РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2018 року Справа № 903/881/17

Рівненський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Саврій В.А., суддя Юрчук М.І. , суддя Крейбух О.Г.

при секретарі судового засідання Левчук І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17 (повний текст складено 02.02.2018р., суддя Костюк С.В.)

за позовом Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради

до Фізичної особи-підприємця Оксенчука Віталія Васильовича

про стягнення збитків в розмірі 14 526,00 грн.

за участі представників:

позивач - Ковальчук О.С. (довіреність №27-10/682 від 11.05.2018р.),

- Ковальчук Б.В. (довіреність №27-10/486 від 02.04.2018р.),

відповідач - Оксенчук В.В. (серія паспорта НОМЕР_1 від 20.03.96р.),

В С Т А Н О В И В:

Рішенням господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17 відмовлено у позові Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради до Фізичної особи-підприємця Оксенчука Віталія Васильовича про стягнення збитків в розмірі 14526,00 грн.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Департамент муніципальної варти Луцької міської ради звернувся до Рівненського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (вх.№374/18 від 05.03.2018р., арк.справи 101-104).

В скарзі апелянт, посилаючись на положення п.п.42, 44 ст.26, п.7 ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.14, п.4 ст.15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», пп.2.5.5.1.13, пп.9.3.5, п.9.4, пп.9.4.1, пп.9.4.2, пп.9.4.5. Правил благоустрою міста Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009р. №44/2, зазначає, що Департаментом муніципальної варти на виконання рішення Виконкому було правомірно здійснено демонтаж кіоску за кошти місцевого бюджету.

Посилаючись на ст.193 Господарського кодексу України, ст.ст.22, 526 Цивільного кодексу України, зазначає, що на виконання рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. №620-12 Луцької міської ради «Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 39» було понесено витрати, що виконані підрядною організацією - фізичною особою-підприємцем Книшем Степаном Миколайовичем відповідно до рахунку №21 від 10.11.2017р., згідно акту здачі - прийняття робіт (надання послуг) №ОУ-0000590 від 10.11.2016р. та договору про зберігання демонтованих металевих конструкцій №03-з від 04.01.2016р., в сумі 14526,00 грн.

Вважає, що понесені витрати на виконання вказаного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

На підставі викладеного, апелянт просить суд скасувати рішення господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17 та прийняти нове рішення, яким задоволити у повному обсязі позовні вимоги Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про стягнення з Фізичної особи-підприємця Оксенчука Віталія Васильовича витрати у сумі 14526,00 грн. на користь Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

02.03.2018р. на адресу Рівненського апеляційного господарського суду від Фізичної особи - підприємця Оксенчука Віталія Васильовича надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу (вх.№6700/18, арк.справи 114-118).

Відповідач вважає рішення суду законним та обґрунтованим, таким, що винесене із повним з'ясуванням обставин справи та правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідно п.9.4.2. Правил благоустрою м.Луцька, рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради. Департаментом муніципальної поліції Луцької міської ради рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №620-12 від 07.10.2016р. було виконано 28 жовтня 2016 року, а не 10 листопада 2016 року. Фактично 10 листопада 2016 року демонтаж проводився вдруге, незаконно, за відсутності відповідного рішення виконавчого комітету Луцької міської ради.

Звертає увагу, що позивачем не представлено суду акт огляду торгового кіоску Оксенчука В.В., адже лише після складання такого акту, підписаного відповідною комісією, апелянт міг би проводити демонтаж торгового кіоску.

Зазначає, що судом, при винесенні рішення, також належним чином досліджено надані позивачем докази щодо розміру нібито понесених ним збитків в сумі 14526,00 грн., та з'ясовано, що надані докази у своїй сукупності не є належними та достатніми для підтвердження заявлених вимог. Жодних належних, достатніх та достовірних доказів щодо того, які саме роботи в межах м.Луцька та протягом якого часу з загальних 9 годин виконувались щодо демонтажу саме торгового кіоску відповідача за адресою його знаходження, а також, що витрати на такі роботи були фактично понесені Департаментом муніципальної поліції м.Луцьк, позивачем не надано.

Відповідач зазначає, що неодноразово звертався до Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради з заявами про повернення торгового кіоску, з публічними запитами щодо розгляду заяв, з проханнями надати реквізити для сплати витрат за зберігання кіоску та суми, яку повинен сплатити.

