номер провадження справи 27/10/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.05.2018 Справа № 908/140/18

м. Запоріжжя Запорізької області

Господарський суд Запорізької області у складі судді Дроздової С.С., при секретарі судового засідання Шолоховій С.В., розглянувши матеріали справи

за позовом: Державного підприємства Державний інститут по проектуванню промислових підприємств (69005 м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 74-А)

до відповідача: Комунального підприємства Управління капітального будівництва (69037 м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 60-Б)

про стягнення 12 338 грн. 05 коп.

за участю представників

позивача: ОСОБА_1, дов. № 11/34 від 30.01.2018 р.

відповідача: не зявився

СУТЬ СПОРУ:

29.01.2018 р. Державне підприємство Державний інститут по проектуванню промислових підприємств, м. Запоріжжя звернулось до господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства Управління капітального будівництва, м. Запоріжжя про стягнення 6 748 грн. 00 коп. основного боргу, 582 грн. 36 коп. 3% річних, 5 007 грн. 69 коп. втрат від інфляції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2018 р., справу № 908/140/18 передано на розгляд судді Дроздовій С.С.

Ухвалою суду від 30.01.2018 р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/140/18, присвоєно справі номер провадження 27/10/18 та призначено підготовче засідання на 28.02.2018 р.

28.02.2018 р. в підготовчому засіданні, на підставі ст. 183 ГПК України, судом оголошено перерву до 28.03.2018 р.

Ухвалою суду від 28.03.2018 р., відповідно до ст. 177 ГПК України, строк підготовчого засідання продовжено на тридцять днів, на підставі ст. 183 ГПК України, підготовче засідання було відкладено та призначено на 26.04.2018 р.

26.04.2018 р. сторони звернулись до суду з письмовою заявою в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України про розгляд справи по суті у той самий день після закінчення підготовчого засідання.

Відповідно до ч. 6 ст. 183 ГПК України, якщо під час підготовчого судового засідання вирішені питання, зазначені у частині другій статті 182 цього Кодексу, за письмовою згодою всіх учасників справи, розгляд справи по суті може бути розпочатий у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 195 ГПК України суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.

Заяву сторін в порядку ч. 6 ст. 183 ГПК України, судом прийнято.

У судовому засіданні 26.04.2018 р. суд перейшов до розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 26.04.2018 р. оголошено перерву в судовому засіданні до 04.05.2018 р. на підставі статті 216 ГПК України.

У судовому засіданні 04.05.2018 р. справу розглянуто, оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Відповідно до ст. 222 Господарського процесуального кодексу України здійснювалося повне фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Запис розгляду судової справи здійснюється за допомогою технічних засобів, а саме: програмно-апаратного комплексу Оберіг.

Головуючим суддею оголошено яка справа розглядається, склад суду, та розяснено представнику позивача, який прибув в судове засідання, його права, у тому числі право заявляти відводи.

Відводів складу суду не заявлено.

У судовому засіданні 04.05.2018 р. представник позивача підтримав позовні вимоги, на підставах, викладених у позовній заяві. В матеріалах справи міститься відповідь позивача на відзив відповідача № 11/105 від 23.04.2018 р. (вх. № 08-08/7565/18). Позивач просить суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача 6 748 грн. 00 коп. основного боргу, 582 грн. 36 коп. 3% річних, 5 007 грн. 69 коп. втрат від інфляції.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, в матеріалах справи міститься письмовий відзив відповідача, наданий до відділу автоматизованого документообігу суду, обробки та контролю виконання документів (канцелярія) 10.04.2018 р. Просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, у звязку із пропуском позивачем позовної давності.

Розглянувши матеріали справи, оригінали яких оглядалися в судових засіданнях, вислухавши пояснення представників позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

22.04.2013 р. між Державним підприємством Державний інститут по проектуванню промислових підприємств (підрядник) та Комунальним підприємством Управління капітального будівництва (замовник) укладено договір на виконання проектних робіт № 88/13-02.

