ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"16" травня 2018 р. Справа № 911/512/18

За заявою Селянського фермерського господарства "Берегиня" про забезпечення позову

за позовом Селянського фермерського господарства "Берегиня", 08531, Київська область, Фастівський район, село Веприк, вулиця Калініна, будинок 12-В

до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, 03115, місто Київ, вулиця Серпова, будинок 3/14

про визнання договору оренди від 28.12.2012 поновленим та визнання додаткової угоди, надісланої листом від 19.09.2018, укладеною

суддя Шевчук Н.Г.

без виклику учасників судового процесу

встановив:

Селянське фермерське господарство "Берегиня" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання договору оренди земельної ділянки від 28.12.2012, укладеного між Фастівською районною державною адміністрацією Київської області (орендодавець) та громадянином ОСОБА_1 (орендар), поновленим та визнання додаткової угоди, надісланої відповідачу листом від 19.09.2018, укладеною.

Ухвалою господарського суду Київської області від 16.05.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

У позовній заяві б/н від 12.03.2018 (вх. № суду 973/18 від 08.05.2018) у пункті 2 прохальної частини позивач просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки за кадастровими номерами: :02:008:0277; :02:008:0278; :02:008:0286; :02:008:0275; :02:008:0282; :02:008:0274; :02:008:0279; :02:008:0287; :02:008:0281; :02:008:0285; :02:008:0276; :02:008:0283; :02:008:0284; :02:008:0280, які утворені внаслідок поділу орендованої земельної ділянки, сформованої із двох ділянок, а саме: :002:006:0045 площею 4,8486 га та :002:008:0226 площею 27,1564 га.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що земельна ділянка за кадастровим номером :002:008:0226 розділена на менші за розміром земельні ділянки, а також що відповідачем змінено цільове призначення землі, що грубо порушує вимоги законодавства України, у звязку з чим у позивача виникає реальна загроза в ускладненні відновлення порушених прав.

Статтею 136 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 138 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред'явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Також в постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 26.12.2011 №16 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» розяснено, що: особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, а суд має здійснити оцінку обґрунтованості таких доводів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Частиною шостою статті 140 Господарського процесуального кодексу України визначено, що про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів до забезпечення позову вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити припущення про утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

Саме лише посилання в заяві на потенційну загрозу у позивача в ускладненні відновлення порушених прав без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Згідно з частиною першою статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною третьою статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Заявником не надано доказів, які підтверджували б наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування заявленого позивачем заходу до забезпечення позову у даній справі, а тому посилання позивача на потенційну загрозу в ускладненні відновлення його порушених прав не є достатньо обґрунтованими.

Окрім того, вжиття заходів щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки має наслідком неможливість використання таких земельних ділянок ні будь-якими особами, ані у будь-який спосіб, що може бути перешкодою для здійснення господарського діяльності особи та нанести матеріальну шкоду.

За таких обставин суд у відповідності до статті 140 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Селянського фермерського господарства "Берегиня" про забезпечення позову.

Враховуючи положення статті 129 Господарського процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» витрати по сплаті судового збору в розмірі 881,00 грн. відшкодуванню та поверненню не підлягають, оскільки заява про вжиття заходів забезпечення позову судом розглянута.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України суд

ухвалив:

Заяву Селянського фермерського господарства "Берегиня" про забезпечення позову у справі №911/512/18 залишити без задоволення.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду оскаржується в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Ухвалу підписано: 16.05.2018