ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"02" травня 2018 р. Справа № 918/177/18

Господарський суд Рівненської області у складі судді Марач В.В. при секретарі судового засідання Коваль С.М., розглянувши в спрощеному позовному провадженні матеріали справи

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне"

до відповідача ОСОБА_1 акціонерне товариство "Рівнеазот"

про стягнення заборгованості в сумі 21 934 грн. 51 коп.

В судовому засіданні приймали участь:

від позивача: ОСОБА_2;

від відповідача : ОСОБА_3

Статті 42, 46 Господарського процесуального кодексу України сторонам роз'яснені.

Відводи з підстав визначених статтями 35, 37 ГПК України відсутні.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" звернулося в Господарський суд Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення 21 934, 51 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що між сторонами був укладений договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № К039, однак взяті на себе зобов'язання щодо оплати наданих послуг Відповідач не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 21 934, 51 грн.

Ухвалою господарського суду Рівненської області від 29.03.2018 року провадження у справі № 918/177/18 було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням осіб до слухання в засіданні на 16.04.2018 року.

Ухвалою суду від 16.04.18р. розгляд справи було відкладено на 02.05.18р.

26.04.18р. від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній наголосив на тому, що позивачем при визначенні суми заборгованості не було враховано факт оплат в загальній сумі 8 436, 35 грн., на підтвердження чого надає копії платіжних доручень для долучення до матеріалів справи. Таким чином, на думку відповідача, заборгованість останнього складає 13 498, 16 грн.

Крім того відповідач просить суд на підставі ст. 239 ГПК України відстрочити виконання рішення строком на 6 місяців у зв'язку з тим, що підприємство на сьогоднішній день перебуває в скрутному фінансовому становищі та наявна загроза банкрутства підприємства.

02.05.18р. від позивача до відділу канцелярії та документального забезпечення суду надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій останній просить стягнути заборгованість за договором надання послуг з вивезення побутових відходів № К039 в розмірі 13 498, 16 грн.

Відповідно до ч.2 ст.46 ГПК України Позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог - до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, а відтак дана заява приймається судом до розгляду.

В судовому засіданні 02.05.18 р. представник позивача підтримав позовні вимоги повністю з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд задоволити, представник відповідача погодився із заборгованістю в розмірі 13 498, 16 грн., просив суд відстрочити виконання рішення строком на 6 місяців.

Розглянувши документи і матеріали, які подані учасниками судового процесу, заслухавши пояснення представників сторін, з"ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, безпосередньо дослідивши докази у справі, господарський суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

При цьому господарський суд керувався наступним.

01.04.2013р. між Товариством з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (виконавець) та ОСОБА_1 акціонерним товариством "Рівнеазот" (споживач) було укладено договір про надання послуг з вивезення побутових відходів № К039 та додатки №1, 2 до договору.

За умовами договору, Виконавець зобовязується згідно з графіком (додаток №1 до договору) надавати послуги з вивезення побутових відходів, а споживач, зобовязується своєчасно оплачувати послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених цим договором (п.1 Договору).

Крім того, між сторонами договору, було підписано акт прийому-передачі на відповідальне зберігання євроконтейнерів в кількості 3 шт.

Розрахунок обсягу і вартості послуг здійснюється виконавцем згідно з додатком 3 до Правил надання послуг з вивезення побутових відходів (додаток № 2 до договору) (п.10 Договору).

Відповідно до порядку оплати послуг сторони погодили, що розрахунковим періодом є календарний місяць, у разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносяться не пізніше ніж до 20 числа періоду, що настає за розрахунковим (п.п. 11, 12 Договору).

Договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 01.04.2014 року (п. 28 Договору).

Договір вважається таким, що продовжений, якщо за місяць до закінчення строку його дії одна із сторін не заявила про відмову від договору або про його перегляд.

Договір підписано уповноваженими представниками сторін та скріплено відбитками печаток юридичних осіб.

На виконання Договору Позивач надав послуги з вивезення побутових відходів за період з січня 2016 року по лютий 2018 року на загальну суму 44 739, 90 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи доказами отримання відповідачем актів-рахунків та підтверджено в судовому засіданні представником останнього.

Відповідачем було частково оплачено отримані послуги в загальній сумі 31 241, 74 грн., що підтверджено представниками сторін в судовому засіданні та як вбачається судом із заяви про зменшення позовних вимог, відтак заборгованість становить 13 498, 16 грн.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до абзацу 2 п. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Частиною 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Положенням ч. 2 ст. 901 ЦК України визначено, що положення глави 63 Цивільного кодексу України можуть застосовуватись до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 2 ст. 218 ГК України зазначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб'єкт господарювання за порушення господарського зобов'язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов'язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов'язань контрагентами право порушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов'язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене та зібраними у справі доказами, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 13 498, 16 грн. обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню судом.

Крім того, у відзиві на позов відповідач просить суд на підставі ст. 239 ГПК України відстрочити виконання рішення строком на 6 місяців у зв'язку з тим, що ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» є бюджетоутворюючим підприємством, яке на сьогоднішній день перебуває в скрутному фінансовому становищі та наявна загроза банкрутства підприємства.

Як зазначає відповідач, тривалий час у 2017 році, після повного припинення газопостачання з 07.03.2017р. було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій (наказ № 293 від 10.04.2017р. - копія додається).

Також зазначає, що рентабельність підприємства прямо пропорційно залежить від випуску продукції та попиту її на ринку. При цьому, грошові кошти підприємство отримує лише після випуску та продажу продукції, що відповідно впливає на наявність обігових коштів.

Крім того наголошує на тому, що на теперішній час, попит на азотні добрива значно впав, це відбулося у звязку з підняттям цін на електроенергію та природний газ, що призвело до збільшення собівартості товару, а отже і його ціни. Керівництво підприємства здійснює всі можливі заходи для стабілізації та забезпечення життєдіяльності підприємства в умовах зростання кризових явищ в Україні.

Відповідно до копій декларацій на прибуток долучених відповідачем до матеріалів справи, кредиторська заборгованість станом на 31.08.2017р. становить 24 083 105, 24 тис. грн., дебіторська заборгованість станом на 31.08.2017р. становить 4 787 768,35 тис. грн.

Крім того, відповідач повідомляє, що постановою головного державного виконавця Рівненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.12.2017 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 55154344 накладеного арешт на грошові кошти ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», що містяться на всіх рахунках у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження в розмірі 7 913 571, 29 грн., а тому підприємство було позбавлене можливості здійснювати видаткові операції по рахунках.

Зазначає, що з 07 березня 2018 року на ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» знову повністю зупинено виробничу діяльність.

Також відповідач наголошує на тому, що до негативних наслідків для підприємства, які зумовили його скрутне фінансове становище належать інфляційні процеси в економіці держави, які не залежать від діяльності ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Так, за даними Держкомстату індекс споживчих цін (індекс інфляції) за 2017 рік становить - 113,7%, а за січень-березень 2018 року - 103,5%. Отже, зростання індексу інфляції, коливання курсу гривні, нестабільна соціально - політична, економічна ситуація в країні, негативно впливають на діяльність підприємства, що має наслідком зниження фінансових показників.

Водночас відповідно до вимог чинного законодавства, ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» двічі на місяць зобовязано виплачувати заробітну плату працівникам. Середньооблікова кількість штатних працівників підприємства станом на 01 квітня 2017р. становила 2 712 осіб (фонд оплати праці усіх працівників становить близько 23 695 300, 00 грн.). Заборгованість із заробітної плати станом на 01.10.2017 року становить 54 499 617, 38 грн. (копія довідки додається).

Крім того, просить суд також врахувати, що відповідно до Договору № 1798 від 25.11.2005 року, ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» має заборгованість перед ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», яка станом на 16.05.2017р. становила 11 238 581, 67 грн. На теперешній час, наявність заборгованості підтверджена також рішенням Господарського суду Рівненської області від 10.07.2017року по справі № 918/225/17, яке набрало законної сили. Дану заборгованість РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» не оплачена (довідка про розмір заборгованості та копія рішення додаються). Відтак, утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПрАТ «РІВНЕАЗОТ». Такі обставини спричиняють додаткові непередбачувані витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки перебої в їхній роботі можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища в межах усього міста.

Як зауважує відповідач, усі вищезазначені обставини значно ускладнять можливість забезпечення своєчасного виконання ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» взятих на себе грошових зобовязань перед ТОВ «Санком-Рівне» і відповідно до ч. 1 статті 239 ГПК України, просить суд відстрочити виконання рішення строком на 6 місяців.

Заслухавши пояснення представника відповідача та думку представника позивача, оцінивши подані суду докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду.

При цьому суд зазначає, що підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим господарським судом способом. Вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, слід враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Відповідно до ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

За приписом ст.18 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України.

Разом з тим, згідно ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно із ст. 331 Господарського процесуального кодексу України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Так, статею 239 ГПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч.ч. 3, 4, 5 ст. 331 ГПК України підставою для розстрочення виконання рішення є обставини, які істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. При цьому, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

З метою дотримання справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу (збереження робочих місць, своєчасної виплати заробітної плати працівникам боржника) і вимогами захисту основних прав стягувача (його права на отримання грошових коштів, стягнутих за судовим рішенням), суд допускає можливість тимчасового втручання у право власності шляхом відстрочки виконання судового рішення на суму боргу.

Судом проаналізовано економічну ситуацію в країні, яка безпосередньо впливає на фінансову активність та спроможність суб'єктів господарювання в цілому та боржника зокрема, у тому числі на можливість виконання ним судового рішення.

Негативна економічна ситуація в країні не тільки впливає на зниження фінансових показників у цілому, а й на результати господарської діяльності як позивача так і відповідача.

Суд, давши оцінку дотримання принципу пропорційності, тобто встановлення справедливого балансу між інтересами суспільства в цілому та вимогою захисту основних прав стягувача і можливістю тимчасового обмеження його права на законне сподівання отримати заборгованість, вважає, що наведені боржником обставини є такими, що істотно ускладнюють негайне виконання рішення про стягнення грошових коштів на користь стягувача.

Стосовно строку, на який слід розстрочити виконання судового рішення, то визначення останнього не входить до правозастосовчої діяльності суду, оскільки проміжок часу, на який слід відстрочити виконання судового рішення, є більше економічною категорією, аніж правовою, що має грунтуватись на реальній можливості виконання відповідачем судового рішення, з урахуванням збалансованості інтересів обох сторін.

При цьому суд наголошує, що позивачем подано суду докази у підтвердження фінансового стану, враховуючи економічну ситуацію в країні і те, що несвоєчасне повернення коштів і несвоєчасне виконання боржником рішення суду завдає збитків позивачу у справі, - суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви та відстрочення виконання рішення на три місяці.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.

Керуючись статтями 129, 232-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити.

2. Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" (33017, м. Рівне-17, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санком-Рівне" (33013, м. Рівне, вул. Шевченка, буд.45, ) основний борг у сумі 13 498, 16 грн. та 1 762, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

4. Відстрочити виконання рішення суду від 02.05.2018 року у справі № 918/177/18 на три місяці до 02.08.2018 року.

Повний текст рішення складено та підписано 05 травня 2018 року.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення через господарський суд, що прийняв рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.

Суддя Марач В.В.