ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/16430/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.

розглянув касаційну скаргу Державної адміністрації залізничного транспорту України (Укрзалізниці; далі - Адміністрація)

на ухвалу господарського суду міста Києва від 16.11.2017 (суддя Зеленіна Н.І.) та

постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 (головуючий суддя - Ткаченко Б.О., судді Мартюк А.І. і Зубець Л.П.)

за скаргою Антимонопольного комітету України (далі - АМК)

на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - ДВС)

у справі №910/16430/14

за позовом АМК

до Адміністрації

про стягнення 122 500 000 грн. та зобов'язання виконати рішення.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

АМК звернувся із скаргою на дії ДВС, в якій просив визнати неправомірними дії ДВС з винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2017, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018: скаргу АМК на дії ДВС задоволено; визнано неправомірними дії ДВС з винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Прийняті судові акти мотивовані наявністю правових підстав для задоволення скарги АМК, оскільки у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

У касаційній скарзі, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій є незаконними, викладені в них доводи є безпідставними та необґрунтованими, під час їх прийняття не було враховано всі фактичні обставини справи, невірно застосовані норми як процесуального, так і матеріального права, Адміністрація просить: скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 16.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 у справі №910/16430/14 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні скарги АМК на постанову ДВС від 31.12.2015 ВП №49749904 у частині стягнення з Адміністрації штрафу в розмірі 100 000 000 грн. відмовити.

Адміністрація у касаційній скарзі, зокрема, зазначає, що:

- відмовляючи у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець правильно виходив з того, що боржник - Адміністрація знаходиться в стані припинення. Пунктом 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено випадки відмови у відкритті виконавчого провадження. До таких підстав віднесено також інші передбачені законом обставини, що виключають здійснення виконавчого провадження;

- станом на 28.02.2018 Адміністрація перебуває у процесі припинення;

- виходячи із системного аналізу норм цивільного законодавства, при реорганізації (злитті) юридичних осіб перехід прав і обов'язків до новоутвореної юридичної особи відбувається на підставі передавального акта з моменту внесення до Єдиного державного реєстру запису про припинення такої юридичної особи. Тому сама по собі вказівка в Законі України "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" від 23.02.2012 та в постанові Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 №200 і статуті публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування про те, що ПАТ "Укрзалізниця" є правонаступником усіх прав і обов'язків Адміністрації, не означає автоматичного правонаступництва без припинення юридичної особи;

- твердження АМК щодо правонаступництва Адміністрації є безпідставними та неправомірними;

- на початку процедури припинення Адміністрації було визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог - до 07.10.2014. Проте позивач у встановлений строк таких вимог не заявив.

У відзиві на касаційну скаргу АМК просить оскаржувані судові рішення залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що відповідачем не наведено жодної підстави неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскаржуваних судових рішень. У цьому відзиві АМК, зокрема, зазначає, що до внесення відповідного запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адміністрація не є припиненою, а посилання на пункт 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Розгляд касаційної скарги Адміністрації здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п'ятої статті 301 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) в редакції, чинній з 15.12.2017.

Перевіривши на підставі встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з урахуванням такого.

Попередні судові інстанції у винесенні оскаржуваних судових актів виходили з такого.

Рішенням господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015: позов задоволено повністю; стягнуто з Адміністрації штраф у розмірі 100 000 000 грн. та пеню в розмірі 100 000 000 грн.; зобов'язано Адміністрацію виконати пункт 4 резолютивної частини рішення АМК від 16.07.2014 № 576-р - розробити та затвердити механізм контролю за правильністю визначення вантажовласниками (вантажовідправниками тощо) призначення (найменування) вантажу (експорт або внутрішнє сполучення); стягнуто з Адміністрації до державного бюджету України судовий збір у розмірі 73 080 грн.

28.09.2015 на виконання вказаного рішення господарським судом міста Києва видано відповідні накази.

Постановою Вищого господарського суду України від 26.04.2016: касаційну скаргу Адміністрації задоволено частково; рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 02.09.2015 у справі № 910/16430/14 скасовано в частині стягнення з Адміністрації пені в сумі 100 000 000 грн.; справу в цій частині передано на новий розгляд до господарського суду міста Києва; в частині стягнення штрафу в розмірі 100 000 000 грн. судові рішення залишено без змін.

За результатами нового розгляду справи рішенням господарського суду міста Києва від 16.03.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 22.05.2017 та постановою Вищого господарського суду України від 01.08.2017, стягнуто з Адміністрації 100 000 000 грн. пені.

25.12.2015 АМК звернувся до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання наказу господарського суду міста Києва від 28.09.2015.

Постановою ДВС від 31.12.2015 ВП № 49749904 відмовлено у відкритті виконавчого провадження з тих підстав, що боржник - Адміністрація знаходиться в стані припинення, що унеможливлює відкриття виконавчого провадження, з огляду на пункт 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент прийняття постанови ДВС від 31.12.2015 ВП № 49749904).

14.01.2016 АМК отримав вказану постанову від 31.12.2015 ВП № 49749904.

22.01.2016 АМК звернувся до господарського суду міста Києва зі скаргою на дії ДВС, яка мотивована неправомірною відмовою ДВС у відкритті виконавчого провадження щодо стягнення 100 000 000 грн. штрафу за наказом господарського суду міста Києва від 28.09.2015, який було видано на виконання рішення господарського суду міста Києва від 08.07.2015 у справі № 910/16430/14.

У зв'язку з подальшим розглядом та оскарженням судових рішень щодо стягнення 100 000 000 грн. пені ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2016 провадження у справі № 910/16430/14 за даною скаргою зупинялося до надходження матеріалів справи № 910/16430/14 до господарського суду міста Києва.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 29.09.2017 провадження у справі було поновлено та останню призначено до розгляду.

Як було зазначено, ухвалою господарського суду міста Києва від 16.11.2017: скаргу АМК на дії ДВС задоволено; визнано неправомірними дії ДВС з винесення постанови від 31.12.2015 ВП № 49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Ухвала мотивована відсутністю підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження у зв'язку з перебуванням боржника у стані припинення, оскільки дана обставина відповідно до статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" є підставою для зупинення виконавчого провадження.

Залишаючи ухвалу місцевого господарського суду без змін, суд апеляційної інстанції виходив з такого: відповідно до пункту 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення постанови ДВС) державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження; такою іншою підставою виконавець вказав перебування боржника - Адміністрації у стані припинення, проте постанова не містить посилання на норму, яка передбачає відмову у відкритті виконавчого провадження через перебування боржника у стані припинення у зв'язку з реорганізацією; відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адміністрація станом на дату винесення спірної постанови ДВС та станом на дату розгляду скарги судом першої інстанції не припинена як юридична особа, тому у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Причиною подання касаційної скарги стала незгода Адміністрації з ухвалою та постановою господарських судів, які стосуються винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Відповідно до положень Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, чинній на момент винесення ДВС постанови від 31.12.2015 ВП №49749904):

- державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі: 1) пропуску встановленого строку пред'явлення документів до виконання; 2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 4) пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 6 1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження (частина перша статті 26);

- постанова державного виконавця про відмову у відкритті виконавчого провадження може бути оскаржена заявником у десятиденний строк з дня її надходження у порядку, встановленому цим Законом (частина четверта статті 26);

- рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (частина четверта статті 82).

За результатами розгляду скарги виноситься ухвала, в якій господарський суд або визнає доводи заявника правомірними і залежно від їх змісту визнає постанову державного виконавця щодо здійснення заходів виконавчого провадження недійсною, або визнає дії чи бездіяльність органу Державної виконавчої служби незаконними, чи визнає недійсними наслідки виконавчих дій, або зобов'язує орган державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав, або визнає доводи скаржника неправомірними і скаргу відхиляє. При цьому господарський суд не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця (наприклад, відкривати або закінчувати виконавче провадження), але може зобов'язати державного виконавця здійснити передбачені законом дії, від вчинення яких той безпідставно ухиляється.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суди попередніх інстанцій, встановивши, що: пункт 8 частини першої статті 26 Закону України "Про виконавче провадження" у зазначеній редакції передбачав, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження; постанова ДВС від 31.12.2015 ВП №49749904 не містить посилання на норму, яка передбачає відмову у відкритті виконавчого провадження через перебування боржника у стані припинення у зв'язку з реорганізацією; відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Адміністрація станом на дату винесення оскаржуваної постанови ДВС та станом на дату розгляду скарги судом першої інстанції не припинена як юридична особа, - дійшли правомірного висновку, що у державного виконавця були відсутні підстави для винесення постанови від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

За приписами статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваних судових актів, оскільки стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваних судових рішеннях. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Питання, пов'язані з правонаступництвом ПАТ "Укразалізниця" щодо Адміністрації, не входили до предмета розгляду в даній справі, оскільки всі судові рішення в ній, так само як і оскаржувану постанову ДВС, прийнято саме стосовно Адміністрації, а не ПАТ "Укрзалізниця". Тому аргументи Адміністрації стосовно "безпідставності та неправомірності твердження АМКУ щодо правонаступництва ДАЗТУ" судом не можуть бути прийняті як такі, що не мають стосунку до спірних правовідносин, наявних у цій справі.

Довод скаржника про те, що "на початку процедури припинення Адміністрації було визначено строк для заявлення кредиторами своїх вимог до 07.10.2014, проте позивач у встановлений строк таких вимог не заявив", не приймається Касаційним господарським судом, оскільки предметом даного судового розгляду є оскарження АМК постанови ДВС від 31.12.2015 ВП №49749904 про відмову у відкритті виконавчого провадження, а не питання, що стосується заявлення кредиторських вимог.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін як таких, що ухвалені з додержанням наведених у цій постанові норм матеріального права, які застосовані судами з урахуванням встановлених ними фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Доводи, які наведені АМК у відзиві на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін судові рішення попередніх інстанцій, витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу державної адміністрації залізничного транспорту України залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва області від 16.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 28.02.2018 у справі № 910/16430/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов