ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р.Справа № 922/721/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні справу

за позовомХарківський міський центр зайнятості, 61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137-а, код 36224721
доГоловне управління Національної поліції в Харківській області, 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, код 40108599
простягнення 17 694,91 грн.
за участю представників :

позивача ОСОБА_2 за довіреністю №ХМЦЗ-02-1 від 02.01.2018

відповідача не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Харківський міський центр зайнятості звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою в якій просить суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області суму неповернутої допомоги по безробіттю в розмірі 17694 грн.91 коп.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.03.2018 р. зазначену позовну заяву залишено без руху.

Позивач супровідним надав суду докази усунення обставин, які стали підставами для винесення ухвали господарського суду Харківської області від 29.03.2018 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Підставою звернення Харківського міського центру зайнятості з цим позовом до Господарського суду Харківської області є позиція, викладена в постанові Верховного суду України від 21.12.2016 за позовом Пустомитівського районного центру зайнятості до державного підприємства «Міжнародний аеропорт «Львів» ім. Данила Галицького», згідно з якої позов, предметом якого є стягнення з особи незаконно виплаченого матеріального забезпечення на випадок безробіття та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі його поновлення на роботі за рішенням суду, підлягає розгляду господарським судом у порядку, визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Тобто Верховний суд України дійшов висновку, що зазначений спір є приватно правовим, а не публічно-правовим, та має розглядатися лише за правилами господарського судочинства за критерієм субєктного складу сторін та предмету спору.

Ухвалою суду від 10.04.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 03.05.2018.

Відповідачем було надано суду відзив на позовну заяву (вх. №11222 від 27.04.2018) відповідно до якого відповідач заперечує проти позову, вказує на те, що кошторисом витрат на поточний рік не передбачено відшкодування вартості послуг, наданих безробітному.

Правом на участь свого представника в судовому засіданні відповідач не скористався.

Позивачем було надано відповідь на відзив відповідача (вх. № 11543 від 03.05.2018) в якій вважає доводи відповідача, викладені у відзиві, необґрунтованими, такими що не підтверджуються відповідачем будь - якими доказами та не спростовують позовні вимоги.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

03.11.2016 гр. ОСОБА_3 звернувся за сприянням у працевлаштуванні до Харківського міського центру зайнятості, де був зареєстрований як такий що шукає роботу з відкриттям персональної картки № 00093.

03.11.2016 гр. ОСОБА_3 подав заяву про надання статусу безробітного, у якій він зазначав та засвідчував власним підписом, що не працює як найманий працівник, в тому числі за договором підряду, цивільно-правового характеру, за сумісництвом, не зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності. Згідно поданої заяви з 03.11.2016 гр. ОСОБА_3 наданий статус безробітного. Відповідно до п.п.2,4 ст.22, п.2 ст.23 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», п.2.1 «Порядку надання допомоги по безробіттю у тому числі, одноразової її виплати для організації безробітними підприємницької діяльності» призначена допомога по безробіттю з 10.11.2016.

Відповідно до Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики № 60/62 від 13.02.2009, Постанова правління Пенсійного Фонду України 13.02.2009 № 7-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 за № 232/16248 розслідування здійснюється шляхом проведення перевірки достовірності даних, які є підставою для надання особі статусу безробітної та виплати їй матеріального забезпечення, що зазначені в документах, поданих особою до державної служби зайнятості під час реєстрації та протягом періоду її перебування на обліку як безробітної.

В результаті розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 1 від 02.01.2018 встановлено, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 06.02.2017 адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, наказу, поновлення на посаді та зобов'язання вчинити певні дії -задоволено.

Скасовано рішення (висновок) атестаційної комісії № 15 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 19.08.2016 року, зазначене в розділі IV «Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, саме: « 4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність», яке прийняте стосовно ОСОБА_3

Скасувати рішення (висновок) апеляційної атестаційної комісії Східного регіону № 1 від 06.09.2016 року, зазначене в розділі V «Висновок апеляційної атестаційної комісії» атестаційного листа, а саме: «Відхилити скаргу поліцейського», яке прийняте стосовно ОСОБА_3

Скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 13.09.2016 року № 332 о/с (по особовому складу) в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 (НОМЕР 2), слідчого Новобаварського ВП Київського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 cт. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через службову невідповідність).

Поновити ОСОБА_3 на посаді слідчого Новобаварського ВП Київського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області з 13.09.2016 року.

Виконуючи рішення Харківського окружного адміністративного суду Головне управління Національної поліції в Харківській області згідно з витягом з наказу № 128 о/с від 03.03.2017 поновило безробітного на посаді з 13.09.2016, таким чином гр. ОСОБА_3 з 13.09.2016 відноситься до зайнятого населення.

В ст. 4 Закону України «Про зайнятість населення» до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

За період з 10.11.2016 по 02.03.2017 перебування на обліку В Харківському міському центрі зайнятості ОСОБА_3 було виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 10799 грн.44 коп.

14.04.2017 ОСОБА_3 знову звернувся до Харківського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, відповідно до заяви про надання статусу безробітного від 14.04.2017 ОСОБА_3 був наданий статус безробітного та призначена виплата допомоги по безробіттю з 12.05.2017.

В результаті розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, згідно акту розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення № 2 від 02.01.2018 встановлено, що постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 05.10.2017 Апеляційну скаргу ОСОБА_3- задовольнити.

Постанову Харківського окружного адміністративного суду від 13.06.2017р. по справі № 820/1819/17 скасовано. Прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Скасувано рішення (висновок) Атестаційної комісії № 23 Головного управління Національної поліції в Харківській області від 27.03.2017 року, зазначений в розділі IV "Результати атестування (висновок атестаційної комісії) атестаційного листа, саме: "4 - займаній посаді не відповідає, підлягає звільненню зі служби в поліції через службову невідповідність", яке прийняте стосовно ОСОБА_3.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції України в Харківській області від 11.04.2017 року № 219 о/с (по особовому складу) в частині звільнення старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 /НОМЕР І/, слідчого відділу Новобаварського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області зі служби в поліції за п. 5 ч. 1 cт. 77 Закону України "Про Національну поліцію" через службову невідповідність.

Поновити ОСОБА_3 на посаді слідчого Новобаварського ВП Головного управління Національної поліції в Харківській області з 12.04.2017 року.

Виконуючи рішення Харківського апеляційного адміністративного суду Головне управління Національної поліції в Харківській області згідно з витягом з наказу № 667 о/с від 24.10.2017 поновило безробітного на посаді з 12.04.2017, таким чином ОСОБА_3 з 12.04.2017 відносився до зайнятого населення.

За період з 12.05.2017 по 23.10.2017 ОСОБА_3 було виплачено матеріальне забезпечення на випадок безробіття в сумі 6895 грн. 47 коп.

Всього за період з 10.11.2016 по 02.03.2017 та 12.05.2017 по 23.10.2017 ОСОБА_3 було виплачено допомогу по безробіттю на загальну суму 17694 грн. 91 коп.

Відповідно до п. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообовязкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Директором Харківського місткого центру зайнятості був прийнятий наказ від 03.01.2018 № 9 «Про організацію роботи щодо повернення коштів, виплачених як допомога по безробіттю ОСОБА_3 за період з 10.11.2016 по 02.03.2017 в сумі 10799 грн. 44 коп. та з 12.05.2017 по 23.10.2017 в сумі 6895 грн. 47 коп., а всього на загальну суму 17694 грн. 91 коп.

Згідно п.7 Порядку розслідування страхових випадків та виплати матеріального забезпечення безробітним, Відповідачу був направлений наказ Харківського міського центру зайнятості разом з актом №1-інш., та №2-інш. від 02.01.2018 та листом претензією від 04.01.2018 №ХМЦЗ-02-181 з пропозицією у добровільному порядку повернути кошти, виплачені як матеріальне забезпечення, яку було залишено Відповідачем без задоволення.

Доводи Відповідача викладені у відзиві суд вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Як вже зазначено судом вище, незаконність звільнень з посади ОСОБА_3 встановлено судовими рішеннями, якими і було поновлено його на посаді.

Стягнення грошових коштів за вимушений прогул та стягнення виплаченого забезпечення в порядку статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" є різними видами юридичної відповідальності.

Преамбула Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", останній розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування на випадок безробіття. Цим Законом закріплена спеціальна норма яка покладає відповідальність за повернення суми виплаченого забезпечення саме на роботодавця.

Відповідно до ч. 4 ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" із роботодавця утримується сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду.

Таким чином, Відповідач зобов'язаний на підставі частини четвертої ст. 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" сплатити Позивачу грошові кошти у сумі 17694 грн. 91 коп.

Відповідно до ч. 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог чи заперечень.

Слід зазначити, що відсутність фінансування не є підставою для звільнення Відповідача від відшкодування вказаних вище витрат, понесених Позивачем.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" від 18.10.2005, відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України на відповідний рік, не виправдовує бездіяльність органу державної влади і не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення грошового зобов'язання.

Крім того, Відповідач не надав до свого відзиву жодного доказу, що спростовували б доводи Позивача та підтверджували заперечення проти задоволення позовних вимог.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) на користь Харківського міського центру зайнятості (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137-а, ) суму неповернутої допомоги по безробіттю в розмірі 17 694,91 грн.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача - Головне управління Національної поліції в Харківській області.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ) на користь Харківського міського центру зайнятості (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137-а, ) - 1 762,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Харківський міський центр зайнятості (61013, м. Харків, вул. Шевченка, 137-а, ).

Відповідач - Головне управління Національної поліції в Харківській області (61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5, ).

Повне рішення складено 07.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_1