ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 912/2787/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Товариство)

на ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2017 (суддя Макаренко Т.В.) та

постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 (головуючий суддя - Антонік С.Г., судді Чимбар Л.О. і Вечірко І.О. )

за скаргою Товариства

на дії Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області (далі - ДВС) щодо примусового виконання рішення суду у справі № 912/2787/14

за позовом Товариства

до спільного підприємства товариства з обмеженою відповідальністю "Світловодськпобут" (далі - Підприємство)

про стягнення 561 252,99 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося із скаргою на дії ДВС щодо примусового виконання рішення у справі № 912/2787/14 в якій просило: визнати незаконними дії ДВС щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №45869858; визнати недійсною постанову від 31.07.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №45869858.

Ухвалою господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2017, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017, у задоволенні згаданої скарги відмовлено.

Оскаржувані судові акти з посиланням на пункт 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", положення Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон) мотивовані правомірністю дій державного виконавця щодо винесення постанови від 31.07.2017 ВП №45869858 про зупинення проведення виконавчих дій з примусового виконання наказу господарського суду Кіровоградської області від 12.11.2014 у справі №912/2787/14.

У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а саме: пункту 10 частини першої і частини четвертої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", статей 43, 47, 22, 32-35, 43 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній до 15.12.2017, Товариство просить: скасувати ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.12.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №912/2787/14; справу направити на новий розгляд до місцевого господарського суду.

Товариство у касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що, не з'ясувавши механізму врегулювання кредиторської заборгованості, яка стягується за рішенням господарського суду Кіровоградської області у справі №912/2787/14 у межах виконавчого провадження ВП №45999558, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо можливості зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

У відзиві на касаційну скаргу Підприємство просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що постанова про зупинення виконавчого провадження від 31.07.2017 прийнята у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема приписів пункту 10 частини першої та четвертої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Розгляд касаційної скарги Товариства здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п'ятої статті 301 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017.

Перевіривши на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередні судові інстанції у винесенні оскаржуваних судових актів виходили з такого.

Рішенням господарського суду Кіровоградської області від 21.10.2014 у цій справі: позов задоволено повністю; стягнуто з Підприємства на користь Товариства 86 333,67 грн. - 3% річних, 474 919,32 грн. "інфляційних втрат" та 11 225,06 грн. судових витрат.

12.11.2014 виданий судовий наказ на примусове виконання рішення.

19.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу у справі № 912/2787/14. У подальшому дане виконавче провадження було приєднано до зведеного виконавчого провадження №45611726.

29.06.2017 Підприємство звернулося до ДВС із заявою про вжиття відповідних дій у зв'язку з включенням Підприємства до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, надавши копію наказу Мінрегіонрозвитку від 26.06.2017 з додатком.

У зв'язку з включенням Підприємства до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, головний державний виконавець ДВС 31.07.2017, керуючись пунктом 10 частини першої статті 34, статтею 35 Закону України "Про виконавче провадження", виніс постанову про зупинення вчинення виконавчих дій з примусового виконання наказу від 12.11.2014 у справі №912/2787/14.

Не погоджуючись з винесеною постановою ДВС від 31.07.2017, Товариство звернулося з відповідною скаргою на дії ДВС до місцевого господарського суду, в якій просило: визнати незаконними дії ДВС щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №45869858; визнати недійсною постанову від 31.07.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №45869858.

За результатами розгляду даної скарги суди попередніх інстанцій з огляду на приписи пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" та включення Підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону, відмовили у задоволені згаданої скарги.

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення скарги Товариства на дії ДВС, які стосуються зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження ВП №45869858.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження":

- виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем; пункт 10 частини першої статті 34);

- виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду (частина четверта статті 34).

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, встановивши, що: "інфляційні витрати" та 3% річних були нараховані на заборгованість за природний газ, використаний станом на 01.07.2016 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами; наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.06.2017 № 157 Підприємство включено до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії; з додатку до вказаного наказу вбачається, що до нього включено як кредиторську заборгованість, так і нараховану неустойку (штраф, пеня), інші штрафні, фінансові санкції, а також інфляційні нарахування і проценти річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася у період до 1 січня 2017 року, - дійшли висновку про те, що державний виконавець відповідно до вимог чинного законодавства правильно зупинив вчинення виконавчих дій у межах виконавчого провадження №45869858 та обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги на дії ДВС щодо примусового виконання рішення суду у справі №912/2787/14.

Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При цьому довод скаржника про те, що, на його переконання, "реструктуризується заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням саме договору купівлі-продажу природного газу, а не заборгованість за судовими рішеннями в межах конкретної справи", не ґрунтується на наведених приписах Законів України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та "Про виконавче провадження", які не диференціюють реструктуризацію відповідної заборгованості у залежності від того, чи виникла вона з договору безпосередньо або опосередковано, через судове рішення, але, зрештою, так само з договору.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін як таких, що ухвалені з додержанням наведених у цій постанові норм матеріального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Доводи, які наведені Підприємством у відзиві на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення попередніх інстанцій, витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Кіровоградської області від 10.10.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі № 912/2787/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов