахуванням маси на вантажних місцях за трафаретом чи стандартом. Маса окремих вантажів може визначатися розрахунковим методом, за обміром або умовно (нафтопродукти в цистернах, тварини, лісоматеріали тощо). Маса вантажів визначається відправником. Спосіб визначення маси зазначається у накладній.

Згідно із п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу. Відповідно до статті 24 Статуту залізниць України, залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

У пункті 32 Статуту залізниць передбачено, що вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). У разі завантаження вагонів (контейнерів) понад їх вантажопідйомність організація, яка провадила навантаження (відправник, залізниця, порт), зобов'язана вивантажити надлишок.

Зміст пункту 32 Статуту залізниць чітко покладає цей обов'язок на вантажовласника.

Статтею 122 Статуту залізниць України передбачено, що за неправильно зазначені у накладній масу, кількість місць вантажу, його назву, код та адресу одержувача з відправника, порту стягується штраф у розмірі згідно із статтею 118 цього Статуту. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли.

Разом з тим, у п. 5.5 Правил оформлення перевізних документів також зазначено, якщо під час перевезення вантажу або на станції його призначення буде виявлено неправильне зазначення у накладній маси, кількості місць вантажу, його назви, коду та адреси одержувача з відправника, порта стягується штраф у розмірі згідно зі статтею 118 Статуту залізниць України. При цьому відправник несе перед залізницею відповідальність за наслідки, які виникли. Цей факт засвідчується актом загальної форми, якщо за цим фактом не складався комерційний акт.

З огляду на наведене, відповідальність за неправильне зазначення відповідних відомостей у накладній несе саме відправник, оскільки всі відомості до перевізних документів вносяться відправником.

Відповідно до ст. 118 Статуту з відправника, крім заподіяних залізниці збитків і витрат, стягується штраф у розмірі пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Згідно зі статтею 129 Статуту залізниць України та частиною 1 статті 26 Закону "Про залізничний транспорт" обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці, вантажовідправника, вантажоодержувача, пасажирів під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць.

Комерційний акт складається для засвідчення таких обставин: а) невідповідності найменування, маси і кількості місць вантажу, багажу чи вантажобагажу натурою з даними, зазначеними у транспортних документах; б) у разі виявлення вантажу, багажу чи вантажобагажу без документів або документів без вантажу, багажу чи вантажобагажу; в) псування, пошкодження вантажу, багажу і вантажобагажу; г) повернення залізниці вкраденого вантажу, багажу або вантажобагажу. Залізниця зобов'язана скласти комерційний акт, якщо вона сама виявила зазначені вище обставини або якщо про існування хоча б однієї з них заявив одержувач або відправник вантажу, багажу чи вантажобагажу. В усіх інших випадках обставини, що виникли в процесі перевезення вантажу, багажу і вантажобагажу і які можуть бути підставою для матеріальної відповідальності, оформляються актами загальної форми. Порядок складання комерційних актів та актів загальної форми встановлюється Правилами.

Так, як зазначалося вище, в матеріалах справи міститься комерційний акт №350002/82/18 від 06.08.2017 р., у якому вказано про навантаження вагону №59209726 вантажем масою 68100,00кг, що вище вказаної у перевізних документах на 4100кг та більше вантажопідйомності вагона на 3100кг; вагону №58858283 вантажем масою 70450кг, що вище вказаної у перевізних документах на 6450кг та більше вантажопідйомності вагона на 5450кг; вагону №58855545 вантажем масою 70150кг, що вище вказаної у перевізних документах на 6150кг та більше вантажопідйомності вагона на 5150кг; вагону №58819798 вантажем масою 72750кг, що вище вказаної у перевізних документах на 8750кг та більше вантажопідйомності вагона на 6750кг; вагону №59143594 вантажем масою 69800кг, що вище вказаної у перевізних документах на 5800кг та більше вантажопідйомності вагона на 4800 кг встановлено на станції Здолбунів Львівської залізниці за допомогою зважування вагонів на 150 тонних залізничних вагах.

Зазначений комерційний акт №350002/82/18 від 06.08.2017 р. є належним доказом щодо обставин, які є підставою для покладення відповідальності на суб'єкта відносин перевезення вантажів, при цьому його відповідність встановленим чинним законодавством вимогам відповідачем не спростована.

