ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" травня 2018 р. м. Київ Справа № 911/3786/17

За позовом Приватного підприємства "Солві Україна", 61105, Харківська обл., місто Харків, Комінтернівський район, проспект Героїв Сталінграда, будинок 123

до Фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни, 09600, АДРЕСА_1

про стягнення 181235,64 грн. за договором №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017

суддя Н.Г. Шевчук

секретар Н.С. Матраєва

за участю представників сторін:

від позивача: Калмиков О.В. (витяг з догов. б/н від 07.02.2018; посв. №410 від 10.04.2008);

від відповідача: Кривошей О.Ю. (дов. №713 від 11.07.2017; посв. №0000039 від 19.08.2015).

суть спору:

Приватне підприємство "Солві Україна" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Прищепенко Тетяни Вікторівни про стягнення 50 935,90 грн. основного боргу, 128 356,20 штрафних санкцій, 427,89 грн. 3% річних та 1680,89 грн. інфляційних втрат.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на порушення відповідачем зобов'язань за договором №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017 та укладеним в його межах договором-заявкою №18/07 від 18.07.2017 в частині своєчасної оплати отриманих послуг з транспортного експедирування вантажу.

У пункті 2 прохальної частини позовної заяви позивач просив суд вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти відповідача в розмірі суми позовних вимог.

За результатами розгляду заяви про забезпечення позову суд дійшов висновку про відсутність підстав для вжиття заходів до забезпечення позову, у зв'язку з чим ухвалою від 15.01.2018 відмовив Приватному підприємству "Солві Україна" у забезпеченні позову у справі №911/3786/17.

Ухвалою суду від 15.01.2018 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

05.02.2018 відповідач подав відзив на позовну заяву (вх. № суду 2370/18), в якому заперечив проти задоволення позовних вимог, та зазначив, що договір-заявку №18/07 від 18.07.2017 укладено раніше, ніж договір №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017, а тому вона не може вважатись його невід'ємною частиною та просив суд відмовити в позові в повному обсязі. Також відповідач стверджував, що позивачем невірно обраховані штрафні санкції та не надано доказів направлення документів, передбачених договором-заявкою №18/07 від 18.07.2017, що є окремою підставою для відмови у позові.

29.03.2018 відповідач подав доповнення до відзиву (вх. № суду 6232/18), які прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

04.04.2018 позивач подав заяву про зменшення розміру позовних вимог (вх. № суду 6670/18) та заяву з розрахунком заявлених до стягнення сум (вх. № суду 6672/18), відповідно до яких просить стягнути з відповідача 181235,64 грн., до складу яких входять: 50 935,90 грн. основного боргу, 128 358,47 грн. штрафних санкцій, 351,67 грн. 3% річних та 1589,60 грн. інфляційних втрат.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 46 Господарського процесуального кодексу України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження

Згідно пункту 1 частини першої статті 163 Господарського процесуального кодексу України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Враховуючи те, що у відповідності до вищезазначених норм законодавства ціну позову вказує позивач, суд зазначає, що в даному випадку має місце нова ціна позову 181235,64грн., виходячи з якої й вирішується спір.

Ухвалою суду від 05.04.2018 закрито підготовче провадження у справі №911/3856/17 та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судових засіданнях 12.04.2018 та 19.04.2018 оголошувались перерви, про що представники сторін повідомлені під підпис в бланках перерви судового засідання.

19.04.2018 відповідач подав письмові пояснення (вх. № суду 7807/18), які прийняті судом до розгляду та залучені до матеріалів справи.

03.05.2018 відповідач подав текст своєї промови на судових дебатах (вх. № суду 8581/18), який прийнято судом долучено до матеріалів справи.

У судовому засіданні 03.05.2018 судом оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, оцінивши їх в сукупності та заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін суд

встановив:

18.07.2017 між Фізичною особою-підприємцем Прищепенко Тетяною Вікторівною (Експедитор) та Приватним Підприємством «Солві Україна» (Замовник) укладено договір-заявку №18/07, відповідно до умов якої: місце завантаження: COMANSA S.A. Poligono Urbizkain CTRA DE AOIZ #1 31620-HUARTE-PAMPLONA.ESPANA (NAVARA); місце розвантаження: Україна, м. Київ, ТОВ «Рентакран» - експедитор зобов'язаний подати транспортний засіб в технічно справному стані і відповідно до вимог, вказаних в заявці, з наявністю всіх необхідних документів для виконання перевезення, умови перевезення СМР; умови оплати: безготівковим платежем протягом 7-10-ти банківських днів з моменту отримання Замовником оригіналів таких документів: СМР з відміткою вантажоотримувача про доставку вантажу, рахунок для оплати, 2 акта виконаних робіт, договір-заявка, договір.

19.07.2017 між Фізичною особою-підприємцем Прищепенко Тетяною Вікторівною (Замовник) та Приватним Підприємством «Солві Україна» (Виконувач) укладено договір №К 19/07/2007/01, відповідно до пункту 1.1. якого договором регулюються правовідносини, що виникають між сторонами з приводу транспортного експедирування вантажу Замовника автомобільним транспортом в межах України та/або в міжнародному сполученні.

Пунктом 1.2. Договору встановлено, що Замовник доручає, а Виконувач бере на себе зобов'язання від свого імені та за рахунок Замовника забезпечити організацію та здійснення перевезень вантажу Замовника до місця призначення, а також організувати видачу вантажу вантажоодержувачу (уповноваженій особі вантажоодержувача) у відповідності до Заявки Замовника, яка є невід'ємною частиною цього договору.

Згідно пункту 1.3. Договору Сторони домовились, що на кожну окрему транспортно-експедиторську послугу будуть укладатися договори у формі Заявок, які є невід'ємною частиною даного Договору. При цьому на кожну транспортно-експедиторську послугу поширюються умови цього Договору, а умови, не зазначені в цьому Договорі, фіксуються в Заявках і є істотними і обов'язковими для виконання Сторонами.

Позивач стверджує, що на виконання умов Договору №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017 та укладеного в його межах договору-заявки №18/07 від 18.07.2017 він виконав перевезення на загальну суму 50935,90 грн, на підтвердження чого надав суду СМR накладні (а.с. 165-167), акт надання послуг №300 від 02.08.2017 (а.с. 19), рахунок на оплату №300 від 02.08.2017, гарантійний лист від 09.09.2017 (а.с. 124) та експрес-накладну №5565 від 10.08.2017 в якості доказу відправлення вказаних документів відповідачу.

Позивач стверджує, що відповідач зобов'язання з оплати отриманих послуг належним чином не виконав, внаслідок чого за ним утворилась заборгованість в розмірі 50935,90 грн.

З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з претензією №10 від 19.09.2017, в якій вимагав погасити вищевказану заборгованість.

Оскільки відповідач вимоги викладені в претензії №10 від 19.09.2017 не виконав, грошові кошти не сплатив, позивач здійснив нарахування 128 358,47 грн. штрафних санкцій, 351,67 грн. 3% річних та 1589,60 грн. інфляційних втрат та звернувся з даним позовом до суду.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України, що визначено статтею 175 Господарського кодексу України.

Згідно частини першої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому, до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Так, в силу статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно частини першої статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 929 Цивільного кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов'язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов'язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлено обов'язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, зобов'язання експедитора укласти від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечити відправку і одержання вантажу, а також інші зобов'язання, пов'язані з перевезенням.

Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.

Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, а відповідно частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" визначено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що розмір пені обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня.

Як вбачається з матеріалів справи договір-заявка №18/07 від 18.07.2017 укладений на день раніше, ніж договір №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017; договір №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017 не містить умови про ощирення його дії на договір-заявку №18/07 від 18.07.2017, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що договір-заявка №18/07 від 18.07.2017 не може бути невід'ємною частиною вказаного договору, а є самостійним правочином, на який не поширюються умови договору №К 19/07/2007/01 від 19.07.2017.

Надані позивачем в якості доказів виконання ним перевезення по договору-заявці №18/07 від 18.07.2017 СМR накладні (а.с. 165-167) та акт надання послуг №300 від 02.08.2017 (а.с. 19) судом до уваги не приймаються, оскільки акт надання послуг підписаний позивачем в односторонньому порядку, а СМR накладні не містять відміток, які свідчили б про те, що перевезення вантажу було виконане саме по замовленню відповідача; адреси завантаження, розвантаження та об'єм товару не відповідають умовам договору-заявки №18/07 від 18.07.2017.

В матеріалах справи відсутні докази направлення оригіналів СМР з відміткою вантажоотримувача про доставку вантажу, рахунку для оплати, 2 актів виконаних робіт, договіру-заявки та договіру, які відповідно до пункту 11 договору-заявки №18/07 від 18.07.2017 є необхідною умовою оплати.

Надана позивачем в якості доказу відправлення вказаних документів експрес-накладна №5565 від 10.08.2017 судом до уваги не приймається, оскільки не містить відомостей про отримання відповідачем поштового відправлення; адресою, на яку здійснювалось відправлення, вказано: м. Бровари, відділення Нової пошти №4 (до 30 кг.) вул. Грушевського, 9/1, тоді як згідно договору-заявки №18/07 від 18.07.2017 юридичною адресою відповідача є: 09600, Київська обл., смт. Рокитне, вулиця Лісна, будинок 12, 2, а адресою для листування: 07400, м. Бровари, а/с 236.

Окрім цього за договором-заявкою №18/07 від 18.07.2017 Фізична особа-підприємець Прищепенко Тетяна Вікторівна вказана Експедитором, обов'язки якого визначені пунктом 5.1. договору-заявки, а саме: експедитор зобов'язаний подати транспортний засіб в технічно справному стані і відповідно до вимог, вказаних в заявці, з наявністю всіх необхідних документів для виконання перевезення. Умовами договору-заявки №18/07 від 18.07.2017 не передбачено обов'язків Експедитора з оплати грошових коштів за перевезення вантажу.

За таких обставин підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Судовий збір відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладається на позивача.

Керуючись статтями 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України суд

вирішив:

У позові відмовити повністю.

Дане рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України і може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 256-257 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя Н.Г. Шевчук

Дата підписання повного рішення: 14.05.2018.