номер провадження справи 17/12/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.04.2018 Справа № 908/285/18

Господарський суд Запорізької області у складі головуючого судді – Корсун В.Л.

при секретарі судового засідання – Юсубовій Д.В.

розглянувши матеріали справи № 908/285/18

за позовною заявою: публічного акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів”, 53200, Дніпропетровська обл., м. Нікополь, вул. Електрометалургів, 310

до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю “ЗапорожСпецСплав”, 69015, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 5

про стягнення 40 117,17 грн.

за участю представників сторін:

від позивача: не з'явився

від відповідача: не з'явився

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Запорізької області звернулось публічне акціонерне товариство “Нікопольський завод феросплавів” (далі ПАТ “НЗФ”) із позовною заявою про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю “ЗапорожСпецСплав” (надалі ТОВ “ЗапорожСпецСплав”) 40 117,17 грн. заборгованості за договором поставки від 12.12.16 № 171002/1605534, з яких: 35 967,13 грн. пені та 4 150,04 грн. 3 % річних.

Позов обґрунтовано ст.ст. 526, 530, 554, 625, 629 ЦК України, ст.ст. 193, 230, 265, 267 ГК України, а також порушенням відповідачем терміну оплати товару, який було поставлено позивачем відповідачу за договором поставки від 12.12.16 за № 171002/1605534 у період з 31.07.17 по 29.09.17.

21.02.18 автоматизованою системою документообігу суду визначено вищевказану позовну заяву до розгляду судді Корсун В.Л.

Ухвалою від 26.02.18 судом позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 908/285/18 (номер провадження 17/12/18) за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 20.03.18.

Крім того, вказаною ухвалою визначено учасниками наступні строки для подання до суду:

- відповідачу: заяви із запереченнями (за наявності таких) проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом 5 днів з дня вручення цієї ухвали; відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення цієї ухвали;

- позивачу: відповіді на відзив, із документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи - протягом 7 днів з дня отримання відзиву.

17.04.18 через канцелярію суду надійшла заява від 16.04.18 № 15-4016, якою позивач повідомив про те, що ПАТ “НЗФ” станом на 16.04.18 не отримано відзиву на позовну заяву.

17.04.18 через канцелярію суду надійшов відзив ТОВ “ЗапорожСпецСплав” від 16.04.18 № 16-04/18 на позовну заяву по справі № 908/285/18, в якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позовної заяви ПАТ “НЗФ” у повному обсязі посилаючись на те, що розрахунок позову відбувався з відповідною помилкою та є необґрунтованим. Вважає, що заборгованості взагалі не відбувалося.

З огляду на те, що відповідачем до відзиву не надано доказів його направлення на адресу позивача, а надано копію відзиву для позивача, судом в засіданні 17.04.18 вручено зазначену копію відзиву представнику ПАТ “НЗФ” під його особистий підпис.

Ухвалою від 17.04.18 судом оголошено перерву в розгляді справи, судове засідання призначено на 25.04.18.

23.04.18 на адресу суду від ПАТ “НЗФ” надійшла відповідь № 2018.04.19/41-4016 на відзив, в якій позивач вказав на допущення відповідачем порушень ст. 165 ГПК України в частині подання відзиву до суду. Крім того, вважає доводи ТОВ “ЗапорожСпецСплав” про відмову в позові необґрунтованими.

25.04.18 через канцелярію суду до матеріалів справи надійшла заява ПАТ “НЗФ” № 2018.04.25/3-4016, якою позивач повідомив, що станом на 25.04.18 відповідачем не сплачено на банківські рахунки суму боргу в розмірі 40 117,17 грн., тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представники сторін в судове засідання призначене на 25.04.18 не з’явились.

Фіксування судового процесу по справі № 908/285/18 у засіданнях 20.03.18 та 17.04.18 здійснювалось судом за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

У зв’язку із неприбуттям в судове засідання представників сторін 26.04.18 фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 240 ГПК України).

З огляду на неявку в судове засідання 25.04.18 представників сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для ухвалення (прийняття) рішення без його проголошення.

Дослідивши матеріали справи, письмові пояснення сторін викладені у заявах по суті справи, суд

ВСТАНОВИВ:

12.12.16 між публічним акціонерним товариством “Нікопольський завод феросплавів” (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю “ЗапорожСпецСплав” (Покупець) укладено договір поставки № 171002/1605534, згідно із умовами якого (п. 1.1.) Постачальник зобов’язується поставити та передати у власність Покупця, а Покупець прийняти та оплатити феросплави, які в подальшому іменуються товар, на умовах, в кількості та строки, зазначені в Специфікаціях до даного договору, які є його невід’ємною частиною.

За умовами п. 2.3. договору, при відвантаженні товару залізничним транспортом датою поставки вважається дата штемпеля на залізничній накладній станції вантажовідправника. При поставці товару автотранспортом датою поставки вважається дата передачі товару покупцю (найнятому їм перевізнику) на складі вантажовідправника, вказана в накладній на відпуск товару. Моментом переходу права власності на товар є дата поставки товару.

У відповідності до п. 3.1 договору, ціна на товар який поставляється визначається в національній валют України, як це передбачено в Специфікаціях до даного договору, без урахування податку на додану вартість.

Згідно із п. 3.2. договору, покупець здійснює банківським переказом попередню оплату товару в національній валюті України в розмірі 100 відсотків вартості відповідної партії товару, зазначеної в специфікаціях. Вартість відвантаженого товару визначається в національній валюті України з урахуванням податків і зборів, передбачених діючим законодавством України. Допускається оплата товару, що поставляється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Положеннями пунктів 3.5., 3.6. договору (п. 3.6. договору в редакції додаткової угоди № 3/1701441 від 24.02.17) передбачено, що датою оплати вважається дата зарахування коштів на рахунок Постачальника. При перерахуванні коштів на рахунок Постачальника, Покупець зобов’язаний вказати: “Оплата за товар по договору № 171002/1605534”. При цьому, отримані грошові кошти розподіляються Постачальником наступним чином: 1) оплачуються рахунки, які виписані на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від Покупця; 2) оплачується рахунки, які виписані по базовій ціні продукції на дату відвантаження (такі рахунки сплачуються в порядку календарної черги виникнення заборгованості).

Пунктом 3.7. договору закріплено, що Постачальник передає Покупцеві на товар який поставляється протягом 7 календарних днів з дати відвантаження товару наступні документи: рахунок Постачальника; копію залізничної квитанції і/або накладної на відпуск товару; сертифікат якості; податкову накладну.

Згідно із п. 8.6. договору, вказаний договір вступає в силу з 01.01.17, і діє по 31 грудня 2017 р., але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами взятих на себе зобов’язань по договору.

У відповідності із п. 8.12. договору, Специфікації (Додатки) до даного договору вступають в силу з моменту підписання їх сторонами.

Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов’язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов’язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов’язаної сторони виконання її обов’язку. Майнові зобов’язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов’язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Аналогічний припис містить ГК України, частинами 1, 7 ст. 193 якого встановлено, що суб’єкти господарювання та ін. учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов’язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору (ч. 1). ... Одностороння відмова від виконання зобов’язання не допускається крім випадків, передбачених законом (ч. 7).

Відповідно до ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов’язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов’язаних з особистим, сімейним, домашнім або ін. подібним використанням, а покупець зобов’язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошву суму.

Матеріали цієї справи свідчать, що сторонами протягом дії договору від 12.12.16 № 171002/1605534 неодноразово вносились зміни до його умов шляхом укладення наступних додаткових угод: від 19.12.16 № 1/1605742, від 23.12.16 № 2/1605808, від 24.02.17 № 3/1701441, від 16.03.17 № 4/1701804. від 06.04.17 № 5/1702348, від 03.05.17 № 6/1702809, від 10.05.17 № 7/1702898, від 03.07.17 № 8/1703861, від 07.07.17 № 9/1703916, від 03.08.17 № 10/1704421, від 05.09.17 № 12/1704965. Зокрема, вказаними додатковими угодами: внесено зміни до пунктів 3.4., 3.6. розділу 3 “Ціна та умови оплати”, розділів 9, 10 (які стосуються юридичної адреси та банківських реквізитів сторін); доповнено договір Специфікаціями.

Зокрема, сторонами підписано Специфікації №№ 2-5 (відповідно додатки №№ 2-5 до договору від 12.12.16 № 171002/1605534), в яких узгоджено умови купівлі відповідачем товару виробництва ПАТ “НЗФ” за договором від 12.12.16 № 171002/1605534, а саме: найменування товару, якість, упаковку, кількість, формулу по якій розраховується ціна реалізації, базову ціну, ринок збуту, строки поставки, загальну орієнтовану вартість Специфікацій.

Вбачається, що на виконання умов вказаного вище договору та відповідно до підписаних специфікацій №№ 2-5 позивачем у період з 22.03.17 по 24.04.17 поставлено відповідачу автомобільним транспортом товар (феросплави) згідно із наступними видатковими накладними: від 22.03.17 №№ 006749, 006750, 006751; від 23.03.17 №№ 006763, 006765, 006766, 006764, 006762; від 13.04.17 №№ 006852, 006851, 006850; від 18.04.17 №№ 006866, 006867, 006871, 006870, 006873; від 24.04.17 №№ 006906, 006909, 006911, 006908; 006910, 006907.

Відповідач в наданому суду відзиві від 16.04.18 № 16-04/18 не заперечував факту поставки позивачем товару за наведеними вище видатковими накладними.

З урахуванням базової ціни на продукцію на дату відвантаження за наведеними вище видатковими накладними позивачем виставлено відповідачу рахунки на оплату товару, які службою експрес-доставки “Меркурій” (відповідні накладні на відправлення рахунків наявні у справі) в строк визначений п. 3.7. договору були направлені позивачем на адресу відповідача, а саме: від 22.03.17 № 212165 на суму 3 584 161,69 грн.; від 23.03.17 № 212166 на суму 2 245 419,62 грн.; від 23.03.17 № 212171 на суму 1 178 995,49 грн.; від 13.04.17 № 212583 на суму 3 332 261,38 грн.; від 18.04.17 № 212655 на суму 2 163 338,21 грн.; від 18.04.17 № 212656 на суму 1 029 737,09 грн.; від 18.04.17 № 212690 на суму 1 117 158,35 грн.; від 24.04.17 № 212786 на суму 6 519 291,55 грн.

Як вже зазначалось вище у тесті даного рішення, за умовами п. 3.2. договору, допускається оплата товару, що поставляється шляхом перерахування грошових коштів на рахунок Постачальника протягом 30 календарних днів з дати поставки товару.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ч. 1 ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Приписами ч. 5 ст. 254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.

Таким чином, з урахуванням наведених вище положень закону та умов договору, граничним строком оплати товару:

-          за видатковими накладними від 22.03.17 №№ 006749, 006750, 00675 є 21.04.17;

-          за видатковими накладними від 23.03.17 № 006763, 006765, 006766, 006764, 006762 є 24.04.17;

-          за видатковими накладними від 13.04.17 №№ 006852, 006851, 006850 є 15.05.17;

-          за видатковими накладними від 18.04.17 №№ 006866, 006867, 006871, 006870, 006873 є 18.05.17 ;

-          за видатковими накладними від 24.04.17 №№ 006906, 006909, 006911, 10, 006907 є 24.05.17.

Відповідно до п. 5 Специфікацій №№ 2-5 до договору від 12.12.16 № 171002/1605534, ціна реалізації розраховується за формулою:

х = к/к1 * b,

де: х – ціна продукції в національній валюті України за одну метричну тону без урахування ПДВ, ж.д. тарифу та охорони; к – курс долару США, встановлений національним банком України н6а дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника; к1 - курс долару США, встановлений національним банком України на дату складання Специфікації; b - базова ціна продукції на дату відвантаження в національній валюті України по курсу НБУ на дату відвантаження.

Наявні в матеріалах справи докази свідчать, що відповідачем на рахунок позивача в якості оплати за феросплави по договору від 12.12.16 № 171002/1605534 перераховано:

-          3 000 000 грн. за платіжним документом від 26.04.17 № 2989;

-          3 000 000 грн. за платіжним документом від 27.04.17 № 2990;

-          3 189 071,83 грн. за платіжним документом від 27.04.17 № 2991;

-          3 277 425,64 грн. за платіжним дорученням від 17.05.17 № 3048;

-          8 453 234,47 грн. за платіжним дорученням від 22.05.17 № 3069;

-          9 480 326,83 грн. за платіжним дорученням від 26.05.17 № 3106.

Вбачається, що після надходження від відповідача оплат за феросплави по договору від 12.12.16 № 171002/1605534 у т.ч. поставленого за наведеними вище видатковими накладними, позивачем були виписані для оплати відповідачу рахунки на різницю між базовою ціною продукції на дату відвантаження та ціною такої продукції на дату зарахування грошових коштів від покупця: від 26.04.17 № 212165АК на суму -24 695,68 грн. грн., від 27.04.17 № 212165АК 1 на суму -5 462,84 грн.; від 27.04.17 № 212166АК на суму -27 610,70 грн.; від 27.04.17 № 212171АК на суму -14497,78 грн.; від 17.05.17 № 212583АК на суму -4835,74 грн.; від 22.05.17 № 212655АК на суму -35695,24 грн., від 22.05.17 № 212656АК на суму -16990,50 грн., від 22.05.17 № 212690АК на суму -18 433,20 грн., від 26.05.17 № 212786АК на суму -111231,18 грн.

Наведені вище рахунки також були направлені позивачем на адресу відповідача службою експрес-доставки “Меркурій” (відповідні накладні на відправлення рахунків наявні у справі) у строк визначений п. 3.7. договору.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач здійснив розрахунок за поставлений позивачем товар із порушенням строку визначеного умовами договору від 12.12.16 № 171002/1605534.

Позивачем з підстав несвоєчасного здійснення розрахунків за поставлений товар по договору від 12.12.16 № 171002/1605534 звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача 35 967,13 грн. пені та 4 150,04 грн. 3 % річних (які нараховані за загальний період з 22.04.17 по 25.05.17, розрахунки містяться у справі).

Положеннями ст. 629 ЦК України закріплено, що договір є обов’язком для виконання сторонами.

Згідно із положеннями ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.4).

Таким чином, з урахуванням ст.ст. 629, 631 ЦК України та п. 8.6. договору поставки від 12.12.16 № 171002/1605534 закінчення строку дії вказаного договору станом на час розгляду судом вимог позивача про стягнення пені та 3 % річних, не звільняє відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов’язання, яке мало місце під час дії договору.

З урахуванням приписів ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України та ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань”, правовими наслідками порушення грошового зобов'язання, тобто зобов'язання сплатити гроші, є обов'язок сплатити не лише суму основного боргу, а й неустойку (якщо її стягнення передбачене договором або актами законодавства), інфляційні нарахування, що обраховуються як різниця добутку суми основного боргу на індекс (індекси) інфляції, та проценти річних від простроченої суми основного боргу.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов’язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Статтею 230 ГК України передбачено, що штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов’язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

Згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань», розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

У п. 7.4. договору сторонами погоджено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати за поставлений товар, передбачених даним договором поставки, Покупець сплачує на користь Постачальника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ яка діяла у відповідному періоді, за кожен день прострочення оплати.

Згідно із приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Як свідчать надані до матеріалів позовної заяви розрахунки пені та 3 % річних до договору від 12.12.16 № 171002/1605534, позивачем здійснено зазначені розрахунки виходячи із сум рахунків виставлених на оплату відповідачу, дати оплати товару, фактичної дати оплати, кількості днів прострочення, суми оплати. Крім того, розрахунок пені здійснено позивачем із застосуванням, передбаченої п. 7.4. договору, подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Також надані розрахунки свідчать, що до періоду прострочення позивачем не включено день фактичної сплати суми заборгованості.

Поряд з викладеним судом встановлено, що за товар поставлений по накладним від 22.03.17 №№ 006749, 006750, 006751 позивачем, з урахуванням проведених відповідачем 26.04.17 та 27.04.17 оплат товару за вказаними видатковими накладними, виписані рахунки від 22.03.17 № 212165 на суму 3 584 161,69 грн., від 26.04.17 № 212165АК на суму -24 695,68 грн. та від 27.04.17 № 212165АК1 на суму -5 462,84 грн., що загалом становить 3 554 003,17 грн.

Формула реалізації продукції, як вже зазначалось вище у тексті даного рішення, визначена умовами відповідних Специфікацій до договору.

Розглянувши виписані позивачем рахунки від 26.04.17 № 212165АК на суму -24 695,68 грн. та від 27.04.17 № 212165АК1 на суму -5 462,84 грн. суд дійшов висновку, що вони виписані з помилкою, а саме ціна реалізації продукції не відповідає умовам Специфікації № 3 за якою здійснювалось постачання товару.

За перерахунком суду, у зв’язку із проведенням відповідачем 26.04.17 оплати в сумі 3 000 000 грн. ціна продукції за 1 базову тону в національній валюті України без ПДВ становила 38 359,14 грн., отже позивач мав виставити відповідачу рахунок № 212165АК на оплату 65,1735 базових тон сплаву на суму -28 162 грн. А у зв’язку із оплатою здійсненою відповідачем 27.04.17 – рахунок мав бути виставлений на оплату 11,9665 базових тон сплаву на суму -6060,42 грн. (ціна реалізації продукції за 1 базову тонну 38 297,19 грн. без ПДВ). Таким чином, відповідач за поставлений товар по накладним від 22.03.17 №№ 006749, 006750, 006751 мав сплатити загальну суму 3 549 939,27 грн., а не суму 3 554 003,17 грн.

У зв’язку із викладеним, суд вважає обґрунтованим нарахування пені та 3 % річних за вказаними вище видатковими накладними за період з 22.04.17 по 25.04.17 на суму 3 000 000 грн., а також за період з 22.04.17 по 26.04.17 на суму 549 939,27 грн., в іншій частині нарахування пені та 3 % річних є безпідставним.

З урахуванням викладеного, перевіривши за допомогою ІПС “Законодавство” розрахунок пені та 3 % річних, в зазначеній вище частині, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає: 8 547,95 грн. пені за період з 22.04.17 по 25.04.17 нарахованої на суму 3 000 000 грн.; 1958,69 грн. пені за період з 22.04.17 по 26.04.17 нарахованої на суму 549 939,27 грн.; 986,30 грн. 3 % річних за період з 22.04.17 по 25.04.17 нарахованих на суму 3 000 000 грн.; 226 грн. 3 % річних за період з 22.04.17 по 26.04.17 нарахованих на суму 549 939,27 грн.

Крім того, судом встановлено, що рахунки від 27.04.17 № 212171АК та від 27.04.17 № 212166АК позивачем виставлені відповідачу із аналогічною помилкою - ціна реалізації товару не відповідає умовам Специфікації № 3 та Специфікації № 2 відповідно за якими здійснювалось постачання товару.

За перерахунком суду, у зв’язку із проведенням відповідачем 27.04.17 оплати позивач мав виставити відповідачу рахунок від 27.04.17 № 212166АК на суму -24 474,64 грн. (ціна продукції за 1 базову тону в національній валюті України без ПДВ становила 19 064,56 грн.) та рахунок від 27.04.17 № 212171АК на суму -12 851,00 грн. (ціна продукції за 1 базову тону в національній валюті України без ПДВ становила 38 395,38 грн.) Таким чином відповідач за поставлений товар по видатковим накладним від 23.03.17 №№ 006763, 006765, 006766, 006764 та рахунками №№ 212166, 212166АК мав сплатити загальну суму 2 220 944,98 грн., а не суму 2 217 808,92 грн., а по видатковій накладній від 23.03.17 № 006762 та рахунках №№ 212171, 212171АК мав сплатити суму 1 166 144,48 грн., а не суму 1 164 497,71 грн.

Враховуючи, що пеня та 3 % річних нараховані позивачем по рахунках №№ 212166, 212171 (з урахуванням коригувальних рахунків №№ 212166АК, 212171АК) (фактично за видатковими накладними від 23.03.17 №№ 006763, 006765, 006766, 006764, 006762) на меншу суму, суд вважає правомірним нарахування позивачем відповідачу пені та 3 % річних за період з 25.04.17 по 26.04.17 на суму 2 217 808,92 грн. та на суму 1 164 497,71 грн.

З урахуванням викладеного, перевіривши за допомогою ІПС “Законодавство” розрахунок пені та 3 % річних, в зазначеній вище частині, суд дійшов висновку, що до стягнення з відповідача підлягає: 3 159,62 грн. пені за період з 25.04.17 по 26.04.17 нарахованої на суму 2 217 808,92 грн.; 1 659,01 грн. пені за період з 25.04.17 по 26.04.17 нарахованої на суму 1 164 497,71 грн.; 364,57 грн. 3 % річних за період з 25.04.17 по 26.04.17 нарахованих на суму 2 217 808,92 грн.; 191,42 грн. 3 % річних за період з 25.04.17 по 26.04.17 нарахованих на суму 1 164 497,71 грн.

За період з 26.04.17 по 27.04.17 відповідач перерахував позивачу кошти в сумі 9 189 071,83 грн.

По зазначеним вище видатковим накладним відповідач, з урахуванням проведених 26.04.17 та 27.04.17 оплат, мав сплатити 6 937 028,73 грн. Отже, залишок коштів після здійснення оплат по зазначеним вище видатковим накладним та рахункам мав скласти суму 2 252 043,10 грн.

Із наданої до матеріалів позовної заяви довідки про зарахування грошових коштів на поточний рахунок ПАТ НЗФ від ТОВ «ЗАПОРОЖСПЕЦСПЛАВ», зокрема вбачається, що оплата проведена відповідачем 27.04.17 була також зарахована позивачем на погашення рахунку за № 212215 на суму 2 252 762,03 грн.

Проте, виходячи із наведеного вище розрахунку суду залишок коштів, який залишився після оплати рахунків №№ 212165, 212166, 212171 (та коригувальних рахунків до них із позначкою наприкінці АК та АК1) станом на 27.04.17 був недостатній для оплати рахунку за № 212215 на суму 2 252 762,03 грн.

Судом прийнято до уваги, що позивачем вимог про стягнення пені та 3 % річних за рахунком № 212215 на суму 2 252 762,03 грн. по даній справі не заявлено, зазначеного рахунку та видаткових накладних за якими його було виставлено до матеріалів справи не надано. А тому, суд позбавлений можливості перевірити вірність суми нарахованої за вказаним вище рахунком та здійснити подальший розподіл коштів сплачених відповідачем, у т.ч. встановити вірність нарахованих до сплати коштів за іншими рахунками (біль пізніми порівняно із вищезазначеними), які стосуються предмету спору по справі, з урахуванням того, що за умовами договору від 12.12.16 № 171002/1605534 та специфікаціями до нього ціна реалізації продукції знаходиться, у т.ч. в залежності від курсу долару США встановленого НБУ на дату зарахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Постачальника.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що на підставі поданих позивачем доказів не можливо встановити фактичні обставини справи в частині правомірності нарахування позивачем відповідачу пені та 3 % річних за рахунками від 13.04.17 № 212583, від 18.04.17 № 212655, від 18.04.17 № 212656, від 18.04.17 № 212690, від 24.04.17 № 212786, які стосуються предмету спору по справі, а саме: 7 003,81 грн. пені та 808,13 грн. 3 % річних за рахунком від 13.04.17 № 212583; 4 546,74 грн. пені та 524,62 грн. 3 % річних за рахунком від 18.04.17 № 212655; 2 164,23 грн. пені та 249,72 грн. 3 % річних за рахунком від 18.04.17 № 212656; 2 347,96 грн. пені та 270,92 грн. 3 % річних за рахунком від 18.04.17 № 212690; 4 564,65 грн. пені та 526,69 грн. 3 % річних за рахунком від 24.04.17 № 212786. У зв’язку із чим у задоволенні вимог в цій частині судом відмовляється.

Враховуючи викладене вище у тексті даного рішення, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ПАТ “НЗФ” до ТОВ “ЗапорожСпецСплав” в частині стягнення пені в загальному розмірі 15 325,27 грн. та в частині стягнення 3 % річних в загальному розмірі 1 768,29 грн.

Доводи відповідача викладені у відзиві від 16.04.18 № 16-04/18 про те, що заборгованості взагалі не відбувалось судом не приймаються до уваги, оскільки наявними матеріалами справи № 908/285/18 підтверджується прострочення оплати товару поставленого позивачем за спірними видатковими накладними.

Судом прийнято до уваги, що сторони на підставі вільного волевиявлення погодили умови договору поставки від 12.12.16 № 171002/1605534 та специфікації до нього, зокрема, визначили строк оплати товару (п.3.2. договору), формулу за якою здійснюється реалізація кожної партії товару (п. 5 Специфікацій), а також порядок розподілу отриманих Постачальником грошових коштів (п. 3.6. договору в редакції додаткової угоди від 24.03.17 № 3/1701441).

Виходячи із умов п. 3.2. договору, специфікацій та з урахуванням дати сплати коштів, відповідач не був позбавлений можливості самостійно визначити 100 % вартість відповідної партії товару та перерахувати її позивачу не допускаючи прострочення строку оплати.

Поряд із викладеним, суд констатує, що відповідач не спростував невідповідність здійсненого позивачем розподілу отриманих від відповідача грошових коштів за товар п. 3.6. договору поставки від 12.12.16 № 171002/1605534 (в редакції додаткової угоди від 24.03.17 № 3/1701441), до того ж жодних заперечень щодо виставлених позивачем рахунків відповідачем до суду не надано.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 750,77 грн. покладаються на відповідача.

Керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 14, 15, 24, 129, 236, 237, 238, 240, 247, 248, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю “ЗапорожСпецСплав” (69015, Запорізька область, м. Запоріжжя, вул. Мінська, буд. 5, ) на користь публічного акціонерного товариства “Нікопольський завод феросплавів” (53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Електрометалургів, буд. 310, ) – 15 325 (п'ятнадцять тисяч триста двадцять п’ять) грн. 27 коп. пені, 1 768 (одну тисячу сімсот шістдесят вісім) грн. 29 коп. 3 % річних та 750 (сімсот п’ятдесят) грн. 77 коп. судового збору. Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1. 2 ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку відповідно до вимог ст.ст. 253-285 ГПК України та пп. 17.5. п. 1 Розділу XI “ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ” ГПК України.

Повне рішення складено 03.05.2018.

Суддя В.Л. Корсун