Разом з тим, пунктом 8 Правил складання актів визначено, що комерційні акти складаються у трьох примірниках на бланках установленої форми і заповнюються на друкарській машинці або чорнилами чітко, без будь-яких виправлень. На кожному акті проставляється штемпель станції. Другий примірник акта видається одержувачу на його вимогу. Якщо комерційний акт складається на станції відправлення або на попутній станції, то другий примірник акта додається до перевізних документів. Про складений комерційний акт проставляється відмітка у перевізних документах у порядку, визначеному правилами оформлення перевізних документів.

Згідно з пунктами 5, 7 Правил приймання вантажів до перевезення загальна маса вантажу визначається відправником зважуванням або розрахунковим способом. Спосіб визначення маси вантажу і тип ваг відправник зобов`язаний зазначити в накладній. Усі засоби вимірювальної техніки, які використовуються для визначення маси вантажів, мають бути повірені відповідно до вимог чинного законодавства. Засоби ваговимірювальної техніки повинні бути взяті на облік залізницею та відповідати вимогам Інструкції про порядок застосування засобів ваговимірювальної техніки на залізничному транспорті України, затвердженої Наказом Міністерства інфраструктури України від 31 липня 2012 року за №442, та інших нормативно-правових актів. Маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Відповідно до додатку 3 до Правил оформлення перевізних документів у графі 55 накладної представник відправника засвідчує правильність відомостей, указаних ним у перевізному документі. В електронній накладній накладається електронний цифровий підпис відправника.

Так, накладна №34237297 від 05.08.2017р. оформлена вантажовласником відповідно до діючих вимог, зокрема містить відомості про спосіб визначення маси вантажу - вагонні ваги, статичні заводський №ТВВ-150-12, 8-ПЗ №403, про масу вантажу - 576000,00кг, про вантажопідйомність вагонів №59209726, №58858283, №58855545, №58819798, №59143594 - 65 тон.

В графі "Відправник" зазначеної вище залізничної накладної вказано найменування відправника: ТОВ "Юнігран", тобто відповідача у даній справі.

Так, колегією суддів встановлено, що накладна №34237297 оформлена відповідно до діючих вимог, тобто правильність внесених до неї відомостей підтверджується цифровим підписом представника відповідача ОСОБА_2В.(а.с.12).

Згідно з п. 22 Правил видачі вантажів, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, перевірка маси вантажу на станції призначення провадиться, як правило, таким самим способом, яким цю масу було визначено на станції відправлення.

Отже, вказана умова щодо видачі вантажів не містить імперативного припису щодо перевірки маси вантажу саме таким способом, яким остання визначалась на станції відправлення, а отже, зважування вантажу на станції призначення у зручний та облаштований для цього спосіб на 150 тонній тензометричній вагонній вазі, не суперечить вказаній нормі.

Так, порядок та способи визначення маси вантажу наведено у Правилах приймання вантажів до перевезення, затверджених Наказом Міністерства транспорту України 21.11.2000р. №644, що за своїм змістом кореспондується зі ст. 37 Статуту залізниць України.

Як зазначалося вище, відповідно до п. 7 Правил приймання вантажів до перевезення маса вантажів, які перевозяться навалом, насипом, наливом, визначається зважуванням на вагонних вагах. Допускається використання інших типів ваг, крім вагонних, за умови їх відповідності вимогам законодавства про метрологію.

Отже, зважування на вагонних вагах є одним із передбачених Правилами способів визначення маси вантажу.

При цьому, саме зважування є найбільш точним способом визначення маси вантажу. Аналогічна правова позиція викладена в п.3.18 Розяснення Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002р. №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею".

За наведеного, судова колегія зауважує, що можливість визначення маси певних вантажів умовно не виключає можливість її визначення шляхом зважування. Вантажовідправник у такому разі має можливість обирати той чи інший спосіб визначення маси на власний розсуд. Разом з тим, залізниця, користуючись правом, передбаченим статтею 24 Статуту, під час перевірки на станціях не позбавлена права обрати для цього зручний для себе та більш точний спосіб.

Відповідно до частини 1 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобовязаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобовязання.

Як зазначалося, відповідно до частини 1 статті 24 Статуту вантажовідправники несуть відповідальність за всі наслідки неправильності, неточності або неповноти відомостей, зазначених ними у накладній. При цьому штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених порушень, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Матеріалами справи підтверджено факт невідповідності маси вантажу у вагонах, а саме: №59209726 вантажем масою 68100,00кг, що вище вказаної у перевізних документах на 4100кг та більше вантажопідйомності вагона на 3100кг; №58858283 вантажем масою 70450кг, що вище вказаної у перевізних документах на 6450кг та більше вантажопідйомності вагона на 5450кг; №58855545 вантажем масою 70150кг, що вище вказаної у перевізних документах на 6150кг та більше вантажопідйомності вагона на 5150кг; №58819798 вантажем масою 72750кг, що вище вказаної у перевізних документах на 8750кг та більше вантажопідйомності вагона на 6750кг; №59143594 вантажем масою 69800кг, що вище вказаної у перевізних документах на 5800кг та більше вантажопідйомності вагона на 4800 кг, що виявилась на станції Здолбунів Львівської залізниці, а тому відповідно до статті 122 Статуту залізниць України позивачем правомірно нараховано відповідачеві штраф у розмірі п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення.

Як вбачається з транспортної накладної №34237297 (а.с.12), провізна плата вантажу кожного з вагонів №59209726, №58858283, №58855545, №58819798, №59143594 становить 4625,00грн. З її розміру позивачем визначено розмір штрафу за неправильне зазначення у залізничній накладній маси вантажу, який, відповідно до наданого позивачем розрахунку, складає 115625,00грн (4625,00грн (провізна плата) х 5 (згідно ст.118 Статуту залізниць України) х 5 (кількість вагонів, в яких виявлено невірне зазначення маси вантажу).

Посилання відповідача на необхідність визначення розміру штрафу виходячи з вартості провізної плати саме надлишку маси вантажу було правомірно відхилено судом першої інстанції з огляду на норми ст.122 Статуту залізниць України, відповідно до якої за неправильно зазначену у накладній масу вантажу з відправника стягується штраф у розмірі згідно зі ст. 118 цього Статуту, - п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, яка встановлюється у провізних документах, в даному випадку в накладній №34237297.

Зі змісту ст.ст. 118, 122 Статуту залізниць України вбачається, що вантажовідправники несуть відповідальність за неправильно зазначену, у тому числі, масу вантажу й відповідальність останніх настає лише за сам факт допущення такого порушення. При цьому положеннями Закону України "Про залізничний транспорт" чи Статутом залізниць України не передбачено обчислення штрафу, виходячи з надлишку вантажу.

З огляду на вищевикладене, судова колегія погоджується із місцевим господарським судом, про задоволення позову та стягнення штрафу за неправильне зазначення маси вантажу в перевізних документах у розмірі 115625,00грн.

Щодо заявленого клопотання відповідача від 06.03.2018р. №135 про зменшення розміру штрафних санкцій з 115625,00,00грн. до 10% розміру пятикратної провізної плати за всю відстань перевезення, що складає 11562,50грн., суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в його задоволенні, з огляду на наступне.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Аналогічне положення міститься і в ст. 233 ГК України.

Пунктом 3.17.4. постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" № 18 від 26.12.2011р. (з подальшими змінами та доповненнями) роз'яснено, що вирішуючи, в тому числі й з власної ініціативи, питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання (пункт 3 статті 83 ГПК, в редакції до 15.12.2017р.), господарський суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов'язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов'язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.

Ця процесуальна норма може застосовуватись виключно у взаємозв'язку (сукупності) з нормою права матеріального, яка передбачає можливість зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), а саме ч.3 ст. 551 ЦК України і ст.233 ГК України.

Разом з тим, у пункті 14 листа Вищого господарського суд України від 02.02.2010 №01-08/71 "Про деякі питання практики застосування у вирішенні спорів законодавства про відповідальність за порушення у галузі залізничного транспорту (за матеріалами узагальнення судової практики у справах, розглянутих господарськими судами України)" на запитання чи вправі господарський суд з власної ініціативи зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту залізниць України, на підставі пункту 3 статті 83 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України, частини 3 статті 551 Цивільного кодексу України, зазначено, що виходячи з того що, вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, суд повинен об'єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, врахувати інтереси сторін, які заслуговують на увагу, причини неналежного виконання або невиконання обов'язку, вжиття відповідачем заходів для усунення порушення та його наслідків та інші обставини, які заслуговують на увагу, господарський суд не може зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Ч. 2 вступу Правил технічної експлуатації залізниць України, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.12.1996 року №411, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.02.1997 року за №50/1854, виконання Правил забезпечує злагодженість усіх ланок залізничного транспорту, чітку та безперебійну роботу залізниць і безпеку руху.

Відповідно до п. 15.27 Правил забороняється ставити в поїзди, зокрема, вагони, що завантажені понад їх вантажопідйомність.

Тобто, невиконання вимог вказаних Правил, зокрема, завантаження вагонів понад їх вантажопідйомність, загрожує безпеці руху поїздів, а відтак, створює умови для виникнення аварійних ситуацій на залізниці.

Статтями 1, 16 Закону України "Про транспорт" від 10.11.1994 року №232 транспорт є однією з найважливіших галузей суспільного виробництва і покликаний задовольняти потреби населення та суспільного виробництва в перевезеннях; підприємства транспорту зобов'язані забезпечувати безпеку життя і здоров'я громадян, безпеку експлуатації транспортних засобів, охорону навколишнього природного середовища.

Статтями 2, 11 Закону України "Про залізничний транспорт" від 04.07.1996 року №273 (зі змінами) залізничний транспорт є однією з важливих базових галузей економіки України, забезпечує її внутрішні та зовнішні транспортно-економічні зв'язки і потреби населення у перевезеннях; діяльність залізничного транспорту, як частини єдиної транспортної системи країни, сприяє нормальному функціонуванню всіх галузей суспільного виробництва, соціальному і економічному розвитку та зміцненню обороноздатності держави, міжнародному співробітництву України; залізниці та підприємства залізничного транспорту загального користування забезпечують безпеку життя і здоров'я громадян, які користуються його послугами, а також безпеку поїздів, охорону навколишнього природного середовища згідно з чинним законодавством України; безпека руху - комплекс організаційних і технічних заходів, спрямованих на забезпечення безаварійної роботи та утримання в постійній справності залізничних споруд, колій, рухомого складу, обладнання, механізмів і пристроїв.

Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафу, який підлягає стягненню, слід враховувати майнові інтереси відповідача та інтереси позивача, які полягають у належному виконанні покладених законодавством завдань, у тому числі, забезпечення безпеки усіх учасників залізничного перевезення та їх майнових інтересів, які в силу специфіки правовідносин, були поставлені відповідачем під загрозу через свою неправомірну поведінку.

Відповідно до п.3.15 роз'яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (у редакції від 29.09.2008 №04-5/225) при застосуванні статті 118 Статуту залізниць слід мати на увазі, що штраф підлягає стягненню за сам факт допущення вантажовідправником зазначених у цій статті порушень, встановлених залізницею на станції призначення або під час перевезення та на станції відправлення після пред'явлення вантажу до перевезення, незалежно від того, чи завдано залізниці у зв'язку з цим збитки.

Судова колегія погоджується із місцевим господарським судом, що необхідність з'ясування наявності чи відсутності складу цивільного правопорушення у даному випадку відсутня, оскільки позивач звернувся з позовом про стягнення штрафу за неправильну зазначену масу вантажу, а не про стягнення збитків. У даному випадку штрафна санкція не є договірною, а випливає із зазначених положень Статуту залізниць України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.04.1998 №457, якими чітко визначено розмір штрафу.

Разом з тим, у п. 21 оглядового листа Вищого господарського суду України від 29.11.2007р. №01-8/917 Про деякі питання судової практики застосування Статуту залізниць України, інших норм транспортного законодавства зазначено, що виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, а саме - справедливості, добросовісності та розумності - слід визнати право судів при винесенні рішення про стягнення штрафу зменшувати його розмір, з урахуванням всіх конкретних обставин справи.

Крім того, згідно з п.6.4. роз'яснень Президії Вищого господарського суду України № 04-5/601 від 29.05.2002 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з перевезення вантажів залізницею" (із змінами) відповідно до статті 551 ЦК України розмір неустойки (до якої віднесено штраф і пеню) встановлюється договором або актом цивільного законодавства і може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Так, обґрунтовуючи клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій, відповідач вказує, що основною його діяльністю є виробництво нерудних будівельних матеріалів. Просить врахувати, що з 2014 року будівельна галузь України перебуває в стані стагнації, виробництво і реалізація продукції підприємства значно зменшилися в умовах фінансово-економічної кризи, а саме майже повністю втрачено зовнішні ринки збуту продукції та обсяг експорту гранітної продукції, у вартісному вимірі, в 2016 році зменшився по відношенню до 2015 року на 77,46%, а в 2017 році по відношенню до 2015р. на 82,10%. Також зазначає, що заборгованість контрагентів за поставлену продукцію та надані послуги перед ТОВ "Юнігран", станом на 05.03.2018р., складає 46501701,40грн.. Посилається на наявність заборгованості ТОВ "Юнігран" за договорами позики укладеними з контрагентами, яка станом на 27.02.2018р. складає 617000,00 євро та наголошує, що за кредитними договорами укладеними з АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2" залишок заборгованості, станом на 20.02.2018р., складає 78731799,13грн.. Крім того, у якості забезпечення кредитних договорів укладених з АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2", товариство змушене було укласти договори застави та іпотечні договори, щодо основних засобів.

На підтвердження наведеного, відповідачем надано банківські довідки про заборгованість відповідача перед АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2" №150-2/272 від 22.02.2018р. та №150-2/402 від 28.02.2018р. (а.с.61-65), довідку від 05.03.2018р. №130 щодо обсягів експорту гранітної продукції (а.с.58), довідку №131 від 05.03.2018р. щодо прострочення заборгованості ТОВ "Юнігран" за договорами позики укладеними з компаніями нерезидентами (а.с.59), довідку від 05.03.2018р. №132 щодо дебіторської заборгованості (а.с. 60).

Також відповідач вказує на непомірно великий розмір пред'явленої до стягнення суми штрафу наслідкам поведінки товариства та відсутність доведених завданих позивачу такою поведінкою збитків, врахувавши те, що наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми, як неустойку, викривлює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов'язання штраф перетворюється на непомірний тягар, фінансову кризу в якій перебуває ТОВ "Юнігран", а тому вважає, що існують підстави для зменшення штрафу заявленого до стягнення позивачем до 10% розміру п'ятикратної провізної плати за всю відстань перевезення вантажу, тобто до 11562,50грн.. Наводить судову практику, в якій викладена аналогічна правова позиція - постанови Вищого господарського суду України по справі №927/309/16 від 30.11.2016р.; по справі №905/3471/16 від 13.04.2017р.; по справі №905/2626/15 від 16.06.2016р.; по справі №905/367/15 від 30.03.2016р.; по справі №918/1085/13 від 11.03.2014р.; по справі №21/201 від 23.02.2011р..

Колегія суддів оцінивши наведені відповідачем в заяві обставини погоджується із місцевим господарським судом, що перебування підприємства в стані стагнації у зв'язку із зменшенням виробництва і реалізації продукції підприємства, який спричинений фінансово-економічною кризою в країні, не може бути прийнято до уваги, оскільки важка економічна ситуація носить загальний характер та у повній мірі стосується обох сторін. Зменшення виробництва і реалізації продукції підприємства відповідача стосується його діяльності, ризик зміни обставин здійснення такої діяльності є його власним ризиком, цілком передбачуваним при здійсненні підприємництва. Ризик зміни обставин здійснення господарської діяльності цілком покладається на відповідача та не може бути ризиком іншої сторони, оскільки в протилежному випадку порушується принцип збалансованості інтересів сторін.

