ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" травня 2018 р. Справа № 917/1973/16

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Барбашова С.В., суддя Пелипенко Н.М.,

при секретарі Бєлкіній О.М.,

за участю представників:

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1 дов. № б/н від 02.05.18; ордер ХВ 000009 від 02.05.18; угода б/н від 02.05.18; свідоцтво ЗП 001521 від 05.01.18,

відповідача не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу відповідача (вх. №522 П/3) на рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2017 у справі № 917/1973/16

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 метал пекеджинг Україна", м. Київ,

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область,

про стягнення 10 529 100,67 грн., -

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 метал пекеджинг Україна" звернулось до господарського суду Полтавської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" про стягнення 7 378 021,13 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання за укладеним 19.11.2014 між сторонами договором №19/11-14 поставки товару.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 29.11.2017 у справі № 917/1973/16 (головуючий суддя Кульбако М.М., судді: Білоусов С.М., Іванко Л.А.) в задоволенні клопотання відповідача про призначення додаткової експертизи відмовлено. Позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ОСОБА_2 Пекеджинг Україна" 6 082 585,27 грн. основного боргу, 733 843,39 грн. пені, 304 129,26 грн. штрафу, 389 814,67 грн. інфляційних втрат, 105 399,48 грн. 3% річних, 114 236,58 грн. судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відповідач із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Харківського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить вказане рішення скасувати в частині стягнення з ТОВ "Техмолпром" 3% річних в сумі 105 399,48 грн. та прийняти нове рішення, яким в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач зазначає, що він не погоджується з вказаним рішенням суду в частині стягнення 3% річних, оскільки позивачем не наведено аргументований розрахунок суми боргу та судом першої інстанції неправомірно було відхилено клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи, а також не надано належної правової оцінки платіжним документам, які надавались позивачем разом із позовом в частині відповідності вимогам статей 73, 76 ГПК України.

В судове засідання представник відповідача не зявився, 07.05.2018 до суду від нього надійшло клопотання про відкладення розгляду справи для надання сторонам додаткового часу для належного оформлення та підписання мирової угоди.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що відповідач зловживає своїми процесуальними правами та вважає, що дане клопотання не підлягає задоволенню, оскільки жодних мирових угод позивачем від відповідача не отримано, наполягає на розгляді справи по суті.

Частиною 11 ст. 270 ГПК України, яка визначає порядок розгляду апеляційної скарги, встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.

Розглянувши клопотання відповідача щодо відкладення розгляду справи, суд не вбачає підстав для його задоволення та відмовляє в задоволенні клопотання відповідача за безпідставністю, оскільки відповідач вже вдруге явку повноважного представника не забезпечив, доказів укладення мирової угоди з позивачем суду не надав, а повідомлені заявником причини неявки представника відповідача в судове засідання не можуть бути визнані поважними.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та в судовому засіданні зазначив, що згоден з рішенням господарського суду першої інстанції, вважає його цілком обґрунтованим та законним, вважає, що судом були об'єктивно і повно досліджені всі матеріали справи, без порушення матеріального чи процесуального права, наполягає на правомірності рішення, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Позивач зазначає, що підписана відповідачем видаткова накладна, що свідчить про отримання товару, є підставою для оплати за товар (п. 4.4. договору), відповідач, підписавши видаткові накладні, за якими існує заборгованість прийняв товар за кількістю та вартістю відповідно до видаткової накладної. Як зазначає позивач, відповідачем, жодного разу не виконано вимогу господарського суду Полтавської області щодо надання даних бухгалтерської звітності відповідача, відповідачем не надано заперечень щодо розміру основного боргу, відповідачем не надано жодного належного контр розрахунку, відповідачем не надано доказів сплати позивачу за поставлений товар, за яким існує заборгованість.

Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та розглянувши матеріали справи в порядку ст. 269 ГПК України, встановила наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 листопада 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 Пекеджинг Україна (позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю Техмолпром (відповідач) було укладено договір поставки товару №19/11-14 (договір).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов'язується поставляти покупцю визначений цим договором товар, а покупець зобов'язується приймати названий товар та оплачувати його. Умови цього договору викладені сторонами у відповідності до вимог Міжнародних правил тлумачення торговельних термінів Інкотермс (в редакції 2010 року), які застосовуються із урахуванням особливостей, пов'язаних із внутрішньодержавним характером цього договору, а також тих особливостей, що випливають із умов цього договору (п. 1.2 договору).

Згідно з п. 1.4 договору під товаром, що є предметом поставки за цим договором, розуміється жерстяна банка з кришкою (комплект) з характеристиками, що зазначені в специфікаціях на товар, які являються невід'ємною частиною цього договору. Поставка кожної партії товару здійснюється на підставі замовлення від покупця протягом періоду, визначеного та погодженого сторонами в додатковому договорі (п. 2.1 договору).

В п. 2.2 договору сторони визначили, що орієнтовний загальний обсяг (кількість), асортимент, ціна та загальна вартість товару, що підлягає поставці протягом відповідного періоду, визначається сторонами у додаткових договорах, які за умови їх погодження і підписання уповноваженими представниками сторін є невід'ємною частиною цього договору. Асортимент, кількість, ціна та загальна вартість кожної окремої партії товару, згідно замовлення покупця, встановлюється у видаткових накладних. У будь-якому випадку загальна сума товару за цим договором визначається сумарною вартістю партій товару, переданих у власність покупцю згідно накладних, оформлених між сторонами протягом терміну дії даного договору.

У відповідності до п. 4.1 договору ціна за одиницю товару погоджується сторонами шляхом підписання додаткових договорів. У випадку, якщо у видатковій накладній постачальника зазначена ціна товару вище ціни, зазначеної в погодженому сторонами додатковому договорі, то діє ціна, зазначена в додатковому договорі. Ціна товару, зазначена в додатку №1 до договору діє з 01.01.2015. Коригування цін на товар може здійснюватись протягом періоду дії договору на підставах, зазначених в цьому пункті договору.

Додатковий договір з визначенням ціни товару на відповідний період підписується, не пізніше ніж за 12 робочих днів до настання початкового періоду щодо якого підписується додатковий договір (п. 4.3 договору).

Як визначено в п. 4.4 договору покупець здійснює 100% оплату вартості партії товару протягом 90 (девяносто) календарних днів з дати фактичного отримання товару покупцем на підставі цього договору та відповідної видаткової накладної. Під партією товару по цьому договору вважається кількість товару, яка зазначена в одній видатковій накладній.

Датою оплати товару є дата списання коштів покупця з поточного рахунку покупця (п. 4.7 договору).

Відповідно до п. 9.1 договору у випадку порушення договору, сторона несе відповідальність, визначену цим договором та (або) чинним законодавством України.

Як зазначено в п. 9.10. договору у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язань згідно пунктів 4.4 даного договору покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НВУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. У випадку, якщо заборгованість з оплати товару триває 10 (десять) календарних днів і більше покупець додатково сплачує постачальнику штраф у розмірі 5% (п'яти відсотків) від суми протермінованого боргу.

Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін (п. 12.1 договору). Строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п. 12.1 цього договору, та діє до 31 грудня 2015 року включно, а в частині здійснення розрахунків - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 12.2 договору).

Позивач зазначає, що в період з листопада 2015 по жовтень 2016 ним було поставлено відповідачу товару на загальну суму 8 644 814,83 грн. за наступними видатковими накладними: №2028 від02.11.2015 на загальну суму 279 084,00 грн.; №2040 від 03.11.2015 на загальну суму 359 675,05 грн.; №2068 від 05.11.2015 на загальну суму 357 538,30 грн.; №2157 від 18.11.2015 на загальну суму 359 296,68 грн.; №2162 від 18.11.2015 на загальну суму 367 037,58 грн.; №2171 від 20.11.2017 на загальну суму 368 675,33 грн.; №2173 від 20.11.2015 на загальну суму 474 171,92 грн.; № 2179 від 21.11.2015 на загальну суму 360 899,69 грн.; №2223 від 01.12.2015 на загальну суму 357 969,67 грн.; №2253 від 03.12.2015 на загальну суму 355 489,28 грн.; №2342 від 21.12.2015 на загальну суму 361 437,08 грн.; №268 від 24.02.2016 на загальну суму 329 438,23 грн.; №271 від 24.02.2016 на загальну суму 329 438,23 грн. №1104 від 14.07.2016 на загальну суму 355 800,02 грн.; №1366 від 19.08.2016 на загальну суму 368 925,74 грн.; № 1483 від 01.09.2016 на загальну суму 411 284, 11 грн.; №1619 від 15.09.2016 на загальну суму 418 412,68 грн.; №1627 від 16.09.2016 на загальну сум 417 791,22 грн.; №1638 від 16.09.2016 на загальну суму 417 791,22 грн.; №1685 від 23.09.2016 на загальну суму 412 676,93 грн.; №1719 від 27.09.2016 на загальну суму 413 217,96 грн.; №1775 від 05.10.2016 на загальну суму 408 928,02 грн.

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання за договором щодо оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі, а тому за ним рахується заборгованість в сумі 8 644 814,83 грн. Позивач на підтвердження здійснення реалізації товару відповідачеві та існування заборгованості надано Картку рахунку №361 за 02.11.2015-24.11.2016 та Картку рахунку №361 за 01.01.2015-30.01.2017.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у звязку з чим позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки №19/11-14 від 19.11.2014 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 6 082 585,27 грн, 733 843,39 грн пені, 304 129,26 грн штрафу, 389 814,67 грн інфляційних втрат, 105 399,48 грн 3% річних (відповідно до висновку експерту).

Суд апеляційної інстанції повністю погоджується з даним висновком суду першої інстанції, вважає наведений висновок таким, що здійснений з урахуванням усіх обставин справи та приписів чинного законодавства.

Так, за загальним положенням цивільного законодавства, зобов'язання виникають з підстав, зазначених у статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 265 Господарського кодексу України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Матеріали справи свідчать, що на виконання своїх зобов'язань позивачем в період з листопада 2015 по жовтень 2016 було поставлено відповідачу товару на загальну суму 8 644 814,83 грн. за видатковими накладними (а.с. 36-51). Також, матеріали справи містять банківські виписки, які встановлюють загальну вартість поставленого товару відповідачу за договором поставки №19-11-14 від 19 листопада 2014 року, загальну суму оплати відповідачем за отриманий товар.

Відповідач, в свою чергу, взяті на себе зобов'язання за договором щодо оплати поставленого товару виконав не в повному обсязі, а тому за ним рахується заборгованість в сумі 8 644 814,83 грн. Позивач на підтвердження здійснення реалізації товару відповідачеві та існування заборгованості надано Картку рахунку №361 за 02.11.2015-24.11.2016 та Картку рахунку №361 за 01.01.2015-30.01.2017.

Відповідно до висновку експерту, станом на 24.11.2016 (дата позовної заяви) та на 30.01.2017 (дата заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованість ТОВ "Техмолпром" за товар, поставлений за договором №19/11-14 від 19.11.2014, документально підтверджується в сумі 8 644 814,83 грн.

Як зазначено експертом, ціни на поставлену ТОВ "ОСОБА_2 Пекеджинг Україна" на протязі 2015 - 2016 років змінювались. При цьому, на дослідження не надано додаткових договорів, крім додаткового договору №1, складеного 19.11.2014, в яких визначено ціни на 2015 - 2016 роки, чим не дотримано вимоги розділу 4 договору №19/11-14 поставки товару від 19.11.2014.

При умові, якщо сторонами додаткові договори про зміну ціни не підписувались, станом на 24.11.2016 (дата позовної заяви) та на 30.01.2017 (дата заяви про збільшення розміру позовних вимог) заборгованість ТОВ "Техмолпром" за товар, поставлений за договором №19/11-14 від 19.11.2014, становить 6 082 585,27 грн.

З огляду на вищенаведене, встановленням факту невиконання відповідачем обов'язку з оплати отриманого товару за договором поставки №19/11-14 від 19.11.2014 та факту наявності заборгованості, вимоги позивача про стягнення суми основного боргу підлягають частковому задоволенню в сумі 6 082 585,27 грн. (відповідно до висновку експерту).

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач також просить стягнути з відповідача на свою користь 967 490,10 грн. пені, 413 794,46 грн. штрафу, 113 186,61 грн. 3% річних, 389 814,67 грн. інфляційних втрат (розрахунок наведено по кожній накладній окремо).

Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарському кодексі України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Згідно з нормами статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час затримки, а також три проценти річних від простроченої суми.

На підставі вказаних положень позивачем заявлено до стягнення 967 490,10 грн. пені, 413 794,46 грн. штрафу, 113 186,61 грн. 3% річних, 389 814,67 грн. інфляційних втрат (розрахунок наведено по кожній накладній окремо).

Відповідно до висновку експерта сума нарахованої пені (при умові, що сторонами Додаткові договори про зміну ціни не підписувались) становить 733 843,39 грн. Різниця між пенею, нарахованою підприємством, та нарахованою в ході дослідження виникла за рахунок того, що підприємством пеня по накладним, складеним в період з 02.11.2015 по 19.08.2016, розрахована по 24.11.2016, а в ході дослідження по 27.01.2017.

Відповідно до висновку експерта сума нарахованого штрафу (при умові, що сторонами Додаткові договори про зміну ціни не підписувались) становить 304 129,26 грн. Різниця між штрафом, нарахованим підприємством, та нарахованим в ході дослідження виникла за рахунок того, що підприємством не нараховано штрафу на заборгованість, яка виникла внаслідок не оплати товару, поставленого по видатковій накладній №1366 від 19.08.2016.

Відповідно до висновку експерта сума нарахованих 3% річних (при умові, що сторонами Додаткові договори про зміну ціни не підписувались) становить 105399,48 грн. Різниця між 3% річних на суму заборгованості, нарахованих підприємством, та нарахованих в ході дослідження виникла за рахунок того, що підприємством 3% річних по накладним, складеним в період з 02.11.2015 по 19.08.2016, розраховані по 24.11.2016, а в ході дослідження по 27.01.2017.

Відповідно до висновку експерта сума нарахованих інфляційних втрат (при умові, що сторонами Додаткові договори про зміну ціни не підписувались) становить 409276,20 грн. Різниця між інфляційними втратами на суму заборгованості, нарахованих підприємством, та нарахованих в ході дослідження виникла за рахунок того, що підприємством інфляційні втрати по накладним, складеним в період з 02.11.2015 по 19.08.2016, розраховані по 24.11.2016, а в ході дослідження по 27.01.2017.

Таким чином, враховуючи, що дії відповідача є порушенням умов договору, що є підставою для застосування відповідальності відповідно до пункту 9.10 договору та ст.. 625 ЦК України, а також враховуючи розрахунок, здійснений експертом, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 733 843,39 грн пені, 304 129,26 грн штрафу, 105 399,48 грн 3% річних, 389 814,67 грн інфляційних втрат.

В апеляційній скарзі відповідач зазначив, що на розрахунок 3% річних, вплинула відсутність додаткових договорів із встановленням ціни на товар у відповідних періодах із посиланням на п. 4.1. договору.

Проте, таке твердження відповідача не підтверджується обставинами справи, оскільки відповідно до п. 2.2. договору асортимент, кількість, ціна та загальна вартість кожної окремої партії товару встановлюється у видаткових накладних. У будь-якому випадку загальна сума товару за цим договором визначається сумарною вартістю партій товару, переданих у власність покупцю згідно накладних, оформлених між сторонами протягом терміну дії даного договору.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами було укладено додатковий договір №1 від 19.11.2014, яким сторонами визначена ціна на товар лише в період січень 2015 року, а заборгованість відповідача виникла з листопаду 2015 року. Відповідачем також не надано інших додаткових договорів.

Крім того, відповідач не надав контррозрахунок 3% річних, а просить прийняти нове рішення, яким в частині стягнення 3% річних відмовити позивачеві повністю.

У своїй апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно було відхилено клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що додаткова експертиза призначається судом після розгляду ним висновку первинної експертизи, якщо виявиться, що усунути неповноту або неясність висновку в судовому засіданні шляхом заслуховування експерта неможливо. Висновок експерта визнається неповним, якщо досліджено не всі надані йому об'єкти або не дано вичерпних відповідей на всі поставлені перед експертом питання. Висновок експерта визнається неясним, якщо він викладений нечітко або носить непевний, неконкретний характер.

У висновку експерта №242/243 від 08.07.2017 чітко зазначено, що станом на 24.11.2016 заборгованість ТОВ "Техмолпром" (при умові, що сторонами не підписувались додаткові договори про зміну ціни) за поставлений за договором №19/11-14 від 19.11.2014 становить 6 082 585,27 грн.; Розрахунок пені, штрафу, 3% річних та інфляційних втрат відповідає умовам укладеного договору та правилам арифметичних дій. Експертом надано відповіді на поставлені перед ним питання, висновок експерта є повним та зрозумілим.

Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів неповноти або неясності висновку експерта, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про незадоволення клопотання відповідача про призначення додаткової судово-економічної експертизи.

На підставі вищевикладеного, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду про те, що законними та обґрунтованими є обставини й матеріали справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення, наведено місцевим судом, та приходить до висновку, що підстав для скасування рішення не має. Доводи апелянта по суті скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.

Керуючись ст.ст. 254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю "Техмолпром", м. Гадяч, Полтавська область, на рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2017 у справі № 917/1973/16 залишити без задоволення.

Рішення господарського суду Полтавської області від 29.11.2017 у справі № 917/1973/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 14.05.2018.

Головуючий суддя Гребенюк Н.В.

Суддя Барбашова С.В.

Суддя Пелипенко Н.М.