Відповідно до п. 1.1 договору підрядник бере на себе зобов'язання своїми силами і засобами, за рахунок замовника виконати проектні роботи-виготовити робочий проект та кошторисну документацію з об'єкту: Реконструкція дороги по вул. Південноукраїнська і вул. Панфіловців з влаштуванням гостьових автомобільних стоянок згідно завдання на проектування, а також пройти експертизу та отримати позитивний висновок проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза», а замовник зобов'язується прийняти виконані роботи і сплатити Підряднику вартість виконаних робіт.

Згідно п. 1.2 договору замовник здійснює фінансування підрядника за рахунок коштів, перерахованих Головним розпорядником коштів, наданих для фінансування предмету договору, в межах яких буде проводитись оплата виконаних робіт підрядником.

Відповідно до п. 3.1 договору в редакції додаткової угоди № 2 від 28.05.2015 р., ціна договору згідно з протоколом погодження договірної ціни (Додаток № 1) з ПДВ (20%) складає: 125 481,44 грн. (втому числі, ПДВ 20%- 20 913,57 грн.), в тому числі:

- обєм фінансування на -2013 р. складає: 86 862,24 грн. (в тому числі, ПДВ 20% - 14 477,04 грн.);

- об'єм фінансування на 2014 р. складає: 6 748,00 грн. (в тому числі ПДВ 20% - 1 124,67 грн.).

- обєм фінансування на 2015 р, складає: 31871,20 грн. (в тому числі, ПДВ 20% - 5 311,86 грн.).

Ціна Договору враховує усі витрати підрядника на виконання предмету договору, в тому числі вартість експертизи проекту в ДП «Укрдержбудекспертиза».

Протокол погодження договірної ціни (Додаток №: 1 до Договору № 88/13-02 від 22.04.2013 р.).

Календарний план робіт (Додаток № 2 до Договору № 88/13-02 від 22.04.2013 р.), Зведений кошторис (Додаток № 3 до Договору № 88/13-02 від 22.04.2013 р.) викладено в редакції цієї додаткової угоди.

Відповідно до п. 3.4 договору, оплата виконаних робіт здійснюється на підставі підписаного Замовником акту виконаних робіт у термін 10 календарних днів після надходження коштів для фінансування предмету договору на рахунок замовника від Головного розпорядника коштів.

23.12.2014 р. сторонами був підписаний та скріплений обома сторонами акт № 3 здачі-приймання проектно-дослідницької, науково-технічної продукції за договором № 88/13-02 від 22.04.2013 р.

Вартість виконаних робіт згідно акту здачі-приймання склала 6 748 грн. 00 коп. Належить до сплати 6 748 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 8.1 договору, строк його дії до 31.12.2013 р., але в будь-якому випадку до повного виконання зобовязань сторін. Договір набуває чинності з моменту підписання і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором.

Невідємними частинами договору сторони визначили: протокол погодження договірної ціни (додаток № 1); календарний план виконання робіт ((додаток № 2); зведений кошторис (додаток № 3).

Господарським судом досліджено, що відповідно до акту № 3 здачі-приймання проектно-дослідницької, науково-технічної продукції за договором № 88/13-02 від 22.04.2013 р., науково-технічна продукція відповідає умовам договору, технічному завданню та належним чином оформлена.

Акт відповідачем підписаний без зауважень та заперечень.

Європейський суд з прав людини у рішеннях у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України (від 18.10.2005) та у справі Бакалов проти України (від 30.11.2004) вказав, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є виправданням бездіяльності. Окрім того, у постанові Верховного Суду України від 15.05.2012 р. у справі № 11/446 зазначено, що на підставі частини другої статті 617 ЦК, частини другої статті 218 ГК та рішення Європейського суду з прав людини у справі Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України від 18.10.2005 року, - відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 6 ст. 78 Бюджетного кодексу України у редакції від 26.12.2014 р., виконання місцевих бюджетів за видатками та кредитуванням здійснюється відповідно до статей 46-51 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 47 БК України у редакції від 26.12.2014 р., відповідно до затвердженого розпису бюджету розпорядники бюджетних коштів одержують бюджетні асигнування, що є підставою для затвердження кошторисів. Порядок складання, розгляду, затвердження та основних вимог до виконання кошторисів бюджетних установ встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснює контроль за відповідністю кошторисів розпорядників бюджетних коштів розпису бюджету.

Розпорядники бюджетних коштів забезпечують управління бюджетними асигнуваннями і здійснення контролю за виконанням процедур та вимог, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 БК України у редакції від 26.12.2014 р., розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов'язань минулих років, узятих на облік органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів

Відповідно до ч. 7 ст. 48 БК України у редакції від 26.12.2014 р., порядок здійснення реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної бюджетної політики.

Відповідно до п. 2.3. Порядку, органи Казначейства у строк до 3-х операційних днів звіряють поданий розпорядником Реєстр та підтвердні документи на предмет відповідності даних, уключених до Реєстру.

Відповідно до додатку № 7 до рішення Запорізької міської ради № 17 -2014-12-10 про внесення змін до рішення міської ради від 31.01.2014 р. № 31 «Про бюджет міста на 2014 рік» (зі змінами), загальний обсяг фінансування Реконструкція дороги по вул. Південноукраїнська та вул. Панфіловців з влаштуванням гостьових автомобільних стоянок (проектні та будівельні роботи) складає 2 000 000 гривень, видатки у 2014 році становлять 237 378 гривень.

Відповідно до додатку № 6 до Рішення Запорізької міської ради № 34 -2015-01-15 Про бюджет міста на 2015 рік,загальний обсяг фінансування на реконструкцію дороги по вул. Південноукраїнська та вул. Панфіловців з влаштуванням гостьових автомобільних стоянок у 2015 році складав 6 748 гривень.

Отже, рішенням Запорізької міської ради від 15.01.2015 р. було виділено Комунальному підприємству Управління капітального будівництва суму грошових коштів для сплати боргу Державному підприємству Державний інститут по проектуванню промислових підприємств.

Відповідно до п. 1.4 Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов'язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 № 309 та зареєстрованого у Мінюсті за № 419/20732 від 20 березня 2012 р. у редакції чинній на дату укладення сторонами акту здачі-приймання виконаних робіт (далі - Порядок), бюджетне фінансове зобов'язання - зобов'язання розпорядника бюджетних коштів (одержувача бюджетних коштів) сплатити кошти за будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду відповідно до законодавства.

Відповідно до п. 2.2 Порядку, розпорядники бюджетних коштів протягом 7 робочих днів з дати взяття бюджетного зобов'язання подають до відповідного органу Казначейства Реєстр бюджетних зобов'язань розпорядників (одержувачів) бюджетних коштів за формою згідно з додатком 1 (далі - Реєстр) на паперових (у двох примірниках) та електронних носіях і оригінали документів або їх копії, засвідчені в установленому порядку, що підтверджують факт узяття бюджетного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.3. Порядку, органи Казначейства у строк до 3-х операційних днів звіряють поданий розпорядником Реєстр та підтвердні документи на предмет відповідності даних, уключених до Реєстру.

Проте відповідачем не надано жодних доказів того, що ним було вчинені дії по реєстрації взятих бюджетних зобов'язань перед Державним підприємством Державний інститут по проектуванню промислових підприємств.

Крім того, 16.07.2015 між сторонами було укладено Акт № 4 до договору. У даному акті зазначено, що сплата до актах 1, 2 і 3 складає 93 610 грн. 24 коп. грн. Таким чином, відповідачем було визнано наявність заборгованості по зазначених актах: по акту № 1 11 122 грн. 80 коп.; по акту № 2 - 75 739 грн. 44 коп.; по акту № 3 - 6 748 грн. 00 коп.

Крім того, в матеріалах справи міститься акт звіряння взаємних розрахунків за період січень 2016 р. жовтень 2016 р., який підписаний та скріплений печатками обох сторін, чим відповідач підтвердив наявну заборгованість у розмірі 6 748 грн. 00 коп. перед позивачем.

В порушення умов договору, в узгоджені строки та в узгоджених розмірах відповідач не розрахувався за виконані позивачем роботи, внаслідок чого за ним склалася заборгованість в сумі 6 748 грн. 00 коп.

Статтями 11 та 509 Цивільного кодексу України визначено, цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України та ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

З огляду на статтю 509 Цивільного кодексу України вбачається, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

У відповідності до пункту 1 частини 2 статті 1 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Цивільні права і обовязки виникають як з передбачених законом договорів, так і з договорів, не передбачених законом, але таких, що йому не суперечать.

Договір це категорія цивільного права, яка визначається як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. До зобовязань, що виникають з договорів, застосовуються загальні положення про зобовязання, якщо інше не випливає із закону або самого договору. Як і будь-який право чин, він є вольовим актом, оскільки виражає спільну волю сторін, що втілюється у договорі. Змістом договору є, власне, ті умови, на яких сторони погоджуються виконувати договір, і вони мають дотримуватися взятих на себе зобовязань.

У відповідності до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 6 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, згідно ч. 1 статті 627 Цивільного кодексу України.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, на підставі ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 887 ЦК України за договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт підрядник зобов'язується розробити за завданням замовника проектну або іншу технічну документацію та (або) виконати пошукові роботи, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити їх. До договору підряду на проведення проектних і пошукових робіт застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 889 ЦК замовник зобов'язаний, якщо інше не встановлено договором підряду на проведення проектних та пошукових робіт, сплатити підрядникові встановлену ціну після завершення усіх робіт чи сплатити її частинами після завершення окремих етапів робіт або в іншому порядку, встановленому договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За приписами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Підсумовуючи вищевикладене, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач належним чином та в повному обсязі виконав свої зобов'язання за договором, відповідач отримав поставлений товар, що документально підтверджено.

Відповідач свої зобовязання за договором в частині оплати не виконав, в результаті чого сума боргу за виконані позивачем роботи склала 6 748 грн. 00 коп.

З урахуванням наведеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги про стягнення з Комунального підприємства Управління капітального будівництва, м. Запоріжжя 6 748 грн. 00 коп. основного боргу.

Крім того, позивач просить суд стягнути з відповідача 582 грн. 36 коп. 3% річних, 5 007 грн. 69 коп. втрат від інфляції.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

На особу, яка допустила неналежне виконання зобовязання, покладаються додаткові юридичні обов'язки, в тому числі передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України. Зокрема, частиною 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, у разі прострочення виконання грошового зобовязання кредитор має право стягнути, а боржник повинен сплатити, крім основного боргу, також втрати від інфляційних процесів та річні відсотки за весь час прострочення виконання зобовязання.

Три відсотки річних - це спосіб захисту майнового права і інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні нарахування - це спосіб захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Факт порушення відповідачем термінів розрахунків, передбачених договором, є доведеним і вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат заявлені обґрунтовано. Позивачем розрахунок суми 3% річних та інфляційних втрат здійснений вірно. До стягнення з відповідача належить сума 3% річних в розмірі 582 грн. 36 коп. та сума втрат від інфляції в розмірі 5 007 грн. 69 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобовязання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобовязана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку. Майнові зобовязання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України, зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Під належним виконанням зобовязання розуміють виконання належній особі, в належному місці, в належний строк (термін), з додержанням усіх інших вимог і принципів виконання зобовязань. Якщо учасники зобовязання порушують хоч би одну з умов його належного виконання, зобовязання не припиняється, а трансформується (змінюється), оскільки в такому разі на сторону, яка допустила неналежне виконання, покладаються додаткові юридичні обовязки у вигляді відшкодування збитків, сплати неустойки тощо. Виконання таких додаткових обовязків, як правило, не звільняє боржника від виконання зобовязання в натурі. Лише після того, як сторони здійснять усі дії, що випливають із зобовязання, воно вважатиметься припиненим.

Виконання, яке припиняє зобовязання, має бути належним чином оформлене (підтверджене).

Не приймаються судом до уваги також твердження відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на таке:

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

В Цивільному кодексі України встановлено як загальну, тривалістю у три роки (ст. 257), так і спеціальну позовну давність: скорочену або більш тривалу порівняно із загальною позовною давністю (ст. 258).

Крім того, в ст.268 ЦК України встановлено вимоги, на які не поширюється позовна давність.

В силу ст. 259 Цивільного кодексу України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Враховуючи, що до вимоги про стягнення боргу за договором про виконання проектних робіт не встановлено обмежень щодо застосування позовної давності або спеціальної позовної давності, і сторонами в ході розгляду справи не надано доказів досягнення домовленості про збільшення позовної давності за такою вимогою, а тому суд приходить до висновку, що для вимоги позивача встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно із ст. 260 Цивільного кодексу України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

За змістом ст. 253 Цивільного кодексу України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому в силу ч. 5 даної статті Кодексу за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Таким чином, не отримавши у встановлені договором строки оплати за надані послуги, вже наступного дня після закінчення відповідного строку позивач був обізнаний про порушення його права на отримання плати за виконані проектні роботи.

Однак, ч. 1 ст. 264 Цивільного кодексу України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

При цьому, в силу ч. 3 даної статті Кодексу після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В матеріалах справи міститься підписаний сторонами в межах строку позовної давності акт звірки взаємних розрахунків, в якому відповідач визнає наявність перед позивачем боргу в розмірі 6 748 грн. 00 коп.

Як вже зазначалося вище, відповідно до додатку № 6 до Рішення Запорізької міської ради (ЗМР) № 34-2015-01-15 Про бюджет міста на 2015 рік, загальний обсяг фінансування на реконструкцію дороги по вул. Південноукраїнська та вул. Панфіловців з влаштуванням гостьових автомобільних стоянок у 2015 році складав 6 748 гривень.

Таким чином, рішенням ЗМР від 15.01.2015 р. було виділено відповідачу суму грошових коштів для сплати боргу перед ДП «ДІПРОПРОМ».

16.07.2015 між сторонами було укладено Акт № 4 до договору, у якому зазначено, що сплата до актах 1, 2 і 3 складає 93 610,24 грн. Таким чином, відповідачем було визнано наявність заборгованості по зазначених актах: 11 122, 80 грн. по акту № 1; 75 739,44 грн. по акту № 2; 6 748,00 грн. по акту № 3.

Отже, заява відповідача про застосування строку позовної давності не задовольняється судом, оскільки строк позовної давності за спірною вимогою не пропущений.

Як вбачається із доводів відповідача, беручи до уваги п. 3.4 договору, оплата відповідачем за договором мала бути здійснена до 05.01.2015 включно (враховуючи те, що 02.01.2015 вихідний день). Таким чином, прострочення виконання зобов'язання за договором, а отже і строк позовної давності, починає відлік з 06.01.2015р. Отже, загальний строк позовної давності у 3 роки щодо вимоги про оплату за

договором сплив 06.01.2018 р.. В той же час, як вбачається з ухвали господарського суду Запорізької області від 30.01.2018р. по справі № 908/140/18, позовна заява надійшла до суду 29.01.2018р., тобто з пропуском строку позовної давності.

У свою чергу, позивач надав власні пояснення щодо строку позовної давності, та заперечував проти задоволення клопотання відповідача.

Дослідивши наявні у матеріалах справи фактичні дані, заслухавши пояснення та доводи сторін, суду дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання ГО "Всеукраїнська асоціація консультантів з управління" про застосування строків позовної давності оскільки строк не пропущено, а відлік, як вірно вказує позивач, слід починати з 06.02.2015 року.

Частиною 4 ст. 11 ГПК України внормовано, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (ч. 5 ст. 236 ГПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 238 ГПК України, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі «Руїс Торіха проти Іспанії»). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів відповідача та їх відображення у судовому рішенні по справі № 914/2236/17, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду по справі № 910/13407/17 від 13.03.2018р.

Ст. 218 ГК України встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобовязання, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Згідно ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порядку ст. 129 ГПК України, судовий збір у сумі 1 762 грн. 00 коп. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст. 42, 123, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Державного підприємства Державний інститут по проектуванню промислових підприємств, м. Запоріжжя до Комунального підприємства Управління капітального будівництва, м. Запоріжжя задовольнити.

Стягнути з Комунального підприємства Управління капітального будівництва (69037 м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 60-Б, ) на користь Державного підприємства Державний інститут по проектуванню промислових підприємств (69005 м. Запоріжжя, вул. Патріотична, 74-А, ) 6 748 (шість тисяч сімсот сорок вісім) грн. 00 коп. суму боргу, 582 (пятсот вісімдесят два) грн. 36 коп. 3% річних, 5 007 (пять тисяч сім) грн. 69 коп. втрат від інфляції, 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. судового збору. Видати наказ.

Рішення оформлено та підписано 14.05.2018 р.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.С. Дроздова