Додані до клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій вищезазначені документи не підтверджують той факт, що матеріальне, фінансово-економічне становище відповідача є скрутним. Зокрема, подані відповідачем банківські довідки №150-2/272 від 22.02.2018р. та №150-2/402 від 28.02.2018р. містять інформацію про укладені відповідачем та банком договори на здійснення кредитних операцій, строки погашення по яким настануть лише 30.07.2018р. та 20.07.2022р., інша заборгованість за кредитами, процентами, комісіями, штрафами пенею перед АТ "ОСОБА_3 ОСОБА_2", згідно довідки, відсутня. Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що подані документи на підтвердження фінансового стану підприємства не свідчать про відсутність коштів на рахунках та не доводять загрозу неплатоспроможності підприємства.

Разом з тим, посилання відповідача на наявну заборгованість контрагентів перед ТОВ "Юнігран", яка станом на 05.03.2018р. складає 46501701,40грн також не може бути підставою для зменшення судом штрафу. Так, у відповідності з ч.2 ст.617 ЦК України, не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх зобов'язань контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Отже, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання за будь-яких обставин, а тому погодитись з наведеними ТОВ "Юнігран" у клопотанні мотивами зменшення розміру штрафу не можна. Суд апеляційної інстанції, також, погоджується із місцевим господарським судом, що відповідач не позбавлений можливості покращити своє матеріальне становище за рахунок стягнення дебіторської заборгованості з своїх контрагентів.

Крім того, господарський суд не може зменшувати розмір штрафу, встановлений статтями 118 та 122 Статуту, виходячи тільки з того, що, встановлений Статутом розмір штрафу є занадто великим.

Інших належних та допустимих доказів на підтвердження скрутного майнового стану підприємства, доказів наявності ознак банкрутства господарюючого суб'єкта відповідачем до суду не надано.

Апеляційним господарським судом, також, критично оцінюється посилання відповідача на судову практику, оскільки, у справах №927/309/16, №905/2626/15, №905/367/15 та №21/201 вказана відправником маса вантажу у перевізних документах виявилася більшою, ніж фактична маса вантажу. Таке порушення жодним чином не загрожує безпеці руху поїздів. У справі №905/3471/16 - фактична маса вантажу на 1600кг більша від маси вказана в накладній, однак вагон завантажено в межах вантажопідйомності.

Зокрема, посилання скаржника в апеляційній скарзі на підтвердження своєї позиції на постанови ВГСУ від 24.05.2017 року у справі №904/10497/16 та від 13.12.2017р. у справі №910/4183/17 не заслуговують на увагу, оскільки постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12.04.2018 року у справі №904/10497/16 (за заявою Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі Регіональної філії "Придніпровська залізниця" про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 24.05.2017р.) постанову Вищого господарського суду України від 24.05.2017 у справі №904/10497/16 скасовано повністю.

Отже, судова колегія зазначає, що відповідачем не надано до суду належних доказів та не приведено конкретних обставин, які б свідчили про винятковість даного випадку.

До аналогічного висновку прийшов і Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 12.02.2018 року у справі №906/434/17.

Разом з тим, враховуючи той факт, що мало місце саме перевантаження, вагону, а тому це могло призвести до більшого зношення рухомого складу або можливості руйнації чи пошкодження вагону; могло призвести до сплати меншого розміру оплати за перевезення вантажу зазначеного в накладній; а також створити загрозу безпеці руху поїздів, колегія суддів погоджується із місцевим господарським судом про відмову у задоволенні клопотання про зменшення розміру штрафу до одного розміру провізної плати, що складає 11562,50грн..

Суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу, що з 15.12.2017 року набрав чинності новий ГПК України, який не передбачає можливості у виняткових випадках зменшувати розмір штрафу, який підлягає стягненню зі сторони яка порушила зобов'язання, як це передбачав п.3 ст. 83 ГПК України, в редакції до 15.12.2017 року.

Таким чином, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2018р. у даній справі прийняте з повним з'ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнігран" на рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2018 року у справі №906/78/18 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Житомирської області від 22.03.2018 року у справі №906/78/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №906/78/18 повернути до господарського суду Житомирської області.

4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в строк та в порядку, встановленому ст. ст. 287-291 ГПК України.

Повний текст постанови складений "16" травня 2018 р.

Головуючий суддя Миханюк М.В.

Суддя Савченко Г.І.

Суддя Демидюк О.О.