ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/18888/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БПК"

на ухвалу Господарського суду міста Києва

(суддя - Мельник В.І.)

від 30.10.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Михальська Ю.Б., судді: Тищенко А.І., Хрипун О.О.)

від 13.02.2018

у справі № 910/18888/17

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БПК"

до Міністерства оборони України

про стягнення 9 666 319, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "БПК" (далі - ТОВ "БПК") звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства оборони України про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 666 319, 00 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 позовну заяву разом з доданими до неї матеріали повернуто ТОВ "БПК" без розгляду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Мотивуючи зазначену ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не надано до позовної заяви доказів сплати судового збору, а зазначені скаржником в обґрунтування поважності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання позовної заяви такі, як тяжке фінансове становище, виключними не являються, з огляду на що правові підстави для задоволення клопотання ТОВ "БПК" про відстрочення сплати судового збору у господарського суду відсутні.

Не погоджуючись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 ТОВ "БПК" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 апеляційну скаргу ТОВ "БПК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі №910/18888/17 залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі №910/18888/17 залишено без змін.

Постанова Київського апеляційного господарського суду мотивована правомірністю висновків суду першої інстанції.

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 та ухвалою Господарського суду міста Києва від 30.10.2017, ТОВ "БПК" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- при поданні позовної заяви до клопотання про відстрочення сплати судового збору додавалися докази скрутного майнового стану ТОВ "БПК", та докази можливості сплати судового збору до ухвалення рішення;

- відмовивши у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, місцевий господарський суд обмежив ТОВ "БПК" доступ до правосуддя порушив право ТОВ "БПК" на захист своїх прав та законних інтересів, неправильно застосував норми матеріального і процесуального права;

- при цьому скаржник посилається на норми статей 55, 129 Конституції України, статті 8 Закону України "Про судовий збір", ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини у справі "Георгел і Георгета Стоїческу проти Румунії", "Креуз проти Польщі", "Шишков проти Росії", положення постанови постанови пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 №7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України".

Ухвалою Верховного Суду від 02.04.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "БПК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/18888/17; прийнято до розгляду касаційну скаргу ТОВ "БПК" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 у справі №910/18888/17 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення наведеної ухвали.

Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на касаційну скаргу.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржуване судове рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Згідно із пунктом 3 ч. 1 ст. 57 ГПК України, у редакції, чинній до 15.12.2017, до позовної заяви додаються документи, які підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.

Нормативно-правовим актом, який визначає правові засади справляння судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору, є Закон України "Про судовий збір".

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", в редакції, чинній на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: - за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру 1,5 відсотки ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "БПК" були порушені вимоги вищезазначених норм, до зустрічної позовної заяви не додано доказів сплати судового збору.

В силу п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України, у редакції, чинній до 15.12.2017, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи без розгляду, якщо до позовної заяви не подано доказів сплати судового збору у встановлених порядку та розмірі.

Разом з тим, ТОВ "БПК" просило суд першої інстанції відстрочити йому сплату судового збору через те, що він перебуває у скрутному фінансовому становищі та не може наразі сплатити судовий збір через відсутність коштів на рахунках. При цьому позивач зазначив, що він у подальшому матиме можливість оплатити судовий збір, оскільки має намір укласти договір купівлі-продажу частини нерухомого майна, належного йому на праві власності.

Розглянувши доводи клопотання ТОВ "БПК" щодо відстрочення сплати судового збору, суд першої інстанції, з позицією якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовив у його задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону (у редакції, чинній на момент подання позовної заяви та прийняття оскаржуваної ухвали судом першої інстанції) враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до приписів розділу 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" від 21.02.2013 № 7 у розгляді питань, пов'язаних, зокрема, з відстроченням та розстроченням сплати судового збору (стаття 8 Закону) господарським судам слід враховувати таке. Єдиною підставою для вчинення господарським судом дій, зазначених у статті 8 Закону, є врахування ним майнового стану сторін. Клопотання про відстрочення (розстрочення) сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання (що може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до господарського суду, або в окремому документі), повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав сплаті нею судового збору у встановленому порядку і розмірі.

При цьому обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, котрі свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену сторону.

Тобто, відстрочення сплати судового збору є правом суду, а не його обов'язком, а обґрунтування пов'язаних з цим обставин та подання доказів, які свідчать про неможливість або ускладнення в здійсненні оплати судового збору у встановлених законом розмірах і в строки, покладається на зацікавлену особу в силу вимог ст. 33 ГПК України.

Здійснюючи свої конституційні обов'язки, господарські суди повинні дотримуватися принципів здійснення правосуддя, зокрема, принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом (стаття 129 Конституції України).

Господарський суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, з висновками якого погодився і апеляційний господарський суд, встановивши, що ТОВ "БПК" не подано доказів на підтвердження того, що він зможе сплатити судовий збір у встановленому розмірі протягом визначеного процесуальним законом строку розгляду позовної заяви, а зазначені скаржником в обґрунтування поважності підстав для відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги такі як тяжке фінансове становище, виключними не являються, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про відстрочення сплати судового збору та, відповідно, про наявність підстав для повернення позовної заяви ТОВ "БПК" на підставі п. 4 ч. 1 ст. 63 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Водночас доступ до правосуддя у контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не привести судовий процес у безладний рух. Доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений ГПК України.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Креуз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв'язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

У рішеннях Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України" та від 30.05.2013 у справі "Наталія Михайленко проти України" зазначено, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Доводи касаційної скарги щодо того, що, відмовивши у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору, місцевий господарський суд: порушив право Банку на захист своїх прав та законних інтересів; неправильно застосував норми матеріального і процесуального права; не перевірив, чи не втратить позивач можливість відстоювати свої права у суді, будучи неспроможним сплатити судовий збір, - не беруться касаційним господарським судом до уваги, оскільки спростовуються наведеним вище.

Посилання ТОВ "БПК" у касаційній скарзі на те, що при поданні позовної заяви до клопотання про відстрочення сплати судового збору додавалися докази можливості сплати судового збору до прийняття рішення судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки згідно з імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги ТОВ "БПК" без задоволення, а судових рішень першої та апеляційної інстанцій - без змін як таких, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БПК" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 13.02.2018 та ухвалу Господарського суду міста Києва від 30.10.2017 у справі № 910/18888/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська