ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 рокуСправа № 912/662/18
Господарський суд Кіровоградської області у складі судді Кабакової В.Г. за участю секретаря судового засідання Подвиженко А.Г. розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 912/662/18

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" м. Київ

до відповідача Військової частини НОМЕР_1 , Кіровоградська область, м. Олександрія

про стягнення 11 279,18 грн.

Представники сторін:

від позивача - участі не брали;

від відповідача - Лягуша С.М., довіреність № 1 від 02.01.18.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

До Господарського суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ НАК "Нафтогаз України", позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про стягнення боргу у загальній сумі 11 279,18 грн, у тому числі: пеня у сумі 3349,89 грн, три проценти річних у сумі 836,94 грн; інфляційні втрати у сумі 7092,35 грн, з покладанням на відповідача витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині своєчасного проведення розрахунків за природний газ, поставленого за договором купівлі-продажу природного газу №1545/14-ТЕ(Т)-18 від 20.02.2014.

Ухвалою від 26.03.2018 господарський суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі №912/662/18 за правилами спрощеного позовного провадження, судовий розгляд призначив на 20.04.2018.

16.04.2018 на адресу господарського суду від Військової частини НОМЕР_1 надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково не погоджується з позовною заявою, вважає її такою, що частково не підлягає задоволенню з наступних підстав. За результатами проведення тендерної процедури 18.04.2014 між Військовою частиною та позивачем було укладено договір №2399/14-ТЕ (Т) - 18. Предметом даного Договору є закупівля Військовою частиною у позивача природного газу за кодом згідно УКТ ЗЕД . Саме за зобов`язаннями по даному Договору Військова частина розраховувалась за поставку відповідного природного газу. У свою чергу, у позовній заяві позивача йдеться про Договір №15451/14-ТЕ(Т)-18. За твердженням відповідача, зазначені два договори є майже однаковими й відрізняються лише номером та датою, але вказаний товар (природний газ) Військовій частині було поставлено згідно умов Договору №2399/14-ТЕ(Т)-18 від 18.04.2014.

В судовому засіданні 20.04.2018 представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, представник відповідач позовні вимоги заперечив та просив відмовити в їх задоволенні.

За результатами судового засідання 20.04.2018 господарським судом оголошено перерву в судовому засіданні до 12:50 02.05.2018.

02.05.2018 до суду засобами електронного зв`язку від позивача надійшло пояснення , за змістом якого позивач зазначає, що спірним за поставкою природного газу є лютий 2014 року, в якому позивач поставив відповідачу газ за двома договорами, а саме: № 1545/14-ТЕ(Т)-18 та № 1546/14-ТЕ(Т)-18.

За договором від 18.04.2014 № 2399/14-ТЕ(Т)-18 відповідачу поставлявся природний газ у березні, жовтні, листопаді та грудні 2014 року.

За таких обставин пояснення відповідача щодо іншої поставки у лютому 2014 року за договором № 2399/14-ТЕ(Т)-18 є необгрунтованими.

В судовому засіданні 02.05.2018 відповідач відмовився від відзиву на позовну заяву від 11.04.2018 та просив не враховувати його при прийнятті рішення.

02.05.2018 представником відповідача подано клопотання про зменшення суми пені у справі №912/662/18. У даному клопотанні відповідач зазначає, що визнає факт поставки газу позивачем у лютому 2014 року та частково погоджується з розрахунками позивача, доданими до позову. Проте, відповідач не згодний лише з періодом прострочення виконання зобов`язання за лютий 2014 року. У розрахунку позивача зазначено, що період прострочення починається з 15.03.2014. Так як 15.03.2014 є суботою, то відповідно до п.6.1. Договору та статті 254 ЦК України останнім днем розрахунку без застосування штрафних санкцій є 17.03.2014. Таким чином, Військова частина погоджується з розрахунками позивача, за умови, що період прострочення виконання грошового зобов`язання буде починатися з 18.03.2014. Військова частина звертає увагу, що станом на 18.03.2014 у останньої були відсутні відповідні бюджетні асигнування для оплати поставленого газу. Станом на 18.03.2014 відповідач не мав відповідних кошторисних призначень для сплати за поставлений газ та усіляко намагався виправити дану ситуацію, що підтверджується копією відповідного кошторису на 2014 рік. Крім того, відповідно до п. 2.4., 2.9. Порядку реєстрації та обліку бюджетних зобов`язань розпорядників бюджетних коштів та одержувачів бюджетних коштів в органах Державної казначейської служби України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 02.03.2012 №309, органи казначейства не реєструють зобов`язання у разі відсутності у розпорядника бюджетних коштів відповідних бюджетних асигнувань та документів, що підтверджують факт узяття бюджетного фінансового зобов`язання.

Позивач участь повноважного представника в судове засідання 02.05.2018 не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про місце, дату та час судового засідання.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника відповідача, господарський суд -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2014 між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - продавець) та Військовою частиною НОМЕР_1 (надалі - -покупець) укладено Договір №1545/14-ТЕ(Т)-18, відповідно до пункту 1.1. якого продавець зобов`язується передати у власність Покупцю у 2014 році природній газ, ввезений на митну територію України Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ (надалі - газ) на умовах цього Договору (надалі - договір, а.с.11-16).

Відповідно до пункту 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками (крім обсягів, що використовуються для виробничо-комерційної діяльності).

Згідно пункту 2.1. договору продавець передає покупцю в період з 01.01.2014 по 31.12.2014 газ обсягом до 90,740 тисяч куб.м. в тому числі по місяцях кварталів, згідно графіку передбаченого договором.

Відповідно до пункту 3.1. договору продавець передає покупцю газ у пунктах приймання-передачі газу на вхідній запірній/відключаючій арматурі покупця.

Пунктом 3.3. договору встановлено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

В розділі 5 Договору узгоджено ціну природного газу. Так, згідно пункту 5.2. договору ціна за 1000 куб. м газу становить 1091,00 грн з урахування збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. Крім того: до сплати за 1000 куб.м. природного газу - 1091,00 грн, крім того ПДВ- 20% - 218,20 грн, всього з ПДВ - 1309,20 грн.

У пункті 5.5. договору сторони погодили, що загальна сума вартості цього Договору на дату його укладення становить 98977,34 грн, крім того ПДВ-19799,47 грн, разом з ПДВ - 118796,81 грн. Загальна вартість цього Договору може бути зменшена за взаємною згодою Сторін.

Згідно з пунктом 6.1. договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до пункту 9.3. договору строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 років.

Розділом 11 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, поширює дію на відносини, що фактично склалися між сторонами з 01.01.2014, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

Договір підписано представниками сторін та скріплено печатками.

На виконання умов договору позивачем у лютому 2014 року було поставлено відповідачу природний газ в обсязі 25,562 тис. куб. м. на загальну суму 33465,77 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 на суму 33465,77 грн (а.с. 18).

Відповідач порушив зобов`язання за договором в частині своєчасного розрахунку за поставлений в лютому 2014 року природний газ у встановлений договором строк, що і стало підставою звернення позивача до суду з вимогою про стягнення з відповідача пені в сумі 3 349,89 грн за період з 15.03.2014 по 14.09.2014, 3% річних у сумі 836,94 грн за період з 15.03.2014 по 25.02.2015, а також інфляційних втрат за період з квітня 2014 по лютий 2015 у сумі 7 092,35 грн.

У даній справі предметом спору є пеня, інфляційні нарахування та 3% річних, нараховані на основну заборгованість за спожитий в лютому 2014 року природний газ, вказана заборгованість у повному обсязі погашена відповідачем 23.02.2015 (останній платіж), що підтверджується випискою операцій по підприємству " НОМЕР_2 " за період з 01.01.2014 по 29.02.2016 (а.с. 20) та розрахунком позивача.

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України, яка кореспондується з частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України унормовано, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 1 статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України.

Частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, згідно статті 625 Цивільного кодексу України.

