УХВАЛА

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 918/33/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г.

за участі секретаря судового засідання Співака С.В.

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

представник позивача - Родіна Т.М. (довіреність №14-219 від 26.12.2017),

відповідач - Селецька сільська рада ,

представник відповідача - не з'явився,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача:

1. Кабінет Міністрів України, представник не з'явився,

2. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, представник - Пономаренко Д.О. (за довіреністю),

3. Рівненська обласна державна адміністрація, представник не з'явився,

4. Головне управління Державної казначейської служби у Рівненській області, представник не з'явився,

5. Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, представник не з'явився,

6. Дубровицька державна районна адміністрація, представник не з'явився,

7. Публічне акціонерне товариства "Рівнегаз", представник не з'явився,

розглянувши матеріали касаційної скарги

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення господарського суду Рівненської області від 15.03.2017

у складі судді: Політики Н.А.

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2017

у складі колегії суддів: Бучинська Г.Б. (головуючий), Філіпова Т.Л., Василишин А.Р.

у справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Селецької сільської ради

за участю третіх осіб:

1. Кабінет Міністрів України

2. Міністерство енергетики та вугільної промисловості України

3. Рівненська обласна державна адміністрація

4. Головне управління Державної казначейської служби у Рівненській області

5. Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації

6. Дубровицької державної районної адміністрації

7. Публічного акціонерного товариства "Рівнегаз"

про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат у сумі 18 977738,14 грн.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", позивач) звернулося до господарського суду Рівненської області з позовом до Селецької сільської ради (далі - відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Рівненська обласна державна адміністрація, Головне управління Державної казначейської служби України у Рівненській області, Департамент з питань будівництва та архітектури Рівненської державної адміністрації, Дубровицька районна державна адміністрація, - про стягнення заборгованості в сумі 18 977 738,14 грн., з яких: 9 139 799,30 грн. - основний борг, 800 107,02 грн. - 3% річних, 9 037 831,82 грн. - інфляційні втрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що, в порушення п. 2.3.15 Договору від 15.03.2011 № 14/566/11 (укладеного між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Селецькою сільською радою на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів"), відповідач, після введення в експлуатацію Об'єкту, не повернув ПАТ "НАК "Нафтогаз України" грошові кошти, отримані на добудову цього Об'єкту.

Рішенням господарського суду Рівненської області від 15.03.2017 у справі 918/33/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що, при укладенні договору від 15.03.2011 № 14/566/11, відповідач обґрунтовано розраховував на наявність фінансової можливості виконати умови цього договору щодо повернення позивачу коштів, у зв'язку з виділенням відповідних асигнувань з Державного бюджету України на виконання норм законодавства, що прямо передбачали відшкодування забудовнику (інвестору) витрат на будівництво об'єктів газопостачання. Водночас, судом прийнято до уваги умови договору, з яких вбачається здійснення фінансування діяльності відповідача виключно з державного бюджету, та обставини, що підтверджують відсутність надходжень на рахунок відповідача субвенцій з Державного бюджету на виконання умов вказаного договору.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у цій справі апеляційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" залишено без задоволення; рішення господарського суду у справі № 918/33/17 залишено без змін.

Визнано недійсними п. 2.3.15 та п. 4.7 Додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до Договору № 14/566/11 від 15.03.2011, укладеної між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Селецькою сільською радою Дубровицького району Рівненської області.

Так, згідно п. 2.3.15 Додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до Договору № 14/566/11 від 15.03.2011, протягом року, наступного за роком введення Об'єкта в експлуатацію, Замовник (Селецька сільська рада) зобов'язаний повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову Об'єкту.

Поряд з цим, за редакцією Договору № 14/566/11 від 15.03.2011 (п. 2.3.13) до внесення відповідних змін, Замовник (Селецька сільська рада) зобов'язаний протягом бюджетного року з дати закінчення фінансування Нафтогазом добудови (будівництва) Об'єкта повернути Нафтогазу, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Нафтогазу, суму грошових коштів, отриманих від Нафтогазу на добудову (будівництво) Об'єкта, відповідно до ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" або за рахунок субвенцій з державного бюджету.

За умовами п. 4.7. Додаткової угоди № 1 від 28.05.2012 до Договору № 14/566/11 від 15.03.2011, не виконання Замовником п.2.3.15 Договору через відсутність бюджетного фінансування у зв'язку з відхиленням Кабінетом Міністрів України пропозицій щодо включення до Державного бюджету видатків на погашення заборгованості Замовника перед Нафтогазом не може бути підставою для нарахування Нафтогазом пені та штрафів та звернення до суду, проте не позбавляє Замовника обов'язку повернути Нафтогазу кошти, отримані згідно з Договором.

Погоджуючись з висновками та рішенням суду першої інстанції, апеляційний господарський суд виходив з того, що учасником спірних правовідносин та зобов'язаною стороною у спірних правовідносинах, слід вважати державу від імені якої діяла сільська рада, оскільки правочин між позивачем та відповідачем укладено на виконання державного замовлення (Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1001-р), результати робіт (Об'єкт), профінансовані позивачем за умовами правочину, перейшли у державну власність.

Враховуючи встановлене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що зміни Договору № 14/566/11 від 15.03.2011 (внесені п. 2.3.15 та п. 4.7 Додаткової угоди № 1 від 28.05.2012), які передбачають покладення обов'язку з повернення грошових коштів на Селецьку сільську раду, є порушенням ст.ст. 12, 13, 183 Господарського кодексу України та бюджетного законодавства, оскільки такі витрати місцевого бюджету не передбачалися та не погоджені в установленому законодавством порядку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 15.03.2017 та постановою апеляційного суду від 24.10.2017 у справі № 918/33/17, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з касаційною скаргою про скасування оскаржених судових актів, з вимогою прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

При цьому, скаржник посилається на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема, ст.ст. 96, 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, ст. 83 Господарського процесуального кодексу України. На переконання скаржника, спірний Договір № 14/566/11 від 15.03.2011, в редакції Додаткової угоди № 1 від 28.05.2012, не заснований на державному замовленні, відтак, його умови мають виконуватись сторонами у відповідності до норм цивільного законодавства.

Відповідно п. 5 ст. 31 та п.п. 6 п. 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України, в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, касаційна скарга ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 918/33/11 була передана до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду, у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Погребняк В.Я. (головуючий), Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г. (визначеній за результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, Протокол від 20.02.2018), від 02.03.2018 справу №918/33/17 прийнято до провадження; відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ "НАК "Нафтогаз України"; повідомлено учасників справи про дату, час та місце розгляду касаційної скарги (17.04.2018 об 11 год. 00 хв.); надано строк для подання відзивів.

11.04.2018 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від ПАТ "НАК "Нафтогаз України" надійшли Письмові пояснення до касаційної скарги, з додатковим обґрунтуванням заявлених у скарзі вимог та посиланням на практику Верховного Суду у аналогічних справах №908/489/17, № 922/541/17, №908/1076/17 та № 924/29/17.

13.04.2018 до Верховного Суду від Рівненської обласної державної адміністрації надійшов Відзив на касаційну скаргу з запереченнями проти вимог та доводів ПАТ "НАК "Нафтогаз України", з підстав їх необґрунтованості.

17.04.2018, відповідно до приписів ст. 216 ГПК України, у судовому засіданні оголошено перерву до 26.04.2018, про що представників учасників судового процесу, які були присутні в засіданні суду 17.04.2018, повідомлено під Розписку (в матеріалах справи).

Відповідно до п. 2 ст. 302 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017) суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів або палати, передає справу на розгляд об'єднаної палати, якщо ця колегія або палата вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з іншої палати або у складі іншої палати чи об'єднаної палати.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку щодо наявності підстав для передачі справи на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на наступне.

Так, за даними автоматизованої системи документообігу суду вбачається, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. (головуючий), Вронська Г.О., Студенець В.І., під час розгляду справи № 908/489/17 (за позовом Остриківської сільської ради до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання договору, укладеного у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 "Про добудову підвідних газопроводів", недійсним), залишаючи без змін рішення господарського суду міста Києва від 04.07.2017 (у задоволенні позову відмовлено повністю) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.09.2017 у цій справі (Постанова від 27.02.2018), погодився з висновками судів попередніх інстанції, зокрема, про те, що спірний договір не суперечить вимогам Бюджетного кодексу України, а відсутність бюджетних асигнувань за бюджетним зобов'язанням, яке позивач прийняв за спірним договором, не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки між сторонами у справі на підставі спірного договору виникли не бюджетні, а майнові відносини, які відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦК України засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників, що регулюються актами цивільного законодавства України.

Постановою Верховного Суду від 27.03.2018 (колегія суддів у складі: Вронська Г.О. (головуючий), Баранець О.М., Студенець В.І.) у справі № 922/541/17 (за позовом Гутятинської селищної ради Богодухівського району Харківської області до ПАТ "НАК "Нафтогаз України" про визнання частини умов правочину недійсними, укладеного у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 "Про добудову підвідних газопроводів") рішення господарського суду міста Києва від 09.06.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 20.11.2017 у цій справі залишено без змін.

При цьому, Суд вказав на те, що, з огляду на приписи ч.1 ст. 16, ч.1 ст. 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", між сторонами у даній справі на підставі Договору, в редакції Додаткової угоди, виникли не бюджетні, а господарські (цивільні) відносини, що регулюються актами цивільного законодавства України.

Суд вважав помилковими висновки суду апеляційної інстанції про те, що пункти 1.1, 2.3.14, 2.3.15 Договору №14/1221/11 від 17.06.2017, в редакції Додаткової угоди, суперечать вимогам Бюджетного кодексу України.

Поряд з цим, погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності, Суд вказав на правомірність висновку господарського суду першої інстанції про відмову у позові за необґрунтованості, що виключає, в даному випадку, застосування строку позовної давності до спірних правовідносин.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Булгакова І.В. (головуючий), Львов Б.Ю. та Селіваненко В.П., у постанові від 03.04.2018 за результатами розгляду касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у справі № 924/29/17 (за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Сокільської сільської ради, за участю третіх осіб: Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Хмельницька обласна державна адміністрація, Головне управління Державної казначейської служби України в Хмельницькій області, Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Хмельницькгаз" про стягнення заборгованості у сумі 11 015 901,14 грн., яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням Радою умов договору від 11.03.2011 № 14/544/11, укладеного у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 "Про добудову підвідних газопроводів"), задовольняючи касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 скасовано, рішення господарського суду Хмельницької області від 28.03.2017 у справі № 924/29/17 залишено в силі), вказав на те, що, за змістом ч.2 ст. 617 Цивільного кодексу України та рішення Європейського суду з прав людини від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" відсутність бюджетних коштів не виправдовує бездіяльність боржника і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

У Постанові від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17 (за позовом Мордвинівської сільської ради Запорізької області до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", за участю третіх осіб: Кабінет Міністрів України, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, Публічне акціонерне товариство "Мелітопольгаз" про визнання Договору, укладеного у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 року "Про добудову підвідних газопроводів", недійсним), залишаючи без змін рішення господарського суду міста Києва від 04.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 24.01.2018 у цій справі (у задоволенні позову відмовлено), Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Вронська Г.О. (головуючий), Баранець О.М., Студенець В.І., вказав на те, що, з огляду на приписи ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 18 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", умови Договору (пункти 1.1, 2.3.15, 4.5, 4.7), між сторонами у даній справі на підставі цього Договору виникли не бюджетні, а господарські (цивільні) відносини, які регулюються актами цивільного законодавства України. Суд, також, погодився з висновком судів попередніх інстанцій про те, що відсутність у позивача необхідних коштів або взяття ним зобов'язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, не звільняє його від обов'язку виконати господарські зобов'язання за оспорюваним договором та не свідчить про недійсність такого договору.

Постановою Верховного Суду (колегія суддів: Краснов Є.В. (головуючий), Мачульський Г.М., Кушнір І.В.) від 12.04.2018 у справі № 924/22/17 (за позовом ПАТ "НАК "Нафтогаз України" до Сокільської сільської ради, за участю третіх осіб, про стягнення заборгованості у сумі 22 776 443,62 грн., яка виникла за Договором укладеним у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 "Про добудову підвідних газопроводів") касаційну скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" задоволено; постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у цій справі скасовано (рішення суду першої інстанції скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено; визнано недійсними п. 2.3.15 та п. 4.7 додаткової угоди від 05.06.2012 № 1 до Договору від 11.03.2011 № 14/543/11), рішення господарського суду Хмельницької області від 20.03.2017 у справі № 924/22/17залишено в силі. При цьому, Верховний Суд послався на правову позицію Верховного Суду у постанові від 03.04.2018 у справі № 924/29/17 та вказав на відсутність доказів того, що спірний договір та додаткова угода до нього відносяться до договорів державного замовлення.

Поряд з цим, за даними автоматизованої системи документообігу суду, в провадженні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду перебувають справи № 922/1966/17, № 908/1361/17, № 902/49/17, № 918/509/17, № 918/34/17, № 902/559/17, № 918/33/17, за аналогічними правовідносинами, які виникли на підставі Договорів, укладених ПАТ "НАК "Нафтогаз України" у виконання Розпорядження КМУ № 1001-р від 26.08.2009 "Про добудову підвідних газопроводів", рішення судів першої та апеляційної інстанції у яких мають протилежні висновки в частині визначення правової природи таких Договорів, дійсності їх умов (з урахуванням змін внесених Додатковими угодами) та, відповідно, визначення зобов'язаної сторони.

Так, Договори за всіма переліченими вище справами (як тими, розгляд яких уже закінчено, так і тими, касаційне провадження за якими не закінчено) були укладені на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" із змінами і доповненнями, внесеними розпорядженням Кабінету Міністрів України від 13.09.2010 № 1881-р.

Відповідно вказаного Розпорядження, для забезпечення добудови газопроводів:

- НАК "Нафтогаз України" укладає відповідні договори із замовниками їх будівництва на загальну суму фінансування, визначену фінансовим планом НАК "Нафтогаз України";

- замовник будівництва газопроводів (за договором Сільська рада) здійснює за державні кошти закупівлю товарів, робіт і послуг, пов'язаних із завершенням їх будівництва, згідно із законодавством;

- Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міські держадміністрації сприяють відведенню земельних ділянок для добудови газопроводів та підготовці необхідних дозвільних документів, а також введенню добудованих газопроводів в експлуатацію та передачі їх у державну власність.

Судами першої та апеляційної інстанцій у даній справі (№ 918/33/17) було встановлено, що у виконання п. 4 Розпорядження від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів", прийнято розпорядження голови Рівненської облдержадміністрації від 25.05.2012 № 256 "Про передачу об'єктів газопостачання у державну власність", згідно з яким управління з питань будівництва та архітектури облдержадміністрації та районні державні адміністрації спільно з органами місцевого самоврядування повинні вжити заходів щодо забезпечення передачі у державну власність до сфери управління Міненергетики та вугільної промисловості на баланс ПАТ "Рівнегаз" об'єктів газопостачання, у спорудженні яких передбачається фінансова участь НАК "Нафтогаз" після вводу їх в експлуатацію. А також, у встановленому законодавством порядку підготувати документи щодо внесення змін до бюджетних призначень та розроблення бюджетних запитів на забезпечення бюджетних видатків для розрахунків з НАК "Нафтогаз".

Відповідно до ст. 1 Цивільного кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Господарський кодекс України визначає основні засади господарювання в Україні і регулює господарські відносини, що виникають у процесі організації та здійснення господарської діяльності між суб'єктами господарювання, а також між цими суб'єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання (ст. 1 Господарського кодексу України).

Бюджетним кодексом України (ст.1 Кодексу) регулюються відносини, що виникають у процесі складання, розгляду, затвердження, виконання бюджетів, звітування про їх виконання та контролю за дотриманням бюджетного законодавства і питання відповідальності за порушення бюджетного законодавства, а також визначаються правові засади утворення та погашення державного і місцевого боргу.

Як вбачається з наведених вище справ (за якими вже прийняті постанови Верховним Судом та які знаходяться в провадженні касаційного суду), сторонами угод, укладених у виконання Розпорядження від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів", а відтак і відповідних справ, є ПАТ "НАК "Нафтогаз України" та Сільські ради.

Поряд з цим, сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами. Представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами. Порядок формування та організація діяльності рад визначаються Конституцією України, цим та іншими законами, а також статутами територіальних громад (ст. 10 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Згідно ч. 1 ст. 61 вказаного Закону, органи місцевого самоврядування в селах, селищах, містах, районах у містах (у разі їх створення) самостійно розробляють, затверджують і виконують відповідні місцеві бюджети згідно з Бюджетним кодексом України.

