ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
УХВАЛА

про закриття провадження по справі

24.04.2018 м. ХарківСправа № 922/270/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Шарко Л.В.

При секретарі Васильєвій Л.О.

розглянувши матеріали справи

за позовом Заступника керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків, Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області
до ФГ "Межанське", с. Чернещина
про повернення ділянки
За участі представників:

прокурор - Чирик В.Г., посвідчення № 036688 видане 11.12.2015 року;

позивача (ГУ Держгеокадастру у Х/о) - ОСОБА_1., довіреність № 32-20-0.14-8/62-18 від 11.01.18р.;

позивача (Руновщинської СР Зачепилівського району Х/о) - не з`явився;

відповідача - не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області, м. Первомайський в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківської області, м. Харків, Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФГ "Межанське", с. Чернещина в якій просить суд визнати відсутнім у відповідача права постійного користування земельною ділянкою ділянку сільськогосподарського призначення розміром 48 га, розташованої на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області та повернути її у власність держави. Також позивач просить суд стягнути з відповідача витрати, понесені на сплату судового збору.

Ухвалою суду від 12.02.18р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, встановлено про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження. підготовче засідання призначено на "12" березня 2018 р. о (об) 10:00.

Ухвалою суду від 12.03.18р. оголошено про відкладення підготовчого засідання на 27.03.18р. о 14:00 год.

Ухвалою суду від 12.03.18р. відкладено підготовче засідання на 27.03.18р. о 14:00 год.

23.03.18р. позивач (ГУ Держгеокадастру у Х/о) надав письмові пояснення щодо позовної заяви прокурора в яких просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог прокурора, оскільки ним обрано не вірний спосіб захисту.

Ухвалою суду від 27.03.18р. продовжено підготовче засідання та оголошено перерву в підготовчому засіданні до 10:00 год. 24.04.18р.

24.04.18р. прокурор надав клопотання про закриття провадження по справі в якому вказує, що ГУ ДГК у Харківській області 23.03.2018 подано до суду копію наказу №954-СГ від 26.02.2018 (тобто виданого після подання позовної заяви до суду), пунктом 1 якого постановлено вважати припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 48 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-11-00-00007 від 19.04.1994 у звязку зі смертю користувача земельної ділянки ОСОБА_2. Пунктом 2 наказу зазначену земельну ділянку площею 48 га віднесено до земель запасу.

Також, прокурор вказує, що оскільки, підставу позовних вимог прокурора складала обставина наявності у ФГ «Межанське» права постійного користування земельною ділянкою на підставі державного акту на право постійного користування землею серії ХР-11-00-00007 від 19.04.1994, отже, слід вважати, що предмет спору припинив своє існування в процесі розгляду справи, тобто спір добровільно врегульовано.

У клопотанні про закриття провадження по справі прокурор просить суд повернути прокуратурі Харківської області суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 3231,36 грн.

Прокурор в судовому засіданні 24.04.18р. підтримав клопотання про закриття провадження по справі.

Представник позивача (ГУ Держгеокадастру у Х/о) в судовому засіданні 24.04.18р. підтримав клопотання прокурора про закриття провадження по справі.

Представник позивача (Руновщинської СР Зачепилівського району Х/о) в судове засідання 24.04.18р. не з`явився.

Представник відповідача в судове засідання 24.04.18р. не з`явився.

Суд, дослідивши клопотання прокурора про закриття провадження по справі, вважає, що воно підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з наступним.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Зачепилівської районної Ради народних депутатів Харківської області від 25.02.1994 громадянину ОСОБА_2 надано в постійне користування для ведення селянського (фермерського) господарства земельну ділянку загальною площею 48.00 га, що розташована на території Руновщинської сільської ради.

На підставі вищевказаного рішення гр. ОСОБА_2 видано Державний акт на право постійного користування землею серія ХР-11-00-000007, зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 7 від 19.04.1994р.

У відповідності до положень ст.ст. 4, 7 ЗК (в редакції станом на 1990р.) землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватись в колективну або приватну власність і надаватись у користування (ч.3 ст. 4 ЗК); постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку (ч.2 ст. 7 ЗК).

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, (ст. 7 ЗК від 1990 року)

Статтею 22 ЗК України (в редакції станом на 1990р.) встановлено, що право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Отже, і ЗК від 1990, і ЗК від 2001 (що набрав чинності з 01.01.2002) розрізняє правові титули власності, постійного користування та оренди на земельні ділянки.

Таким чином, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні громадян, залишаються у державній власності.

Встановлено, що право постійного користування на спірну земельну ділянку отримав громадянин ОСОБА_2, який був засновником та головою Відповідача у справі - ФГ «Межанське».

За змістом частини першої статті 14 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство та його члени відповідно до закону мають право, зокрема продавати або іншим способом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину.

06.10.13р. гр. ОСОБА_2 помер, що підтверджуються актовим записом про смерть № 20 від 09.10.2013 р. (а.с. 24).

23.05.14р. державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори Харківської області ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого ОСОБА_4 отримала спадщину після смерті батька - ОСОБА_2 До складу спадщини право постійного користування земельною ділянкою не включене (а. с. 26-27).

Статтею 23 цього Закону передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

До складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу (стаття 19 Закону України «Про фермерське господарство»).

Згідно із частиною першою статті 20 зазначеного Закону майно фермерського господарства належить йому на праві власності. Член фермерського господарства має право на отримання частки майна фермерського господарства при його ліквідації або у разі припинення членства у фермерському господарстві. Розмір частки та порядок її отримання визначаються статутом фермерського господарства.

Згідно з частиною 1 статті 92 ЗК України (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку.

Зі змісту частини другої статті 92 ЗК України вбачається, що передача земельної ділянки у постійне користування громадянам не передбачена.

Пунктом 6 Перехідних положень ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання у власність чи користування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до частини другої статті 407 ЦК України (у редакції, що діяла на час відкриття спадщини), та частини другої статті 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Отже, враховуючи вищевикладене, право постійного користування гр. ОСОБА_2, що посвідчено Державним актом на право постійного користування землею серія ХР-11-00-000007, що зареєстрований в книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 7 від 19.04.1994 припинилось 06.10.2013 у звязку з його смертю.

За приписами ст. 170 ЦК держава набуває і здійснює цивільні права та обов'язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Частиною 2 ст. 326 ЦК встановлено, що від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади.

Згідно з положенням абз. 2 частини 2 статті 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 374 ЦК України суб'єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом (ч.2 ст. 84 Земельного кодексу України (далі по тексту - ЗК, в діючій редакції).

У відповідності до пункту «є-1» статті 15-1 ЗК до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин віднесено розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 122 ЗК центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015р. № 15 (далі по тексту - Положення) встановлено, що Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Відповідно до підпункту 31 пункту 4 Положення Держгеокадастр розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених Земельним кодексом України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Згідно з підпунктом 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, затвердженого наказом Держгеокадастру від

17.11.2016 р. № 308 Головне управління розпоряджається землями сільськогосподарського призначення державної власності в порядку, визначеному чинним законодавством, на території Харківської області.

На теперішній час спірна земельна ділянка перебуває у власності держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області.

Так, наказом Головного управління від 26.02.2018 № 954-СГ, а саме пунктом 1, постановлено вважати припиненим право постійного користування земельною ділянкою державної власності сільськогосподарського призначення загальною площею 48,0000 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області, на підставі державного акту на право постійного користування землею Серії ХР-11-00-00007 від 19.04.1994 у звязку зі смертю користувача земельної ділянки гр. ОСОБА_2.

Окрім цього, пунктом 2 вищезазначеного наказу постановлено земельну ділянку загальною площею 48,0000 га віднести до земель запасу (код КВЦПЗ - 16.00) державної власності сільськогосподарського призначення на території Руновщинської сільської ради Зачепилівського району Харківської області.

За приписами частини 2 статті 19 ЗК земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Землі запасу - земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам, (згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 23.07.2010 № 548, зареєстровано в Міністерстві юстиції 01.11.2010 за № 1011/18306.

Таким чином, станом на час розгляду справи, держава в особі Головного управління здійснює розпорядження спірною земельною ділянкою як землями запасу сільськогосподарського призначення, оскільки припинено право постійного користування ОСОБА_2 та відсутнє таке право у ФГ «Межанське».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо: відсутній предмет спору.

Таким чином, оскільки право постійного користування на спірну земельну ділянку отримував громадянин ОСОБА_2, який був засновником та головою Відповідача у справі - ФГ «Межанське», та у зв`язку з його смертю, що підтверджуються актовим записом про смерть № 20 від 09.10.2013 р. (а.с. 24), суд приходить до висновку про відсутність предмету спору.

Відповідно до п. 5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у звязку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

У зв`язку з закриттям провадження по справі, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора про повернення судового збору.

На підставі викладеного, керуючись статтями 15, 231, 234, п.2 ст.254, п.3 ст. 255, п. п. 9 п. 1 розділу ХІ Перехідних положень ГПК України, суд -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання прокурора задовольнити частково.

2. Закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

3. Управлінню державної казначейської служби України у Шевченківському районі м. Харкова повернути Прокуратурі Харківської області (61050, м. Харків, вул. Б. Хмельницького, 4, ) з Державного бюджету 3231,36 грн. судового збору, сплаченого останнім до господарського суду Харківської області згідно платіжного доручення № 15 від 16.01.18 року, відповідно до п. 5 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

4. Апеляційна скарга подається на ухвалу місцевого господарського суду - протягом десяти днів з дня їх оголошення місцевим господарським судом. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили після підписання її повного тексту.

Повний текст ухвали складено та підписано 25.04.18р.

Суддя ОСОБА_5