Разом з тим, частиною 1 статті 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

30.11.2016 набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Стаття 1 частина 1 пункти 4, 5, 9, 10, 12 Закону:

заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, - кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води;

процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості;

реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства;

учасники процедури врегулювання заборгованості - підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Стаття 2 - дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Стаття 3 частина 1 - для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Стаття 5 частина 1 - реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31.12.2016.

Стаття 7 частини 1, 3

1. На реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ станом на 01.07.2016 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню та не можуть бути предметом подальшого продажу, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями договору про реструктуризацію заборгованості.

3. На заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Оскільки всі попередні статті (1, 3, 4, 5) Закону визначали умови проведення взаєморозрахунків та реструктуризацію заборгованості без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ, у статті 7 Закону передбачено порядок списання суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ.

Так, у частині 1 статті 7 Закону мова йде саме про реструктуризовану заборгованість, для проведення якої необхідно, щоб підприємство було включено до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Натомість, у частині 3 статті 7 Закону мова не йде про реструктуризовану заборгованість, а про заборгованість за природний газ, яка існувала та була погашена теплопостачальними та теплогенеруючими організаціями до набрання чинності (цим) Законом.

Отже, частина 3 статті 7 Закону про врегулювання заборгованості за спожитий природний газ є нормою прямої дії, а, відтак, її застосування до споживачів не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов поряд з їх обов`язком щодо погашення заборгованості за спожитий природний газ у строк до набрання чинності 30.11.2016 цим Законом. При цьому, виконання даної норми не залежить від факту включення підприємства-споживача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, оскільки в силу частини 1 статті 58 Конституції України зазначений Закон не має зворотної дії в часі.

Таким чином, виконання частини 3 статті 7 Закону не потребує включення відповідача до Реєстру (реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості).

Така правова позиція щодо застосування ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" викладена у Постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі № 927/1152/16, від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, від 23.01.2018 у справі № 914/3131/15, від 29.01.2018 у справі № 904/10745/16 та від 15.03.2018 у справі № 904/10736/16.

Господарська діяльність відповідача з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії підтверджується відповідними ліцензіями - серії АЕ №199756, АЕ №199757, АЕ №199758, відомості про які містяться на офіційному сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в розділі "Інформація про прийняті рішення з ліцензування" за посиланням http://jkg.kr-admin.gov.ua/files/licenziatu_teplo1.pdf.

Згідно п. 1.2 укладеного між сторонами договору, газ, що продається за цим договором використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням, релігійними організаціями, національними творчими спілками та їх регіональними осередками.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку, що нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат після вступу Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" в силу вимог частини 3 статті 7 Закону є неправомірним.

У постанові ВС від 14.02.2018 у справі № 908/3211/16, також зазначено: "Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильних висновків про те, що даною нормою законодавець передбачив можливість уникнення боржником відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сфері теплопостачання, як у спосіб ненарахування йому неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на початкову заборгованість, так і у спосіб списання цих нарахувань. Крім того, вказаною нормою, не ставиться право ненарахування неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних в залежність від будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом".

У зазначеній справі, судом лише констатовано той факт, що підприємство також було включено до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, частиною 3 статті 7 Закону законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи вище викладене, господарський суд дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ НАК "Нафтогаз України" задоволенню не підлягають, оскільки позивачем було безпідставно здійснено нарахування неустойки, 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на суму основного боргу за поставлений позивачем природний газ, який було погашено відповідачем на момент набрання чинності - 30.11.2016 Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Приймаючи рішення про неправомірність нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат господарський суд не перебирав на себе функції органу зі списання заборгованості, а визнав нарахування пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат безпідставним в силу Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Клопотання відповідача про зменшення суми пені господарський суд не розглядає, оскільки в задоволені позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 07.05.2018

Суддя В.Г. Кабакова

Повідомити учасників справи про відсутність у суду технічної можливості надавати інформацію про веб-адресу судового рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, одночасно з врученням (надсиланням/видачі) копії повного або скороченого такого рішення до затвердження Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.