ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

07 травня 2018 р. Справа № 903/154/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"

до відповідача ОСОБА_3 сільської ради

про стягнення 124282грн. 31коп.

встановив: 07.03.2018р. ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" звернулося із позовною заявою до ОСОБА_3 сільської ради, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 сільської ради 124282,31грн., в тому числі 98176,61грн. основного боргу згідно договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р., 6321,35грн. пені, 17180,88грн. - 7% штрафу, 639,96грн. - 3% річних та 1963,51грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р., внаслідок чого відповідачу нараховано 6321,35грн. пені та 17180,88грн. - 7% штрафу відповідно до п.3.4 Договору, а також 639,96грн. - 3% річних та 1963,51грн. інфляційних втрат згідно ч.2 ст.625 ЦК України.

Ухвалою господарського суду від 07.03.2018р. відкрито провадження у справі №903/154/18; справу постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні 07.05.2018р. представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні та у запереченнях проти позову, поданих 22.03.2018р. (вх. №01-55/2990/18), заперечив проти позову. Зазначив, що з 15 квітня 2015 року ОСОБА_3 сільська рада призупинила використання природного газу у зв'язку із закінченням опалювального сезону. Локачинською філією газової служби був опломбований лічильник. У листопаді 2015 року ОСОБА_3 сільська рада надала клопотання начальнику Володимир-Волинського УЕГГ ОСОБА_4 про відновлення газопостачання адмінприміщення ради на 2015-2016 роки. Оскільки для відновлення газопостачання необхідно було перевірити газосигналізатор та провести перевірку димоходу і вентиляційних каналів, відновлення газопостачання відбулося з 11 листопада 2015 року. Працівниками Локачинської газової служби був перевірений газовий котел і лічильник та було відновлено газопостачання.

25 грудня 2015 року під час знімання показників для оплати за спожитий газ бухгалтером було повідомлено про те, що газ не обліковується. Локачинську газову службу було повідомлено про те, що лічильник не працює з невідомих причин. За показники лічильника, які були на 25 грудня 2015 року сільська рада розрахувалася. 14 січня 2016 року Локачинська газова служба прибула для заміни газового лічильника, на що і був складений акт на зняття газового лічильника, який був опломбований та переданий на експертизу. В вищевказаному акті було відмічено, що зовнішній вигляд лічильника задовільний, пошкоджень немає, а також вказано, що перевірка лічильника буде проведена не пізніше наступного дня після зняття лічильника. Сільська рада використовувала газ до 1 березня 2016 року і розраховувалась за нього по заміненому лічильнику.

28 квітня 2017 року надійшло повідомлення про проведення експертизи лічильника на 11 травня 2017 року. Вкінці травня прийшов акт перевірки, що було втручання у лічильник. Відповідач не розуміє такі дані перевірки та те, чому перевірку проводили один рік і чотири місяці. А 30 червня надійшов акт надання послуг за №000008821 про те, що сільська рада зобов'язана відшкодувати завдані збитки в сумі 98176грн. 61коп. разом із розрахунком від 31 травня 2017 року.

Представник позивача заперечив щодо доводів відповідача, зазначених у запереченнях на позов та зазначив, що позивач, звертаючись до суду за захистом свого порушеного права, посилається саме на порушення відповідачем договірних зобов'язань щодо договору реструктуризації заборгованості від 01.09.2017р., який підписаний уповноваженими представниками сторін. Також зазначив, що на період підписання вищевказаного договору про реструктуризацію заборгованості відповідачем не заперечувалась наявність боргу в сумі 98176,61грн.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

01 вересня 2017 року між відповідачем- Війницькою сільською радою та позивачем- ПАТ „Волиньгаз" був укладений договір про реструктуризацію заборгованості.

Згідно п.1.1. договору реструктуризації, в порядку та на умовах, визначених цим договором, кредитор та боржник домовились про розстрочення погашення заборгованості у вигляді відшкодування завданих збитків, що виникла у боржника перед кредитором.

Відповідно до п.2.1. договору загальна сума, що підлягає реструктуризації відповідно до п 1.1. цього договору, складає 98176,61 грн.

Згідно п. 2.2. договору боржник зобов'язується сплатити у повному обсязі суму основного боргу, вказану у п. 2.1. цього договору, шляхом сплати зобов'язання частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, зазначено у цьому пункті. грошові кошти по платежах поточного місяця згідно з графіком повинні надходити від боржника на рахунок кредитора у сумі, визначеній цим графіком не пізніше останнього числа місяця, в якому платіж підлягає виконанню, а саме:

ГРАФІК

погашення заборгованості

Місяць, Рік погашенняСума, яка підлягає сплаті, грнСтрок, до якого повинен
бути здійснений платіж
Вересень201716362,7630.09.2017
Жовтень201716362,7631.10.2017
Листопад201716362,7630.11.2017
Грудень201716362,7631.12.2017
Січень201816362,7631.01.2018
Лютий201816362,8128.02.2018

Відповідно до п. 2.3. договору, зобов'язання боржника по сплаті чергового платежу вважаються виконаними за умови надходження на рахунок кредитора грошових коштів в термін та сумі, встановлених у п. 2,2. цього договору на відповідний місяць.

В порушення умов договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р. відповідачем не виконано своїх зобов'язань щодо оплати суми основного боргу у строки, порядку та розмірах, визначених п.2.2. договору. внаслідок чого у нього виникла заборгованість в сумі 98176грн. 61коп.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст.526 ЦК України та ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо істотного виникнення заборгованості, оскільки предметом спору по даній справі є неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань згідно укладеного між сторонами договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р. Водночас, суд зазначає, що відповідач, підписавши вищевказаний договір про реструктуризацію заборгованості, не заперечував щодо наявності основного боргу в сумі 98176грн. 61коп. та фактично визнав заборгованість.

Враховуючи зазначене, позовна вимога про стягнення з відповідача 98176грн. 61коп. заборгованості згідно договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р., підставна та підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.

Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України „Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 нього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно ч.6 ст.232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Пунктом 3.4. договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р. передбачено, що за прострочення виконання зобов'язань, вказаних у п. 2.2. цього договору, боржник зобов'язується сплатити кредитору пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу, а за прострочення понад тридцять днів додатково сплатити штраф в розмірі 7% (сім відсотків) від суми простроченого платежу.

За таких обставин, нарахована позивачем пеня в сумі 6321грн. 35коп. та 7% штрафу в сумі 17180грн. 88коп. за період з 31.10.2017р. по 06.03.2018р. є підставними та підлягають до стягнення.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку з простроченням виконання грошового зобов'язання, відповідачу нараховано 1963грн. 51коп. інфляційних втрат за період з жовтня 2017р. по січень 2018р. та 640грн. 63коп. - 3% річних за період з 02.10.2017р. по 06.03.2018р. , які є підставними та підлягають до стягнення.

Перевірка розрахунків позивача здійснена судом за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ".

Враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236- 238, 240 ГПК України, господарський суд,

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з ОСОБА_3 сільської ради () на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації Волиньгаз () 124282,31грн., в тому числі 98176,61грн. основного боргу згідно договору про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2017р., 6321,35грн. пені, 17180,88грн. - 7% штрафу, 639,96грн. - 3% річних, 1963,51грн. інфляційних втрат., а також 1864грн. 24коп. витрат по сплаті судового збору.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 15.05.2018.

Суддя О. Г. Слободян