донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

07.05.2018 справа №910/19859/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача): суддів при секретарі судового засідання справу розглянуто в порядку письмового провадження без виклику учасників справи Стойка О.В., Зубченко І.В., Попкова Д.О. Склярук С.І.
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, с. Нижня Вільхова, Станично-Луганський район, Луганська область
на рішення господарського суду Луганської області
від 30.01.2018 (повний текст складено та підписано 05.02.2018)
у справі № 910/19859/17 (суддя Корнієнко В.В.)
за позовомГоловного управління Національної поліції в Полтавській області, м. Полтава
до Фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, с. Нижня Вільхова, Станично-Луганський район, Луганська область
простягнення 20 723,88 грн.
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2017 року до господарського суду звернулось Головне управління Національної поліції в Полтавській області, м. Полтава (Позивач) із позовом до Фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, с. Нижня Вільхова, Станично-Луганський район, Луганська область (Відповідач) про стягнення з Відповідача штрафних санкцій в сумі 20 723,88 грн. за прострочення поставки товару (в розмірі 1 % від вартості товару за кожний з прострочених 12 днів) за договором закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти від 17.05.2017 № 444.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на порушення Відповідачем умов п. 4.1 договору закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти від 17.05.2017 № 444 в частині строків поставки товару, а саме - прострочення поставки товару на 12 днів, внаслідок чого, на думку Позивача, наявні підстави для стягнення суми штрафу на підставі 7.2 вказаного договору.

Рішенням господарського суду Луганської області від 30.01.2018 позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Відповідач, не погодившись із рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог скарги заявник посилається на те, що рішення судом першої інстанції винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права України.

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що нарахування штрафу за кожен день несвоєчасного виконання зобов'язання є таким, що суперечить чинному законодавству, оскільки за своєю правовою природою спірна сума є пенею, а не штрафом.

Крім того, Відповідач просив суд зменшити розмір штрафних санкцій, оскільки Позивачем не конкретизовано, яких саме збитків він зазнав, а розмір штрафу може погіршити майновий стан Відповідача.

15.12.2017 набув чинності Господарський процесуальний кодекс України в новій редакції відповідно до Закону України "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" № 2147-19 від 03.10.2017.

Так, згідно ч. 1 ст. 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ГПК України).

Відповідно до приписів п. 9 ч. 1 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, що вступила в силу 15.12.2017 згідно з Законом України №2147-19 від 03.10.2017, розгляд означеної апеляційної скарги здійснюється в порядку Господарського процесуального кодексу України в редакції, що діє з 15.12.2017.

Позивач правом надання відзиву в суді апеляційної інстанції не скористався.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені наступні обставини:

- укладення між сторонами договору закупівлі вузькосмугового генератора за державні кошти № 444 від 17.05.2017 (далі - Договір), за умовами п.п. 1.1., 4.1 якого Відповідач зобов'язався поставити Позивачу вузькосмуговий генератор "Піранья Х8-РRO-170 НЧ" протягом 14 календарних дів з дати підписання даного договору - до 31.05.2017 включно, а Позивач - сплатити його вартість в порядку та на умовах, передбачених даним договором;

- виконання сторонами обов'язків за Договором в повному обсязі;

- обставини порушення Відповідачем п. 4.1 Договору в частині строків поставки товару на 12 днів.

Вказані обставини сторонами не оспорюються.

Проте, Відповідач заперечує проти позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що нарахування штрафу за кожен день несвоєчасного виконання зобов'язання є таким, що суперечить чинному законодавству.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції, з чим погоджується судова колегія, встановлено, що правовідносини сторін виникли на підставі Договору та регулюються нормами ч.ч. 1 ст. 193, ч. 1 ст. 231 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-551, 629 Цивільного кодексу України, матеріалами справи підтверджується, що поставка товару була здійснена Відповідачем з простроченням на 12 днів, за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 193 Господарського кодексу України та ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Матеріалами справи підтверджується, що Відповідач свої зобов'язання щодо поставки товару виконав не належним чином, допустив прострочення поставки товару на 12 днів (поставив товар 12.06.2017), що останнім не заперечується.

Пунктом 7.2. Договору встановлено, що у разі несвоєчасного надання товару, Відповідач повинен сплатити Позивачу штраф в розмірі 1% від вартості несвоєчасно наданого товару за кожен день прострочення, включаючи день фактичного виконання зобов'язань за договором.

Згідно абз. 3 ч. 2 ст. 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

При цьому, положення абз. 3 ч. 2 ст. 231 ГК України застосовуються саме до негрошових зобов'язань (якщо допущено прострочення виконання негрошового зобов'язання, пов'язаного з обігом (поставкою) товарів, виконанням робіт, наданням послуг, з вартості яких і вираховується у відсотковому відношенні розмір штрафу).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

За змістом ч.ч. 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Отже судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що штрафні санкції за прострочення поставки товару, вказані у пункті 7.2. Договору, відповідають положенням діючого законодавства, оскільки за змістом вищенаведених норм сторони вправі обрати певний вид штрафних санкцій та їх розмір, визначивши це в договорі.

Дійсно, в п. 7.2 Договору сторони передбачили, що за порушення строку поставки товару Відповідач сплачує покупцю неустойку в розмірі 1% від вартості непоставленого в строк товару за кожен день прострочення, проте помилково визначили вид цієї санкції "штрафом", виходячи зі змісту ст. 549 ЦК України.

Судова колегія вважає, що при визначенні розміру суми штрафної санкції, яка підлягає стягненню, необхідно виходити не з її назви, а з відповідного порядку нарахування, що визначили сторони в Договорі.

Відповідно, доводи апеляційної скарги не приймаються судовою колегією до уваги через їх необґрунтованість, оскільки судом першої інстанції спірна сума вірно стягнута у якості штрафної санкції, порядок нарахування якої відповідає неустойці у вигляді пені.

Доводи Відповідача щодо необхідності стягнення одноразового штрафу в розмірі 0,1% від суми прострочення зобов'язання - спростовуються змістом п. 7.2 укладеного між сторонами Договору.

Крім того, згідно ст. 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідно до ст.ст. 74, 76 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Водночас, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Відповідачем не доведено суду скрутного фінансового становища останнього, не наведено причин неналежного виконання ним зобов'язання, розмір штрафних санкцій не є надмірно великим.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо врахування інтересів обох сторін, а також з тим, що негативні наслідки вчиненого Відповідачем порушення, яке відбулось з його вини, не можуть покладатись на інших осіб, зокрема, на Позивача по справі. Отже підстав до зменшення розміру штрафних санкцій судова колегія не вбачає.

Будь-яких порушень норм процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення господарського суду Луганської області від 30.01.2018 у справі № 910/19859/17 ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають суттєве значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Відповідача.

Керуючись ст.ст. 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, с. Нижня Вільхова, Станично-Луганський район, Луганська область залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Луганської області від 30.01.2018 у справі № 910/19859/17 - залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв'язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції - покласти на Фізичну особу-підприємця Знайченка Андрія Ігоровича, с. Нижня Вільхова, Станично-Луганський район, Луганська область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 07.05.2018.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді І.В. Зубченко

Д.О. Попков