ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3698/17

За позовом Першого заступника прокурора Київської області, 01601, м. Київ, бул. ОСОБА_1, 27/2, в інтересах держави в особі:

Кабінету Міністрів України, 01008, м. Київ, вул. Грушевського, 12/2

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Грінінвест", 08200, Київська обл., місто Ірпінь, вулиця Дзержинського, 1-Є

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача:

1. ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України, 03035, м. Київ, вул. Митрополита Василя Лапківського, 35

2. Національний природний парк "Голосіївський", 03035, м. Київ, Солом'янський р-н, вул. Урицького, 35, корпус 1

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

1. ОСОБА_3, 49130, АДРЕСА_1

2. ОСОБА_4, 04073, м. Київ, вул. Білицька, буд. 7-а

про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння

суддя Шевчук Н.Г.

секретар Матраєва Н.С.

за участю представників сторін:

від прокуратури: ОСОБА_5 (посв. №042853 від 15.04.2016);

від позивача: не зявився;

від відповідача: не зявився;

від третьої особи 1: не зявився;

від третьої особи 2: не зявився;

від третьої особи ОСОБА_3: не зявився;

від третьої особи ОСОБА_4: не зявився.

суть спору:

Перший заступник прокурора Київської області звернувся до господарського суду Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України з позовом про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки площею 0,12га з кадастровим номером :01:041:0113 вартістю 82 129, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для її витребування з незаконного володіння відповідача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Разом з тим прокурор зазначає, що відповідно до статей 122, 149 Земельного кодексу України право розпорядження спірною земельною ділянкою віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, оскільки вона розташована на землях природно-заповідного фонду, а тому повинна бути витребувана на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Ухвалою суду від 11.12.2017 (суддя Грабець С.Ю.) порушено провадження у даній справі та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України і Національний природний парк Голосіївський.

Ухвалою суду від 27.12.2017 задоволено заяву судді Грабець С.Ю. про самовідвід у справі №911/3698/17.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2018 справу №911/3698/17 передано для розгляду судді Шевчук Н.Г.

Ухвалою суду від 10.01.2018 праву №911/3698/17 прийнято до провадження судді Шевчук Н.Г., призначено підготовче засідання на 08.02.2018, залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача фізичну особу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

У звязку з відрядженням судді Шевчук Н.Г. з 05.02.2018 по 09.02.2018 судове засідання 08.02.2018 не відбулось та відповідно до ухвали суду від 23.01.2018 перенесено на 26.02.2018.

26.02.2018 прокурор подав клопотання про продовження строку підготовчого засідання по справі на 30 днів, яке ухвалою суду від 26.02.2018 задоволено та продовжено строк підготовчого засідання по 11.04.2018, а також повідомлено сторін, що у судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 15.03.2018.

03.03.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України надійшли письмові пояснення по справі (вх. № 4498/18, т.1, а.с. 112-117), у яких останнє просить суд позовну заяву першого заступника прокурора Київської області задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без участі представника ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України.

05.03.2018 через канцелярію господарського суду Київської області від прокуратури надійшли документи по справі (вх. № 4518/18, т.1, а.с. 120-148).

Ухвалою суду від 15.03.2018 закрито підготовче провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 05.04.2018.

05.04.2018 о 15:40 відповідач подав відзив (вх № суду №6776/18, т.2, а.с. 1-132) на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позовних вимог в повному обсязі з підстав їх недоведеності, а також просив суд про застосування строку позовної давності до даного спору.

Також відповідачем подано клопотання про поновлення строку на подання відзиву (вх. № суду 6784/18 від 05.04.2018, т.2, а.с. 133).

Відповідно до протоколу судового засідання від 05.04.2018 суд розпочав судове засідання для розгляду справи по суті о 15:46 та відклав розгляд клопотання про поновлення строку на подання відзиву на наступне судове засідання.

Ухвалою суду від 05.04.2018 учасників справи повідомлено про те, що у судовому засіданні постановлено протокольну ухвалу про відкладення розгляду справи на 19.04.2018.

16.04.2018 прокурор подав заперечення (вх. № суду 7473, т.2, а.с. 141-148) проти поновлення відповідачу строку на подання відзиву, які судом прийняті до розгляду та залучені до матеріалів справи.

У звязку з виникненням технічних проблем, що унеможливили проведення судового засідання 19.04.2018 (відключення електроенергії), ухвалою суду від 19.04.2018 розгляд справи відкладено на 03.05.2018.

Присутній у судовому засіданні 03.05.2018 представник прокуратури підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

У цьому засіданні суд ухвалив поданий відповідачем 05.04.2018 відзив на позов прийняти до матеріалів справи.

Представники відповідача та третіх осіб, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилися, причин неявки, окрім ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України, суду не повідомили.

У судовому засіданні 03.05.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

встановив:

Рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області № 2140/25-35 від 25.12.2008 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кооперативній, 29а в смт. Коцюбинське (т.1, а.с. 23) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянці ОСОБА_3 та передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку площею 0,12 га громадянці ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Коцюбинське по вул. Кооперативній, 29а.

На підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯЖ № 929963 (т.1, а.с. 24-25) на право власності на земельну ділянку площею 0,12 га, яка розташована за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Кооперативна, 29а; цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер земельної ділянки :01:041:0113.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 01.09.2009 ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_3 належну їй згідно державного акту серії ЯЖ №929963 земельну ділянку площею 0,12 га, розташовану за адресою: Київська область, смт. Коцюбинське, вул. Кооперативна, 29а, цільове призначення - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:041:0113.

В подальшому ОСОБА_4 відповідно до протоколу № 1 від 28.12.2015 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест за актом № 1 прийому-передачі нерухомого майна, як внеску до статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест, від 30.12.2015 передав відповідачу нерухоме майно, в тому числі, і спірну земельну ділянку, до статутного капіталу товариства, про що 19.09.2016 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості за № 16559436 про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:041:0113 за Товариством з обмеженою відповідальністю Грінінвест.

Вартість вказаної земельної ділянки відповідно до експертно-грошової оцінки земельної ділянки від 25.12.2012, проведеної ПП Експерт-Land, становить 82 129, 00 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області №367/3061/13-ц від 20.05.2013 позов прокурора міста Ірпеня Київської області задоволено частково. Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області №2140/25-5 від 25.12.2008 Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Кооперативна, 29а в смт. Коцюбинське, а також визнано недійсним Державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 929963, виданий на імя ОСОБА_3, на земельну ділянку пл.0,12 га кадастровий номер :01:041:0113 по вул. Кооперативній 29-а в смт. Коцюбинське Київської області, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4 та скасовано державну реєстрацію даного Державного акту. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області №367/3061/16-ц від 13.06.2014 скасовано рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20 травня 2013 року в частині задоволення позову про скасування державного акту та його державної реєстрації.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.02.2015 рішення Апеляційного суду Київської області від 13.06.2014 було скасовано, а справа направлена на новий апеляційний розгляд.

Ухвалою апеляційного суду Київської області №367/3061/16-ц від 24.11.2015 рішення Ірпінського міського суду Київської області від 20.05.2013 залишено без змін.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, оскільки на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою про надання у власність земельної ділянки першому власнику межі смт.Коцюбинське у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради не відповідає вимогам законодавства.

Суд у вказаній справі встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт Коцюбинське Київської області.

Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом.

В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.14 №446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосіївський», його територію розширено на 6462,62га за рахунок земель Київського комунального обєднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд».

Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101,110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18,26,27,51 Святошинського лісництва.

В той же час, за інформацією управління Держземагенства у м.Ірпені Київської області від 10.12.14 №01-04/2215 щодо нанесення на картографічні матеріали Національного природного парку «Голосіївський» спірних земельних ділянок, виділених Коцюбинською селищною радою, та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 18.03.2015 №А58/180 спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:041:0113 відповідно до картосхеми території, перспективної для створення Святошинсько-Біличанської філії НПП «Голосіївський» попереднього функціонального зонування попадає в 111 квартал.

Таким чином на даний час спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, національного природного парку «Голосіївський».

З урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект» спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення. З урахуванням того, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт Коцюбинське, враховуючи вимоги пункту 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинської селищної ради), остання і після прийняття нового Земельного кодексу України продовжувала перебувати у державній власності, а отже селищна рада не мала права нею розпоряджатись. А з огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території обєкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

Спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння відповідача на підставі статті 388 Цивільного кодексу України.

Також позивач зазначає, що набувач зобовязаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до статті 84 Земельного кодексу України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику.

На думку позивача, викладені вище обставини, за яких відповідачем була набута спірна земельна ділянка, виключають добросовісність останнього, та надають підстави суду витребувати у нього ділянку в порядку статті 388 Цивільного кодексу України за будь-яких умов.

Згідно із вимогами статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування».

Відповідно до статей 76, 77 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року) землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства. Землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства.

Як передбачено статтею 17 Лісового кодексу України, у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Статтею 55 Земельного кодексу України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до статті 56 Земельного кодексу України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

Відповідно до статті 57 Земельного кодексу України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Частиною першою статті 17 Лісового кодексу України встановлено, що у постійне користування ліси на землях саме державної власності, для ведення лісового господарства, без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Згідно із статтею 13 Земельного кодексу України до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до частини девятої 9 статті 149 Земельного кодексу України Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, серед іншого і ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного призначення, крім випадків, визначених частинами п'ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка була передана у власність ОСОБА_3 селищною радою з перевищенням повноважень, у звязку з чим рішення ради було визнано судом незаконним, а державний акт, виданий на її імя з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_4, недійсним. Отже, земельна ділянка є власністю держави, а Кабінет Міністрів України є її розпорядником в силу вимог статей 13, 149 Земельного кодексу України.

Відповідно до статті 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з положенням частини першої та третьої статті 388 Цивільного кодексу України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, серед іншого, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала право його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувачі у всіх випадках.

Статтею 396 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

До спірних правовідносин про витребування земельних ділянок із володіння набувачів та повернення їх у власність держави підлягає застосуванню стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Прийняття рішення про передачу в приватну власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (стаття 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті в сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю в поєднанні з додержанням засад правового порядку в ОСОБА_1, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (статті 14, 19 Конституції України).

Отже правовідносини, пов'язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Згідно з практикою ЄСПЛ (наприклад, рішення від 8 липня 1986 року в справі «Літгоу та інші проти Сполученого Королівства») одним із елементів дотримання принципу «пропорційності» при втручанні в право особи на мирне володіння майном є надання їй справедливої та обґрунтованої компенсації, тому покупець, у якого вилучається майно, не позбавлений можливості порушувати питання про відшкодування завданих збитків на підставі статті 661 Цивільного кодексу України, яка встановлює, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16.

Таким чином, оскільки Кабінет Міністрів України є власником земельної ділянки, яка вибула з володіння поза його волею, а відповідач користується нею без достатньої правової підстави, позов першого заступника прокурора Київської області підлягає задоволенню.

Суд залишає без задоволення заяву відповідача про відмову в задоволенні позову у звязку з пропуском позивачем строку позовної давності, виходячи з наступного.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду (стаття 256 Цивільного кодексу України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України ).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 Цивільного кодексу України ).

Відповідно до частин першої та пятої статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

Проте, в матеріалах справи наявні копії рішень Ірпінського міського суду Київської області від 10.02.2017 по справі №367/7242/16ц та Апеляційного суду Київської області від 18.10.2017 по справі №367/7242/16ц за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_2 екології та природних ресурсів України, Національний природний парк "Голосіївський", про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 0,12га з кадастровим номером :01:041:0113.

Згідно з приписами статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Враховуючи, що Перший заступник прокурора Київської області звертався до Ірпінського міського суду Київської області та Апеляційного суду Київської області з відповідним позовом та апеляційною скаргою суд дійшов висновку, що позовна давність за вимогою про витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 0,12га з кадастровим номером :01:041:0113 переривалась та розпочала свій перебіг заново після набрання рішенням Апеляційного суду Київської області від 18.10.2017 по справі №367/7242/16ц законної сили, а саме з 18.10.2017.

Окрім цього, як зазначено в постанові від 05.10.2016 року Верховного Суду України по справі № 3-604гс16, положення законодавства про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовуються.

За таких обставин, враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза її волею і набута у власність відповідача від особи, яка не мала права її відчужувати, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для витребування спірної земельної ділянки з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

З огляду на вищезазначене позовні вимоги про витребування з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельної ділянки площею 0,12га з кадастровим номером :01:041:0113 вартістю 82 129, 00 грн. є доведеними, обґрунтованими, відповідачем не спростовані, а відтак, підлягають задоволенню.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Витребувати з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Дзержинського, будинок 1-Є, код 40208868) на користь Держави в особі Кабінету Міністрів України (01008, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок 12/2) земельну ділянку площею 0,12га з кадастровим номером :01:041:0113 вартістю 82 129, 00 грн.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Грінінвест (08200, Київська область, місто Ірпінь, вулиця Дзержинського, будинок 1-Є, код 40208868) на користь прокуратури Київської області (01601, місто Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 27/2 код 02909996) 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. судового збору за наступними реквізитами: отримувач прокуратура Київської області; ; банк отримувача Держказначейська служба України в м. Києві; МФО 820172; рахунок отримувача 5641.

4. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Повне рішення складено та підписано: 14.05.2018.