Держава фінансово підтримує місцеве самоврядування, бере участь у формуванні доходів місцевих бюджетів, здійснює контроль за законним, доцільним, економним, ефективним витрачанням коштів та належним їх обліком. Вона гарантує органам місцевого самоврядування доходну базу, достатню для забезпечення населення послугами на рівні мінімальних соціальних потреб (ст. 62 Закону України "Про місцеве самоврядування").

Згідно ч. 3 ст. 63 вказаного Закону, склад доходів місцевих бюджетів визначається Бюджетним кодексом України та законом про Державний бюджет України.

Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", відповідно до Статуту, є публічним акціонерним товариством, засновником та єдиним акціонером якої є Держава. Кабінет Міністрів України визначає центральний орган виконавчої влади, який здійснює функції з управління акціями Компанії.

За умовами договорів, укладених у виконання Розпорядження від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" (до внесення змін Додатковими угодами), Замовник зобов'язаний повернути Нафтогазу суму грошових коштів, відповідно до ст. 7 Закону України "Про трубопровідний транспорт" або за рахунок субвенцій з державного бюджету.

Положеннями ст. 2 Бюджетного кодексу України, в редакції чинній на момент укладення спірного у цій справі договору, визначено, що бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов'язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження; бюджетне зобов'язання - будь-яке здійснене відповідно до бюджетного асигнування розміщення замовлення, укладення договору, придбання товару, послуги чи здійснення інших аналогічних операцій протягом бюджетного періоду, згідно з якими необхідно здійснити платежі протягом цього ж періоду або у майбутньому.

Пунктом 3 ч.5 ст. 22 цього Кодексу встановлено, що головний розпорядник бюджетних коштів отримує бюджетні призначення шляхом їх затвердження у законі про Державний бюджет України (рішенні про місцевий бюджет).

Частиною 1 ст. 23 вказаного вище Кодексу передбачено, що будь-які бюджетні зобов'язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.02.2012 № 106 затверджено Порядок та умови надання субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих територій, згідно п. 3 якого субвенція надається для забезпечення здійснення відповідних заходів щодо соціально-економічного розвитку окремих адміністративно-територіальних одиниць та спрямовується, зокрема, на проведення робіт з газифікації. Надання субвенції здійснюється в обсягах, передбачених законом України про Державний бюджет на відповідний рік. Головним розпорядником субвенції є Міністерство фінансів України (п.п. 2, 5 Порядку).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 та 4 ст. 48 Бюджетного кодексу України, розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов'язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами.

У матеріалах даної справи наявна копія листа Міністерства фінансів України від 26.09.2014 № 31-06310-06-21/24873, де зазначено, що взяття бюджетних зобов'язань без відповідних асигнувань є порушенням бюджетного законодавства;

за період з 2009 по 2014 Законами України "Про Державний бюджет України" не передбачалося повернення коштів Компанії (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") за добудову об'єктів газифікації.

Водночас, у постановах Верховного Суду у справах № 908/489/17, № 922/541/17, № 924/29/17, № 908/1076/17, № 924/22/17, Суд зробив висновки що правовідносини, які склались з виконання договорів, укладених у виконання Розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.08.2009 № 1001-р "Про добудову підвідних газопроводів" (з урахуванням внесених змін за додатковими угодами) є цивільно (господарсько) - правовими та регулюються, безпосередньо, Цивільним та Господарським кодексами України та не є бюджетними.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів Касаційного господарського суду у справі №918/33/17 вважає за необхідне відступити від висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №908/489/17, від 03.04.2018 у справі №908/1076/17, від 03.04.2018 у справі № 924/29/17, від 27.03.2018 у справі № 922/541/17 та від 12.04.2018 у справі № 924/22/17 (щодо визначення правової природи угод, за якими виникли спірні правовідносини, а також визначення зобов'язаної сторони за цими правовідносинами), а справу № 918/33/17 передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 234, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,

УХВАЛИВ:

1. Справу №918/33/17 за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Селецької сільської ради, за участю третіх осіб, про стягнення заборгованості, 3% річних та інфляційних втрат у сумі 18 977 738, 14 грн. передати на розгляд об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков