ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа № 911/357/18

Господарський суд Київської області у складі судді Щоткіна О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»

до товариства з обмеженою відповідальністю «Канарі Солар»

про стягнення заборгованості за договором гарантії

секретар судового засідання: Потапчук Ю.А.

за участю представників сторін:

позивач: ОСОБА_1 предст. за дов. № 09/12/209 від 24.04.2017;

відповідач не зявився;

СУТЬ СПОРУ:

До господарського суду Київської області звернулось публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі ПАТ «Промінвестбанк», позивач) з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Канарі Солар» (далі ТОВ «Канарі Солар», відповідач) про стягнення 30 173 083,06 євро та 8 159 852 295,86 грн. за Договором № 20-4266/3-2 від 28.12.2012 про надання банківської гарантії, з яких: 27 430 075,51 євро заборгованості за невідшкодованими сумами гарантійних платежів, 8 123 186 057,54 грн. пені по платежах по гарантії, 36 666 238,32 грн. 3% річних та 2 743 007,55 євро штрафу.

Ухвалою господарського суду Київської області від 23.02.2018 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.03.2018, а також зобовязано відповідача у строк до 16.03.2018 подати до суду відзив на позовну заяву.

В підготовче засідання 19.03.2018 представник відповідача не зявився, про причини неявки суд не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подав.

Про дату, час і місце підготовчого засідання відповідач, місцезнаходженням якого є тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим, був повідомлений належним чином, в порядку статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали суду від 23.02.2018 про відкриття провадження у справі №911/357/18).

На підставі ухвали суду від 19.03.2018 підготовче засідання відкладено на 02.04.2018 та повторно зобовязано відповідача подати відзив та докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

Відповідач в підготовче засідання повторно не зявився, про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав.

В підготовчому засіданні 02.04.2018 суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, у звязку з чим, зясована думка позивача щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.

Згідно ухвали суду від 02.04.2018 справу призначено до судового розгляду по суті на 23.04.2018.

23.04.2018 відповідач втретє в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву та будь-яких заяв чи клопотань до суду не надсилав.

З огляду на те, що відповідач належним чином та завчасно повідомлявся про розгляд справи, шляхом розміщення інформації про розгляд справи шляхом опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а також керуючись статтею 42 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України), яка зобовязує учасників справи сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи та надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідно до частини першої статті 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Враховуючи достатність в матеріалах справи доказів для повного, всебічного та обєктивного розгляду спору по суті, у судовому засіданні 23.04.2018 року оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази та оцінивши їх в сукупності, суд

встановив:

28.12.2012 між публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі Банк-гарант) та товариством з обмеженою відповідальністю «Канарі Солар» (далі Принципал) укладено Договір про надання банківської гарантії № 20-4266/3-2 (із договорами про внесення змін від: 01.11.2013, 25.03.2014, 31.10.2014, 09.07.2015, 02.12.2015, 02.12.2015, 03.08.2016) (далі Договір гарантії), відповідно до умов якого банк зобов'язався надати гарантію за Боржника на суму 37 551 386,33 євро (пункт 2.5 Договору гарантії в редакції Договору про внесення змін № 20-4266/3-2-02122015 від 02.12.2015) на користь Бенефіціара (компанія «China National Building Materials And Equipment Import & Export Corporation» (далі CNBM) (п.п. 1.1 та 2.1 Договору гарантії), що забезпечує виконання Принципалом своїх зобовязань за зовнішньоекономічним контрактом № SААF4112013 від 15.11.2012 (далі Контракт) (п. 1.3 Договору), укладеним між Принципалом та Бенефеціаром з усіма змінами, доповненнями та додатками до нього.

Згідно з п. 2.3 Договору гарантії (в редакції Договору про внесення змін № 20-4266/3-2-03082016 від 03.08.2016) термін дії гарантії до 01.10.2016 року включно.

Сума гарантії становить 37 551 386,33 євро (тридцять сім мільйонів пятсот пятдесят одна тисяча триста вісімдесят шість євро 33 євроцентів) (п. 2.5. Договору гарантії в редакції Договору про внесення змін № 20-4266/3-2-02122015 від 02.12.2015 до Договору гарантії).

Відповідно до п. 7.3 Договору гарантії цей Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печатками сторін і діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань.

Як стверджує позивач, у звязку з несплатою відповідачем сум Контракту, за вимогами CNBM Банк сплатив останньому 33 883 889,51 євро, а саме: 30.01.2015 5 539 450,00 євро; 30.07.2015 914 364,00 євро; 30.09.2015 7 000 000,00 євро; 05.10.2016 7 000 000,00 євро; 10.10.2016 13 430 075,51 євро згідно Swift повідомлень про сплату Банком грошових вимог, належним чином засвідчені копії яких додано до матеріалів справи.

Пунктом 4.1. Договору гарантії встановлено, що у випадку настання гарантійного випадку та отримання Банком-гарантом вимоги, Банк-гарант відповідно повідомляє Принципала про такий факт.

Гарантійний випадок факт порушення Принципалом перед Бенефеціаром або його правонаступником зобовязання, забезпеченого гарантією, у звязку із настанням якого Банк-гарант одержує вимогу Бенефеціара або його правонаступника на сплату коштів відповідно до виданої гарантії з урахуванням умов наданої гарантії та протягом строку дії гарантії, а саме порушення Принципалом платіжних зобовязань останнього за Контрактом (п. 1.5. Договору гарантії).

У відповідності до п. 4.3. Договору гарантії в день отримання повідомлення Банка-гаранта, передбаченого п. 4.1. цього Договору, але не пізніше ніж на наступний робочий день за днем повідомлення, передбаченого п.4.1. цього Договору, Принципал здійснює перерахування суми коштів, що вимагається Банком-гарантом за наданою згідно з цим Договором Гарантією, на рахунок Банка-гаранта, зазначений у вказаному в п. 4.1. цього Договору повідомленні.

Банк-гарант неодноразово надсилав відповідачеві за допомогою курєрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «Поні Експрес» вимоги про настання гарантійних випадків, про оплату банком коштів на вимогу CNBM та про необхідність відшкодування відповідачем банку сум, сплачених CNBM, а саме: № 39-1/1882-9 від 04.12.2015, № 39-1/1883-9 від 04.12.2015, № 09-8-7/2073 від 21.11.2016, № 09-8-7/2072 від 21.11.2016.

Факт відправки вимог підтверджується накладними курєрської служби товариства з обмеженою відповідальністю «Поні Експрес»: № 21-1951-7477, № 21-1951-7488, № 16-2411-5603, № 16-2411-5614, копії яких наявні у матеріалах справи.

Позивач зазначає, що вказані вимоги залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що також встановлено рішенням господарського суду Київської області у справі № 911/2445/17 про стягнення з відповідача, зокрема, несплаченої комісійної винагороди.

Крім того, як зауважує позивач, станом на день звернення з даним позовом до суду, відповідач не виконав інші зобовязання за Договором гарантії, а саме не відшкодував суми гарантійних платежів, виконаних банком, у розмірі 27 430 075,51 євро, за вимогою № 09-8-7/2073 від 21.11.2016, отриманою відповідачем 29.11.2016, що підтверджується наданою позивачем роздруківкою з веб-сайту ТОВ «Поні Експрес» щодо відстеження накладної16-2411-5603, за якою було відправлено вказану вимогу. Відповідачем факт отримання вимоги не заперечено та не спростовано.

Згідно з частиною першою статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до частини другої статті 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина перша статті 626 ЦК України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з приписами статті 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

За змістом статті 561 ЦК України передбачено, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше.

Статтею 567 ЦК України передбачено, що гарант має право на оплату послуг, наданих ним боржникові.

Відповідно до статті 200 Господарського кодексу України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управненої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. Зобов'язання за банківською гарантією виконується лише на письмову вимогу управненої сторони. Гарант має право висунути управненій стороні лише ті претензії, висунення яких допускається гарантійним листом. Зобов'язана сторона не має права висунути гаранту заперечення, які вона могла б висунути управненій стороні, якщо її договір з гарантом не містить зобов'язання гаранта внести до гарантійного листа застереження щодо висунення таких заперечень. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

За приписами частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до норм частини першої статті 202 Господарського кодексу України та статті 599 ЦУ України зобов'язання, зокрема, припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування неналежного виконання своїх зобов'язань за Договором гарантії та наявності заборгованості за невідшкодованими сумами гарантійних платежів у розмірі 27 430 075,51 євро.

Оскільки факт наявності боргу у відповідача перед позивачем в сумі 27 430 075,51 євро належним чином доведений, документально підтверджений і відповідачем не спростований, позовні вимоги в цій частині, судом визнаються обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, за невиконання відповідачем зобовязань з відшкодування банку сум, сплачених ним Бенефіціару, позивач нарахував відповідачу 3% річних на суму боргу 27 430 075,51 євро в розмірі 36 666 238,32 грн. на підставі статті 625 ЦК України за період з 01.12.2016 по 15.02.2018.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом перевірено наданий позивачем розрахунок 3% річних та встановлено, що він не суперечить вимогам законодавства та обставинам справи, є арифметично вірним, а тому вимога про стягнення 3% річних в сумі 36 666 238,32 грн. підлягає задоволенню в повному обсязі.

Також за невиконання відповідачем вимог п. 3.3.1. Договору гарантії (в редакції Договору про внесення змін № 20-0940/3-2 від 25.03.2014 до Договору гарантії) щодо укладення кредитного договору на умовах, визначених сторонами, позивач заявляє до стягнення з відповідача штраф 10% від загальної суми Гарантії (27 430 075,51 євро), який за розрахунком позивача становить 2 743 005,55 євро.

Відповідно частини першої статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно з частиною першою статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 10% від заборгованості за невідшкодованими сумами гарантійних платежів, суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення штрафу розмірі 2 743 007,55 євро за неукладення кредитного договору, як це обумовлено п. 3.3.1. Договору гарантії, є правомірною та підлягає задоволенню.

Разом з тим, позивач на підставі п. 6.1. Договору гарантії (в редакції Договору про внесення змін № 20-0940/3-2 від 25.03.2014 до Договору гарантії) заявляє до стягнення з відповідача 8 123 186 057,54 грн. пені за прострочення відшкодування гарантійних платежів.

Відповідно до частини третьої статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання зобов'язання.

Пунктом 6.1. Договору гарантії (в редакції Договору про внесення змін № 20-0940/3-2 від 25.03.2014 до Договору гарантії) сторонами передбачено, що за несвоєчасну сплату сум, вказаних в п. 5.3.4. цього Договору, Принципал сплачує на користь Банка-гаранта пеню в розмірі 2,5% від несплаченої своєчасно суми за кожний день прострочки. Пеня, розрахована в іноземній валюті, сплачується в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день її сплати.

Лист позивача з вимогою про відшкодування сплачених гарантійних платежів відповідачем отримано 29.11.2016. Оскільки п. 4.3. Договору гарантії встановлено, що Принципал здійснює перерахування суми коштів, що вимагається Банком-гарантом за наданою згідно з цим Договором гарантією, в день отримання повідомлення Банка-гаранта, передбаченого п. 4.1. цього Договору, але не пізніше ніж на наступний робочий день за днем повідомлення, то останнім днем є 30.11.2016, а прострочення почалося з 01.12.2016.

З наявного в матеріалах справи розрахунку вбачається, що позивач розраховує пеню на суму боргу в розмірі 27 430 075,51 євро за кожний день окремо за загальний період з 01.12.2016 по 15.02.2018 та застосовує ставку, передбачену п. 6.1. Договору гарантії 2,5%.

Статтею 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»). Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний із розміром облікової ставки Національного банку України; оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України гривні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі №3-29гс15.

Зі змісту зазначеної постанови Верховного Суду України вбачається, що пеня має обчислюватися лише у національній валюті України гривні. Тобто, сума простроченого грошового зобов'язання в іноземній валюті, враховуючи коливання курсу іноземної валюти до гривні, має бути переведена у гривню за курсом НБУ на кожен день прострочення і пеня має розраховуватися на суму заборгованості, виражену в гривні, за кожен день прострочення в розмірі, що не перевищує подвійної облікової ставки НБУ за період існування прострочення, але не більше ніж за 6 місяців (частина 6 статті 232 Господарського кодексу України), якщо інший період не встановлений договором.

З урахуванням викладеного, суд здійснив перерахунок пені, з урахуванням порядку нарахування пені, передбаченого частиною шостою статті 232 ГК України за період з 01.12.2016 по 01.06.2017, застосовуючи гривневий еквівалент на заборгованість, яка виражена в іноземній валюті, а також подвійну облікову ставку НБУ, за кожен день прострочення та встановив, що заявлена до стягнення сума пені підлягає частковому задоволенню в сумі 108 887 849,33 грн.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 27 430 075,51 євро заборгованості по платежам по гарантії, 36 666 238,32 грн. 3% річних, 2 743 007,55 євро штрафу, та 108 887 849,33 грн. пені. В іншій частині позову суд відмовляє.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1, п. 3 ч. 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Канарі Солар» (95011, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь, Центральний р-н, вул. Сергєєва-Ценського/Турецька, буд. 12/4) на користь публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (01001, м. Київ, пров. Шевченка, буд. 12) 27 430 075 (двадцять сім мільйонів чотириста тридцять тисяч сімдесят пять) євро 51 центів заборгованості по платежам по гарантії, 36 666 238 (тридцять шість мільйонів шістсот шістдесят шість тисяч двісті тридцять вісім) грн. 32 коп. 3% річних, 2 743 007 (два мільйони сімсот сорок три тисячі сім) євро 55 центів штрафу, 108 887 849 (сто вісім мільйонів вісімсот вісімдесят сім тисяч вісімсот сорок девять) грн. 33 коп. пені, 77 639 (сімдесят сім тисяч шістсот тридцять девять) грн. 05 коп. судового збору.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання повного тексту рішення 04.05.2018.

Суддя О.В. Щоткін