ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2018 р.Справа № 922/585/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Буракової А.М.

при секретарі судового засідання Цвірі Д.М.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Фізичної особи - підприємця Кудинець Олександра Григоровича, м. Харків
до Фізичної особи - підприємця Ільчишина Максима Євгенійовича, м. Київ
про стягнення 8566,47 грн.
за участю представників:

позивача - Рябко Р.О.

відповідача - не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Кудинець Олександр Григорович (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Ільчишина Максима Євгенійовича (відповідач) про стягнення заборгованості за договором про надання послуг, укладеного у спрощений спосіб, у розмірі 8566,47 грн., з яких: 8215,00 грн. сума основної заборгованості; 282,60 грн. сума інфляційних втрат; 68,87 грн. сума 3% річних від простроченої заборгованості. Також, позивач просить суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову позивач вказує, що сторони шляхом складання та підписання акту наданих послуг № 15 від 30.11.2017 підтвердили існування між ними правовідносин з надання послуг, уклавши таким чином договір у спрощений спосіб. Відповідно до акту наданих послуг № 15 від 30.11.2017 позивач виконав роботи з сервісного обслуговування комп'ютерної техніки, а саме здійснив заправку картриджа. Для виконання зазначених послуг, картридж надавався відповідачем за місцезнаходженням офісу позивача (м. Харків, вул. Чернишевська, буд. 8). За цією ж адресою відбувалась і видача вже заправленого картриджу. Таким чином, місцем виконання договору є місто Харків, у зв'язку з чим дана справа підсудна господарському суду Харківської області. Відповідач свій обов'язок щодо оплати наданих послуг виконав частково, сплативши лише 2000,00 грн., що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 8215,00 грн. В якості правових підстав позивач посилається на ст. 526, ст. ст. 549 -551, ст. 625, ЦК України; ч. 1 ст. 174, ч. 1 ст. 197, ч. 1 ст. 181, ч. 1 ст. 193, ст. 217, ч. 2 ст. 222, ст.ст. 230 - 232 ГК України.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 19.03.2018 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, вирішено справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено розгляд справи в судовому засіданні на 05.04.2018 о 12:00.

05.04.2018 судом розгляд справа по суті було відкладено на 02.05.2018 о 11:30.

Відповідач про розгляд справи був повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надав, в призначене судове засідання не з'явився.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав клопотання про розподіл судових витрат (вх.№ 11386 від 02.05.2018), згідно якого просив суд стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн.

З'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

30.11.2017 між сторонами був підписаний та скріплений печатками сторін акт надання послуг № 15. Місцем складання зазначеного акту с місто Харків.

Відповідно до цього акту, позивач надав відповідачу послугу з обслуговування комп'ютерної техніки, а саме здійснив заправку картриджа.

За результатами наданої послуги по вказаному акту позивач виконав роботу на суму 10215,00 грн.

Таким чином, факт підписання акту наданих послуг обома сторонами свідчить про те, що позивачем послуги були надані своєчасно в повному обсязі згідно умов визначених сторонами.

Разом з тим, як вказує позивач, відповідач свій обов'язок щодо оплати наданих послуг виконав частково, сплативши лише 2000,00 грн. позивачу, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 8215,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем позивачу суми у розмірі 8215,00 грн. за актом надання послуг № 15 від 30.11.2017.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 Господарського кодексу України встановлено, що господарські зобов'язання можуть виникати з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Згідно із ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Позивач та Відповідач шляхом складання та підписання акту наданих послуг № 15 від 30.11.2017 підтвердили існування між ними правовідносин з надання послуг, уклавши таким чином договір у спрощений спосіб, що відповідає вказаним вище нормам ГК України.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому, суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2002 у справі № 1-2/2002 за конституційним зверненням ТОВ "Торговий дім "Кампус Коттон клаб" щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) зазначено, що положення ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом іншими нормативно - правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист. Крім того, у вказаному рішенні вказувалося, що право на судовий захист не позбавляє суб'єктів правовідносин можливості досудового врегулювання спорів, а обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов'язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.

На підставі зазначеного, суд приходить до висновку, що звернення позивача до суду без застосування процедури досудового врегулювання є цілком правомірним.

З огляду на вищевикладене, сума основної заборгованості у розмірі 8215,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунки позивача інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 282,60 грн. та 3% річних у розмірі 68,87 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачем до позовної було надано попередній (орієнтований розрахунок) суми судових витрат, згідно якого сума витрат позивача на професійну правничу допомогу становить 1750,00 грн., сума сплаченого судового збору - 1762,00 грн.

В підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн. позивачем було надано до суду договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 10.03.2018, укладений між ФОП Кудинець О.Г. та Адвокатським об'єднанням "Правота", акт виконаних робіт № 1 за договором про надання юридичних послуг (правничої допомоги) на суму 1750,00 грн. та меморіальний ордер № @2PL134221 про сплату 1750,00 грн.

Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 15 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатське об'єднання є юридичною особою, створеною шляхом об'єднання двох або більше адвокатів (учасників), і діє на підставі статуту. Стороною договору про надання правової допомоги є адвокатське об'єднання. Від імені адвокатського об'єднання договір про надання правової допомоги підписується учасником адвокатського об'єднання, уповноваженим на це довіреністю або статутом адвокатського об'єднання.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

В підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн. позивачем надано до суду договір про надання юридичних послуг (правничої допомоги) від 10.03.2018, укладений між ФОП Кудинець О.Г. та Адвокатським об'єднанням "Правота", акт виконаних робіт № 1 за договором про надання юридичних послуг (правничої допомоги) на суму 1750,00 грн. та меморіальний ордер № @2PL134221 про сплату 1750,00 грн.

Таким чином, вирішуючи питання розподілу судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, суд керується ст.ст. 126, 129 ГПК України, у зв'язку з чим судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 1750,00 грн. покладаються на відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 124, 129 Конституції України, ст. 174, 181, 193 Господарського кодексу України, ст.ст. 509, 526, 625, 901 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 11, 12, 13, 16, 29, 73, 74, 76, 77, 123, 126, 129, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ільчишина Максима Євгенійовича (АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, відомості про дату народження в матеріалах справи відсутні) на користь Фізичної особи - підприємця Кудинець Олександра Григоровича (АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, ІНФОРМАЦІЯ_1) суму основної заборгованості у розмірі 8215,00 грн.; суму інфляційних втрат у розмірі 282,60 грн.; суму 3% річних у розмірі 68,87 грн.; судовий збір у розмірі 1762,00 грн. та 1750,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржене безпосередньо до Харківського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 07.05.2018 р.

Суддя А.М. Буракова