РІШЕННЯ

02 травня 2018 року Справа № 913/88/18

Провадження №26/913/88/18

Суддя Господарського суду Луганської області Масловський С.В., розглянувши матеріали позовної заяви №14/4-132 б/д

за позовом Публічного акціонерного товариства Національна акціонерна компанія Нафтогаз України (вул. Б. Хмельницького, 6, м. Київ, 01001)

до Антрацитівського міського комунального підприємства Теплокомуненерго (94613, Луганська область, м. Антрацит, вул. Горноспасательна, буд. 4)

про стягнення 2758351,15 грн

У засіданні брали участь:

від позивача: ОСОБА_1, представник за довіреністю № 14-85 від 14.04.17.;

від відповідача: представник не прибув.

В судовому засіданні 02.05.2018 судом у відповідності до статті 233 Господарського процесуального кодексу України оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Господарського суду Луганської області з позовом до Антрацитівського міського комунального підприємства Теплокомуненерго про стягнення інфляційних витрат та 3% річних за договором купівлі - продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011, в сумі 2758351,15 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за договором №14/2470/11 від 30.09.2011 щодо своєчасної оплати поставленого природного газу. У звязку з тим, що відповідачем не здійснено оплату у строк визначений умовами договору позивачем заявлено до стягнення 3% річних в сумі 226822,20 грн та інфляційні витрати в сумі 2531528,94 грн.

Ухвалою від 26.02.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження, справа розглядається за правилами загального позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи в підготовчому провадженні призначено на 27.03.2018.

Ухвалою від 17.03.2018 у зв'язку з відпусткою судді Масловського С.В. з 19.03.2018 по 30.03.2018, судове засідання для розгляду справи в підготовчому провадженні було перенесено на 03.04.2018.

Ухвалою від 03.04.2018 підготовче провадження закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 17.04.2018. В судовому засіданні 17.04.2018 оголошено перерву до 02.05.2018.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений по дату, час та місце судового засідання.

В судове засідання 02.05.2018 прибув представник позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Розглянувши наявні матеріали справи, заслухавши представника позивача, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суду Луганської області,-

ВСТАНОВИВ:

30.09.2011 між публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України, як продавцем, та Антрацитівським міським комунальним підприємством «Теплокомуненерго», як покупцем, укладено договір купівлі - продажу природного газу №14/2470/11, відповідно до якого продавець зобовязується передати у власність покупцю у ІV кварталі 2011 року та у 2012 році імпортований природний газ, ввезений на митну території України Національною акціонерною компанією Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п.1.1).

Умовами договору сторони погодили, що газ який продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та іншими споживачами, та використовується теплогенеруючими підприємствами на власні потреби та витрати (п.1.2.); продавець передає покупцеві газ з 01.10.2011 по 31.12.2012 обсягом до 4654 тис.куб.м (п. 2.1.); приймання - передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання - передачі газу. Обсяг споживання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця (п.3.3.); не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання - передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов'язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріплений печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (п. 3.4.) ціна на газ і тарифи на його транспортування установлюються НКРЕ (п.5.1.); ціна за 1 000 куб. м газу становить 3023,50 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування , розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3023,50 грн., крім того цільова надбавка 2% та ПДВ - 20 % , всього з ПДВ 3700,76 грн (п.5.2.); у разі зміни НКРЕ ціни на газ та/або тарифів на його транспортування, розподіл і постачання вони є обовязковими для сторін за цим договором з моменту введення їх в дію (п.5.3); оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п.6.1.); за невиконання або неналежне виконання договірних зобовязань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених чинним законодавством України, а також цим договором (п.7.1); договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу з 01.10.2011 до 31.12.2012, а в частині проведення розрахунків - до повного погашення заборгованості (п.11.).

Додатковою угодою №1 від 30.09.2011 до договору купівлі - продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 сторонами внесено зміни до п. 5.2. договору та викладено його в наступній редакції: «ціна за 1 000 куб. м газу становить 3023,50 грн. з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3382,00 грн., крім того цільова надбавка 2% та ПДВ - 20 %, всього з ПДВ 4139,57 грн. До ціни газу додається загальний тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 302,30 грн, крім того ПДВ 20% - 60,46 грн, всього з ПДВ 362,76 грн.»

Додатковою угодою №2 від 11.10.2011 до договору купівлі- продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 сторонами внесено зміни до п. 5.2. договору та викладено його в наступній редакції: «ціна за 1 000 куб. м газу становить 3382,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3382,00 грн., крім того цільова надбавка 2% та ПДВ - 0 % , всього з ПДВ 3449,64 грн. До ціни газу додається загальний тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 302,30 грн, крім того ПДВ 20% - 60,46 грн, всього з ПДВ 362,76 грн. У разі поставки газу на газоспоживні обєкти покупця, які безпосередньо підключені до магістральних або промислових трубопроводів нафто газовидобувних підприємств, тариф на послуги з транспортування 1000 куб. м. газу цими трубопроводами встановлюється в розмірі 262,25 грн, крім того ПДВ 20% - 52,45 грн, разом з ПДВ 314,70 грн».

Додатковою угодою №3 від 01.08/.2012 до договору купівлі- продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 сторонами внесено зміни до п. 2.1. в частині обсягів поставки природного газу у 2011 році 141,035 тис. куб.м. та у 2012 році 1282 тис. куб. м.; та внесено зміни до п. 5.2. договору та викладено його в наступній редакції: «ціна за 1 000 куб.м газу становить 3509,00 грн з урахуванням збору у вигляді цільової надбавки до затвердженого тарифу на природний газ, тарифів на транспортування, розподіл і постачання природного газу за регульованим тарифом та без урахування податку на додану вартість. До сплати за 1000 куб.м. природного газу - 3382,00 грн., крім того цільова надбавка 2% та ПДВ - 20 %. До ціни газу додається загальний тариф на послуги з транспортування природного газу, який становить 305,60 грн, крім того ПДВ 20% - 61,12 грн, всього з ПДВ 366,72 грн. До сплати за 1000 куб. м. природного газу 3884,78 грн, крім того ПДВ 20% - 776,96 грн, всього з ПДВ 4661,74 грн».

На виконання умов договору позивач в жовтні 2011 року, листопаді 2012, грудні 2012 поставив природний газ відповідачу, що підтверджується актами приймання-передачі, а саме: акт за 31 жовтня 2011 року на суму 537681,84 грн, акт за 27 листопада 2012 року на суму 785707,63 грн, акт за 30 листопада 2012 року на суму 2761873,45 грн, акт за 31 грудня 2012 року на суму 4406967,46 грн, підписаними сторонами, без будь-яких претензій, зауважень та скріплені печатками сторін.

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду Луганської області з позовом про стягнення з відповідача 2591239,55 грн. основного боргу, 23018,45 грн. інфляційних за період з грудня 2012 року по січень 2013 року, 394095,20 грн. пені, 103743,38 грн. 3% річних за період з 15.11.11 по 05.11.13 р. та 556818,40 грн штрафу.

Рішенням Господарського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року у справі 913/3318/13 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача основну заборгованість в сумі 2591239,55 грн., 3% річних за період з 15.11.11 по 05.11.13 р. в сумі 103743,38 грн., пеню в сумі 275866,64 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2012 року по січень 2013 року в сумі 23018,45 грн., 556818,40 грн. штрафу та судовий збір. В решті позову відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 03.02.14 року та постановою Вищого господарського суду України від 03.04.14 р., зазначене рішення суду залишене без змін.

Проте, рішення Господарського суду Луганської області у справі №913/3318/13 не було виконано станом на 19.01.2015, а тому позивача звернувся до Господарського суду Харківської області, та просив стягнути з Антрацитівського МКП "Теплокомуненерго" 3% річних за період з 06.06.13 р. по 30.09.14 р. в сумі 102917,64 грн. та інфляційні втрати за період з червня 2013 року по серпень 2014 року в сумі 342903,24 грн.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.04.2015 у справі 922/335/15 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 06.11.13 р. по 30.09.14 р. в сумі 70069,96 грн., інфляційні втрати за період з червня 2013 року по серпень 2014 року в сумі 342903,24 грн. та 8259,46 грн. судового збору.

Відповідно до бухгалтерської виписки позивача за період з 01.01.2014 по 30.09.2017 відповідачем не було здійснено жодних проплат.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, субєкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобовязання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязання відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один субєкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого субєкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший субєкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

Згідно ст.11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обовязків (зобовязань) є, зокрема, договір.

Згідно ч.1 ст.638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч.1 ст.639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно з ст.655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.692 Цивільного кодексу України покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобовязаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Відповідно до ч.1 ст.222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших субєктів, зобовязані поновити їх, не чекаючи предявлення їм претензії чи звернення до суду.

Згідно зі ст.ст.525, 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, тобто неналежне виконання.

Згідно з ст.599 Цивільного кодексу України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов'язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що рішенням Господарського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року у справі 913/3318/13 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача за договором купівлі - продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 основну заборгованість в сумі 2591239,55 грн., 3% річних за період з 15.11.11 по 05.11.13 р. в сумі 103743,38 грн., пеню в сумі 275866,64 грн., інфляційні втрати за період з грудня 2012 року по січень 2013 року в сумі 23018,45 грн., 556818,40 грн. штрафу та судовий збір. Рішенням Господарського суду Харківської області від 01.04.2015 у справі 922/335/15 позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача за договором купівлі - продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 3% річних за період з 06.11.13 р. по 30.09.14 р. в сумі 70069,96 грн., інфляційні втрати за період з червня 2013 року по серпень 2014 року в сумі 342903,24 грн. та 8259,46 грн. судового збору. Враховуючи приписи ч. 4 ст. 75 ГПК України суд вважає, що наявність заборгованості за договором купівлі - продажу природного газу №14/2470/11 від 30.09.2011 встановлена рішеннями у справах №913/3318/13 та №922/335/15, а тому не підлягає доказуванню в порядку ст. 74 ГПК України. Відповідач рішення Господарського суду Луганської області від 24 грудня 2013 року у справі 913/3318/13 та рішення Господарського суду Харківської області від 01.04.2015 у справі 922/335/15 не виконав.

Відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних за актом приймання передачі природного газу за грудень 2012 року за період прострочення з 17.11.2014 по 17.10.2017 в сумі 226822,20 грн та інфляційні витрати за актом приймання передачі природного газу за грудень 2012 року за період прострочення листопад 2014 вересень 2017 в сумі 2531528,94 грн.

Відповідно до ст.610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Пунктом 1 ст.612 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушенням зобовязання, у відповідності до ст.610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За положеннями частини 2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 253 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Судом було перевірено розрахунок 3% річних та встановлено, що він є вірним, а тому вимога позивача про стягнення з відповідача 3 % річних в розмірі 226822,20 грн є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, та такою, що підлягає задоволенню повністю.

Судом було перевірено розрахунок інфляційних втрат та встановлено арифметичні помилки. За розрахунками суду розмір інфляційних втрат складає 2235677,81 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат є законною, обґрунтованою, доведеною належними та допустимими доказами, але такою, що підлягає задоволенню частково в розмірі 2235677,81 грн.

Відповідно до ст. 129 ГПК України оплата судових витрат покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 36937,50 грн.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. ст. 129, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з Антрацитівського міського комунального підприємства Теплокомуненерго (, місцезнаходження: 94613, Луганська область, м. Антрацит, вул. Горноспасательна, буд. 4) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул.Б.Хмельницького, б.6) 3% річних в сумі 226822 (двісті двадцять шість тисяч вісімсот двадцять дві ) грн 20 коп, інфляційні втрати в сумі 2235677 (два мільйони двісті тридцять пять тисяч шістсот сімдесят сім) грн 81 коп. та судовий збір у розмірі 36937 (тридцять шість тисяч девятсот тридцять сім) грн 50 коп.

3. В інший частині позову відмовити.

4. Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом двадцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 ГПК України.

У той же час згідно пункту 17.5 Перехідних Положень ГПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено та підписано 08.05.2018

Суддя С.В. Масловський