РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
"14" травня 2018 р. Справа №902/1087/16
судді Рівненського апеляційного господарського суду Коломис В.В. стосовно постанови від 14 травня 2018 року у справі №902/1087/16 за апеляційною скаргою ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" на рішення господарського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року у справі № 902/1087/16 за позовом Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" до ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Управляюча Компанія "ТЕРРА ФУД", громадянин ОСОБА_2, Товариство з обмеженою відповідальністю "Крижопільський сироробний завод", Товариство з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод", Товариство з обмеженою відповідальністю "Вапнярський молокозавод", Товариство з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод", Товариство з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Дружба" про звернення стягнення на предмет застави шляхом визнання права власності.
Відповідно до ст. 34 ГПК України, питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. Головуючий голосує останнім. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку. Про наявність окремої думки повідомляються учасники справи без оголошення її змісту в судовому засіданні. Окрема думка приєднується до справи і є відкритою для ознайомлення.
Так, постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 14 травня 2018 року у справі №902/1087/16 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" залишено без задоволення; рішення господарського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року у справі №902/1087/16 - залишено без змін. В задоволенні заяви про затвердження мирової угоди у справі № 902/1087/16 відмовлено.
При цьому, постанова Рівненського апеляційного господарського суду від 14 травня 2018 року у справі №902/1087/16 в частині відмови в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди у справі № 902/1087/16 обгрунтована тим, що передача заставодержателю права власності на предмет застави є виключно позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет застави, а відтак відсутні правові підстави для задоволення поданої сторонами заяви про затвердження мирової угоди.
Я не погоджуюсь з вказаною постановою в частині відмови в задоволенні заяви про затвердження мирової угоди у справі № 902/1087/16, тому вважаю за необхідне викласти свою окрему думку з наступних підстав.
Рішенням господарського суду Вінницької області від 04.10.2017 року у справі №902/1087/16 в позові Публічного акціонерного товариства "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" та ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД за участю у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча Компанія "ТЕРРА ФУД", громадянина ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський сироробний завод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Тульчинський маслосирзавод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Вапнярський молокозавод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Решетилівський маслозавод", Товариства з обмеженою відповідальністю "Молочна компанія "Дружба" про звернення стягнення на заставлене майно, що є предметом застави за Договором застави корпоративних прав № 20-0168/3-1 від 30.01.2013 р., належне на праві власності ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД, Товариству з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк" права власності на 100 % статутного капіталу Товариства з обмеженою відповідальністю "Крижопільський сироробний завод" за ціною визначеною згідно з п.1.3 Договору застави корпоративних прав № 20-0168/3-1 від 30.01.2013 р. в розмірі 17 197 000 грн 00 коп. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 20-1435/2-1 від 27.05.2011 р. в розмірі 219 848 932 грн 00 коп., з якої заборгованість за кредитом - 209 849 000 грн 00 коп., заборгованість за процентами - 9 406 859 грн 15 коп., пені за простроченими процентами - 593 073 грн 16 коп. відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, позивач звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 10 листопада 2017 року у справі №902/1087/16 вищевказану апеляційну скаргу прийнятто до провадження.

12 лютого 2018 року на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від представників сторін надійшла спільна заява про затвердження мирової угоди у справі №902/1087/16, згідно якої сторони посилаючись на вимоги ст.ст. 192, 274 ГПК України, просять затвердити мирову угоду від 19.01.2018 року, укладену між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" та ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД у справі №902/1087/16.

Вказані заява та мирова угода підписані представниками сторін та скріплені печатками.

Слід зазначити, що принцип диспозитивності господарського судочинства надає сторонам господарського спору право укладати мирову угоду, що безпосередньо передбачено ч. 7 ст. 46 ГПК України, згідно якої сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідно до ст.274 ГПК України, у суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 191, 192 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно ст.192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Отже, мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Мирова угода не призводить до вирішення спору по суті. Сторони не вирішують спір, не здійснюють правосуддя, що є прерогативою судової влади, а, досягнувши угоди між собою, припиняють спір. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне (без державного втручання) врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

На відміну від звичайної угоди, мирова угода, що укладається в господарському процесі:

- укладається в процесі розгляду справи у господарському суді;

- укладається у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством;

- підлягає затвердженню господарським судом;

- не лише змінює матеріально-правові відносини, а й припиняє процесуально-правові відносини;

- якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового акта.

Угода в господарському процесі характеризується добровільним волевиявленням сторін у спорі, встановленням визначеності у відносинах не за законом і відповідно до обґрунтованості розбіжностей, а на підставі взаємних поступок. Якщо судове рішення як владний акт містить елемент державного примусу, то мирова угода цього позбавлена, оскільки укладається за взаємною згодою сторін і призводить до бажаного для сторін результату - розв'язання конфлікту.

Можливість мирового врегулювання господарських спорів - важлива передумова рівноваги господарських відносин. Цей процесуальний інститут:

а) сприяє економії часу, сил і коштів держави та учасників процесу;

б) забезпечує вирішення спору за допомогою соціально-економічних чинників, які всебічно враховують інтереси сторін, а не лише формалізованих постанов;

в) усуває конфліктний стан господарських відносин, оскільки сторони спору, мирно вирішивши господарський спір, більшою мірою, ніж при розгляді судом спору, схильні до продовження господарського співробітництва.

Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності та зважаючи на те, що умови мирової угоди стосуються прав та обов'язків сторін щодо предмету позову, мирова угода укладена в інтересах сторін, не зачіпає інтересів третіх осіб, не суперечить вимогам чинного законодавства та підписана уповноваженими передставниками, на мою думку, суду апеляційної інстанції необхідно було постановити ухвалу про затвердження мирової угоди від 19.01.2018 року, укладену між Публічним акціонерним товариством "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", Товариством з обмеженою відповідальністю "Терра Фуд" та ТЕРРА ФУД МІЛК ЮКРЕЙН ЛІМІТЕД, якою одночасно визнати нечинним рішення господарського суду Вінницької області від 04 жовтня 2017 року, та закрити провадження у справі №902/1087/16 на підставі ст.274 ГПК України.

Відповідно до ч.5 ст.192 ГПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо:

1) умови мирової угоди суперечать закону або порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або

2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Тобто, нормами чинного Господарського процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у затвердженні мирової угоди.

При цьому, така підстава як можливість вирішення спору позасудовим способом врегулювання питання, що в свою чергу і стало підставою у даній справі для відмови в затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду, не передбачено нормами чинного Господарського процесуального кодексу України.

З огляду на викладене, враховуючи, що досягнення компромісу (шляхом укладення мирової угоди) сприяє усуненню правової невизначеності у відносинах сторін, підтверджує їх прагнення до збереження ділових стосунків, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для затвердження мирової угоди у даній справі та продовження розгляду апеляційної скарги по суті, на мою думку, свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Суддя Рівненського апеляційного

господарського суду Коломис В.В.