Також звертає увагу, що у зв'язку з вищевикладеним, змушений був звернутись до господарського суду Волинської області з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння, про що 25 травня 2017 року було винесено рішення про задоволення позову (справа №903/229/17), яке набрало законної сили. По виконанню цього рішення було відкрито виконавче провадження №54915835, однак ,позивач виконав рішення лише після відкриття кримінального провадження за фактом навмисного невиконання рішення суду.

Тому, відповідач вважає нарахування вартості послуг зберігання за 278 днів необгрунтованим, безпідставним, та таким, що виникло з вини самого Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради у зв'язку з невиконанням ним своїх обов'язків щодо повернення майна власнику.

Відповідач вважає, що у його діях відсутні встановлені законом умови для відшкодування збитків у заявленому позивачем розмірі, оскільки позивач не у встановлений законом спосіб (без складання відповідною комісією акту на демонтаж, без опечатування торгового кіоску), тобто не у відповідності до рішення виконавчого комітету Луцької міської ради, провів демонтаж торгового кіоску. Відтак у діях відсутня протиправність, вина, причинно-наслідковий зв'язок, оскільки позивач безпідставно утримував торговий кіоск у себе.

На підставі викладеного просить суд апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17 залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Ухвалою Рівненського апеляційного господарського суду від 12.03.2018р. (головуючий суддя Демянчук Ю.Г., суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І.) відкрито провадження за апеляційною скаргою Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17. Розгляд скарги призначено на "26" квітня 2018р. о 10:00 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 у залі №3.

Розпорядженням керівника апарату №01-03/246 від 28.03.2018р., у зв'язку з прийняттям Вищою радою правосуддя рішення від 27.03.2018р. про звільнення у відставку судді Демянчука Ю.Г., відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, статті 155 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", пунктів 19, 20 Розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.9.2 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Рівненському апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл справи №903/881/17.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2018р. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І.

Ухвалою від 28.03.2018р. апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 30.01.2018р. у справі №903/881/17 до провадження колегією суддів у складі: головуючий суддя Саврій В.А., суддя Крейбух О.Г., суддя Юрчук М.І.

У зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді - члена колегії Юрчука М.І. судове засідання у справі 26 квітня 2018р. не відбулось.

Ухвалою від 02.05.2018р. справу №903/881/17 призначено до розгляду на "16" травня 2018р. об 12:00 год. у приміщенні Рівненського апеляційного господарського суду за адресою: 33001, м.Рівне, вул.Яворницького, 59 в залі судових засідань №4.

У судовому засіданні апеляційної інстанції 16.05.2018р. представники позивача підтримали доводи апеляційної скарги, надали пояснення у справі, просили суд рішення скасувати та прийняти нове рішення у справі про задоволення позовних вимог. Відповідач заперечив проти доводів апеляційної скарги, надав пояснення по справі, просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення без змін.

Розглядом матеріалів справи встановлено.

Предметом спору по справі є відшкодування збитків в розмірі 14526,00 грн., понесених Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради в результаті демонтажу та зберігання торгового кіоску Фізичної особи - підприємця Оксенчука Віталія Васильовича, демонтованого 07.10.2016р. на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. №620-12 "Про демонтаж тимчасової споруди на вул. Конякіна, 39", прийнятого відповідно до ст.ст.30, 31 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст.ст.31, 34 Закону України "Про оренду землі", ст.16 Закону України "Про благоустрій населених пунктів", Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, пунктів 9.3, 9.4 Правил благоустрою м.Луцька, затверджених рішенням Луцької міської ради від 29.07.2009р. №44/2 (арк.справи 7).

Пунктом 2 рішення Луцької міської ради від 07.10.2016р. №620-12 зобов'язано підприємця Оксенчука В.В. протягом 7-ми днів з дати ухвалення рішення демонтувати тимчасову споруду, яка розміщена на вул.Конякіна, 39 (торговий кіоск на території автостанції №1) та відновити благоустрій території. У разі невиконання рішення Департаменту муніципальної поліції доручено демонтувати тимчасову споруду в законом встановлений спосіб та метод (пункт 3 рішення).

Рішенням господарського суду Волинської області від 25.05.2017р. у справі №903/229/17, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017р., задоволено позов Фізичної особи-підприємця Оксенчука Віталія Васильовича до Департаменту муніципальної поліції Луцької міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння: торгового кіоску, який був демонтований з території автостанції №1 у м.Луцьку за адресою вул.Конякіна,39а та передачу Приватному підприємцю Оксенчуку Віталію Васильовичу.

По виконанню даного рішення відкрито виконавче провадження №54915835.

Зазначеним рішенням встановлено, що на підставі рішення №620-12 від 07.10.2016р. Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради 28.10.2016р. здійснено демонтаж тимчасової споруди - торгового кіоску підприємця Оксенчука В.В., набутого у власність на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2016р., а 02.11.2016р. після сплати послуг з демонтажу та зберігання кіоску, працівниками Департаменту муніципальної поліції повернуто торгівельний кіоск підприємцю та 10.11.2016р. було повторно демонтовано даний торгівельний кіоск.

В постанові Рівненського апеляційного господарського суду від 15.08.2017р. у справі №903/229/17 встановлено, що Департамент муніципальної поліції незаконно володіє торгівельним кіоском з 10.11.2017р., враховуючи те, що судовим рішенням в адміністративній справі №161/16132/16а встановлено лише відсутність документа, що посвідчує право на земельну ділянку по вул. Конякіна, 39, а оскільки торгівельний кіоск не є нерухомим майном, яке не може існувати без земельної ділянки, на якій воно розташоване, рішення Луцької міської ради щодо демонтажу торгового кіоску не може бути підставою для відмови в повернені майна (кіоску) власнику (ФОП Оксенчуку В.В.).

Також, постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 22.03.2017р. у справі №876/9112/16, скасовано постанову адміністративної комісії при виконавчому комітеті Луцької міської ради №392 від 01.07.2016р. про притягнення ФОП Оксенчука В.В. до відповідальності за адміністративне правопорушення - самовільне розміщення кіоску. При цьому встановлено факт незаконності притягнення до відповідальності за адміністративне правопорушення ФОП Оксенчука В.В., що підтверджує відсутність вини у такому правопорушенні; та зазначено, що демонтаж проводився не у встановлений законом спосіб - без дотримання Правил благоустрою м.Луцька, які стосуються порядку проведення демонтажу, відтак не у відповідності та не на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №620-12 від 07.10.2016р.

В силу положень ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Розглянувши доводи апеляційної скарги позивача, відзиву відповідача, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, Рівненський апеляційний господарський суд прийшов до висновку про наступне:

Щодо правової підстави по стягненню збитків позивач посилається на норми ст.22 Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.22 Цивільного кодексу України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Зазначена норма кореспондується з ч.2 ст.224 Господарського кодексу України, відповідно до якої, під збитками розуміється витрати, зроблені управленою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Як визначено статтею 225 Господарського кодексу України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються зокрема додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною. При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Разом з тим, для застосування даного виду відповідальності необхідно наявність у діях відповідача усіх чотирьох елементів складу цивільного правопорушення: протиправність поведінки, збитки, як результат протиправної дії, вини особи, що заподіяла збитки, причинений зв'язок між протиправною поведінкою і завданими збитками. Відсутність хоча б одного з даних елементів є підставою для відмови по відшкодуванню збитків.

Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач в підтвердження понесених витрат (збитків) в розмірі 14526,00 грн. посилається на: акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-0000590 від 10.11.2016р., договір зберігання демонтованих металевих конструкцій №03-з від 04.01.2016р. з ФОП Книшем С.М.; в підтвердження правомірності своїх дій щодо демонтажу торгового кіоску відповідача (ФОП Оксенчука В.В.) - на Правила благоустрою м.Луцька, затверджені рішенням Луцької міської ради №44/2 від 29.07.2009р., а також рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. №620-12 "Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 39".

Водночас, як було встановлено, після виконання рішення №620-12 від 28.10.2016р., Департамент муніципальної варти Луцької міської ради повернув торговий кіоск відповідачу, а останній погасив витрати в сумі 4517,33 грн. за його демонтаж та зберігання.

Колегія суддів звертає увагу на рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 «У справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування)»

Пунктом 4 зазначеного рішення встановлено: «В Основному Законі України передбачено форми та засоби реалізації права територіальних громад на місцеве самоврядування і вказано, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов'язковими до виконання на відповідній території (частина перша статті 144). На основі цього положення Конституції України в Законі визначено, що у формі рішень рада приймає нормативні та інші акти (частина перша статті 59). Проаналізувавши функції і повноваження органів місцевого самоврядування, врегульовані Конституцією України та іншими законами України, Конституційний Суд України дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Такий висновок узгоджується із правовими позиціями Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 27 грудня 2001 року № 20-рп/2001 у справі про укази Президії Верховної Ради України щодо Компартії України, зареєстрованої 22 липня 1991 року (абзац перший пункту 6 мотивувальної частини), від 23 червня 1997 року №2-зп у справі про акти органів Верховної Ради України (абзац четвертий пункту 1 мотивувальної частини)».

Оскільки Департаментом муніципальної варти 28.10.2016р. вже було здійснено демонтаж торгового кіоску підприємця Оксенчука В.В., а 02.11.2016р., після сплати послуг з демонтажу та зберігання кіоску, повернуто кіоск власнику, колегія суддів вважає, що рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 07.10.2016р. №620-12 "Про демонтаж тимчасової споруди на вул.Конякіна, 39" вичерпало свою дію.

Однак, 10.11.2016р. Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради проведено повторний демонтаж торгового кіоску, з посиланням, як на підставу, на рішення виконавчого комітету Луцької міської ради №620-12 від 07.10.2016р.

Пунктом 9.4. Правил благоустрою м.Луцька, на які посилається позивач, встановлено порядок демонтажу самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій.

Як вказано в п.9.4.1. Правил благоустрою м.Луцька, демонтаж перевезення, зберігання самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд та конструкцій, власники яких ухиляються від демонтажу (або власники яких невідомі), відновлення благоустрою на місці, самовільного їх встановлення, здійснюється за кошти місцевого бюджету. Відшкодування завданих збитків здійснюється в установленому порядку.

Згідно п.9.4.2. Правил благоустрою м.Луцька рішення про демонтаж самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій приймається виконавчими органами Луцької міської ради.

Як слідує з постанови Львівського адміністративного апеляційного суду від 22.03.2017р. у справі №876/9112/16 повторне рішення про демонтаж кіоску не приймалось.

Пунктом 9.4.3.Правил благоустрою м.Луцька передбачено, що демонтаж здійснюється в наступному порядку:

При виявленні самовільно встановлених малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, скликається комісія з представників департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради, Муніципальної поліції, міського відділу внутрішніх справ (за згодою), особи, яка здійснила самовільне встановлення малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (у разі її присутності), для їх огляду, про що складається акт. Акт обов'язково повинен містити опис малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій (геометричні параметри, матеріал, наявність підключення до мереж електро- та водопостачання) та перелік візуально виявлених недоліків, пошкоджень.

В п.9.4.4. Правил благоустрою м.Луцька після складання акту на демонтаж малих архітектурних форм, тимчасових споруд чи конструкцій, ці об'єкти опечатуються та перевозяться на майданчик тимчасового зберігання, діє передаються відповідальній особі під розпис.

В матеріалах справи відсутній акт огляду торгового кіоску ФОП Оксенчука В.В., складання якого передбачено Правилами благоустрою м.Луцька.

Щодо розміру заявлених збитків, які позивач підтверджує рахунком-фактурою №21 від 10.11.2017р., актом здачі прийняття робіт (наданих послуг) №ОУ-0000590 від 10.11.2016р. та договором №03-з про зберігання демонтованих металевих конструкцій від 01.01.2016р. (арк.справи 23-25), судом першої інстанції вірно відмічено, що дані матеріали не містять будь-яких посилань в частині того, що демонтований кіоск, а в подальшому його зберігання, належить саме ФОП Оксенчуку В.В.

Всупереч вимог статті ст.22 Цивільного кодексу України, позивачем в заявленому позові не зазначено, які протиправні дії вчиняв відповідач, в чому саме полягає його вина, і як ці дії в сукупності призвели до понесених позивачем збитків.

Як встановлено ст.86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В силу приписів ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З огляду на вищевикладене, господарський суд Волинської області дійшов вірного висновку, що позивачем в розумінні вимог ст.22 Цивільного кодексу України, ст.74,76-79 ГПК України, не доведено необхідні елементи правопорушення відповідача, на які посилається позивач, та які є підставою для відшкодування збитків, а тому вимога про стягнення 14526,00 грн. безпідставна і задоволенню не підлягає.

Згідно до п.1 ч.1 ст.275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності до ст.276 ГПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, апеляційним судом не визнаються такими, що можуть бути підставою згідно ст.ст.275-280 Господарського процесуального кодексу України для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, тому суд апеляційної інстанції вважає, що рішення місцевого господарського суду прийнято у відповідності до норм матеріального та процесуального права і його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст.269, 270, 273, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Рівненський апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення господарського суду Волинської області від 30.01.18р. у справі №903/881/17 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 17.05.2018р.

Головуючий суддя Саврій В.А.

Суддя Юрчук М.І.

Суддя Крейбух О.Г.