ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. Справа № 926/3927/17

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Матущака О.І.

суддів Мирутенка О.Л.

Якімець Г.Г.

при секретарі судового засідання: Черватюк С.О.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Константінова Дмитра Миколайовича смт. Овідіополь Одеської області

на рішення господарського суду Чернівецької області від 05.02.2018 р.

у справі № 926/3927/17

за позовом фізичної особи-підприємця Константінова Дмитра Миколайовича смт. Овідіополь Одеської області

до відповідача фізичної особи-підприємця Папошнікова Сергія

В'ячеславовича м. Чернівці

про стягнення 126948,91 грн.

за участю представників сторін від:

позивача: не з'явився;

відповідача: не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Чернівецької області від 05.02.2018 р. (суддя А.А. Бутирський) у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що позивачем не подано оригіналів договору купівлі-продажу від 03.09.2013р., та акту звірки № 633 від 23.01.2017р., які є підставою позову, а тому суд не прийняв їх електронні копії як належні і допустимі докази здійснення господарської операції.

Позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення господарського суду Чернівецької області від 05.02.2018р. та прийняти нове рішення, яким задоволити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом неповно з'ясовано чи мали місце обставини, на які посилався позивач та якими доказами вони підтверджуються, позивач зробив все можливе для надання оригіналів цих доказів, проте через об'єктивні обставини не зміг зробити це вчасно. Крім цього, скаржник вважає, що суд, відмовивши у задоволенні позову, а не залишивши позов без розгляду, всупереч діючого законодавства, залишив позивача без права звернутися до суду повторно після усунення обставин, що унеможливили розгляд справи по суті.

Представники сторін у судове засідання 19.04.2018р. та 10.05.2018р. не з'явилися, причин неявки суду не повідомили.

Ухвалою суду від 19.04.2018р. розгляд справи відкладався у зв'язку з неявкою представників сторін та з метою забезпечення законних прав, інтересів усіх учасників судового процесу, повного, об'єктивного та всебічного розгляду справи.

Ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 26.03.2018р. та від 19.04.2018р. надіслані рекомендованим поштовим відправленнямна адресу Папошнікова Сергія Вячеславовича, вказану в апеляційній скарзі: 58004, АДРЕСА_1, та на адресу Константінова Дмитра Миколайовича, вказану в апеляційній скарзі: АДРЕСА_2, що підтверджується відповідними відмітками Львівського апеляційного господарського суду та списками листів рекомендованих.

Відтак, враховуючи те, що представники сторін не були позбавлені конституційного права на захист охоронюваних законом інтересів, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були належним чином повідомлені, їх явка в судове засідання обов'язковою не визнавалася, судова колегія Львівського апеляційного господарського суду вирішила апеляційну скаргу розглянути за відсутності представників сторін.

Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом, ФОП Константінов Д.М. звернувся до господарського суду Чернівецької області з позовом до ФОП Папошнікова Дмитра Миколайовича про стягнення 126 948,91 грн. заборгованості, з яких: 24938,14 грн. основного боргу; 6747,08 грн. збитків, заподіяних інфляцією та 95263,69 грн. пені, що виникли у результаті неналежного виконання відповідачем умов договору купівлі-продажу товару № Р03-00023 від 03.09.2013 р. В обгрунтування підставності позовних вимог позивачем надано копію договору купівлі-продажу товару № Р03-00023 від 03.09.2013 р., в якій відсутній підпис останнього, а також копію акту звірки № 633 від 23.01.2017р. не підписаного позивачем.

При прийнятті постанови суд апеляційної інстанції виходив з такого.

Відповідно до ч.ч.1-2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Судом першої інстанції, правомірно встановлено, що позивач, як на підставу виникнення цивільних прав та обов'язків щодо відповідача, посилається на існування договору купівлі-продажу товару № Р03-00023 від 03.09.2013 р., копію якого, як зазначалось вище подано позивачем. Проте, зазначена копія договору не містить підпису позивача, отже відсутні підстави вважати, що між сторонами взагалі укладався вищенаведений договір, а тому зобов'язання між сторонами також не виникали.

Разом з тим, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що копія акту звірки № 633 від 23.01.2017р. як і договір, не підписані позивачем, отже є односторонніми, і як наслідок, не можуть бути належними доказами у справі для встановлення факту виникнення зобов'язання між сторонами.

Згідно з ч. 2 ст. 61 ГПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 61 ГПК України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Необхідно зазначити, що в ході розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не подано суду оригіналів договору купівлі-продажу товару № Р03-00023 від 03.09.2013р. та акту звірки № 633 від 23.01.2017р., підписаних позивачем, відтак відсутні підстави вважати, що між сторонами, внаслідок підписання зазначених документів виникло зобов'язання.

При цьому, місцевий господарський суд поставив під сумнів відповідність наданих позивачем електронних копій письмових доказів оригіналам, а відтак вищещазначені докази правомірно не взято судом до уваги.

У відповідності до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об"єктивно не залежали від нього.

В ході розгляду справи в суді апеляційної інстанції, скаржником подано в обгрунтування апеляційної скарги копії документів, поданих у суд першої інстанції, з підписами позивача, однак судова колегія зазначені документи не бере до уваги, оскільки позивачем не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції неповно з'ясовано чи мали місце обставини, про які зазначив позивач та якими доказами вони підтверджуються, хоча позивач зробив все можливе для надання оригіналів цих доказів, проте через об'єктивні обставини не зміг зробити це вчасно, судовою колегією не беруться до уваги, оскільки в ході розгляду справи в суді першої інстанції ухвалами суду від 20.12.2017р. та від 15.01.2018р. розгляд справи відкладався для надання можливості сторонам скористатися своїми процесуальними правами, позивач зобов'язувався надати суду оригінали документів, явка позивача визнавалась обов'язковою, однак такі суду так і надані не були.

Відповідно ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Крім цього, судова колегія зазначає, що як вбачається із позовних вимог, позивач зазначає, що поставка товару відбулась на суму 1 040,73 дол. США, згідно акту звіряння між сторонами борг відповідача становить 928,98 дол. США, а відповідно до претензії від 01.11.2017 р. борг відповідача становить 941,49 дол. США. Тобто, на думку позивача, відповідач частково оплатив борг, однак будь-яких доказів такої оплати позивачем в ході розгляду справи теж не надано.

З огляду на вищевикладене та наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно ст.ст. 13, 76, 77, 86 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому оспорюване рішення місцевого господарського суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ? без задоволення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням наведеного вище, апеляційний господарський суд прийшов до висновку про необхідність залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом (позивачем).

Керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 ГПК України,

Львівський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Рішення господарського суду Чернівецької області від 05.02.2018р. у справі №926/3927/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та строки, визначені ст.ст. 288, 289, 291 ГПК України.

Справу повернути до місцевого господарського суду.

Повний текст постанови виготовлено та підписано 11.05.2018 р.

Головуючий суддя О.І. Матущак

Судді О.Л. Мирутенко

Г.Г. Якімець