ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" квітня 2018 р.           м. Київ            Справа № 911/362/18

Розглянувши матеріали справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА 77”

до Приватного акціонерного товариства “АГРОФІРМА БЕРЕЗАНСЬКА ПТАХОФАБРИКА”

про стягнення 17543,70 грн.

Суддя Т.П. Карпечкін

Без виклику представників сторін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду Київської області 22.02.2018 року надійшла позовна заява № 278 року від 20.02.2018 року Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА 77” до Приватного акціонерного товариства “АГРОФІРМА БЕРЕЗАНСЬКА ПТАХОФАБРИКА” про стягнення 17543,70 грн. з яких 15463,00 грн. вартості поставленого, але неоплаченого товару, 402,89 грн. 3 % річних та 1677,81 грн. інфляційних.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Пунктом 1 ч. 5 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки, ціна позову у справі № 911/362/18 не перевищує 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлений на 01 січня року, в якому подано відповідну позовну заяву, справа є не складною з огляду на наявні в ній матеріали, суд, в силу ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України, дійшов висновку про можливість здійснення розгляду даної справи у порядку спрощеного позовного провадження.

У зв’язку з чим, ухвалою Господарського суду Київської області від 13.03.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі № 911/362/18, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч.ч. 1-2 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі (ст. 248 Господарського процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 4 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України за клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин.

При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться (ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше (ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України).

Оскільки, станом на 13.04.2018 року відповідач, належним чином повідомлений про розгляд даної справи про що свідчить відмітка на рекомендованому повідомленні № 013 про вручення 20.03.2018 року відповідачу ухвали Господарського суду Київської області від 13.03.2018 року про відкриття провадження у справі № 911/362/18, у встановлений судом строк відзиву на позов та клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надіслав, доказів повної або часткової сплати ним заборгованості, яка є предметом даного спору, не надав, клопотань про відкладення розгляду справи з метою надання додаткового часу для подання відзиву від відповідача не надходило, суд вважає, що, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України, справа може бути розглянута по суті за наявними в ній матеріалами, яких достатньо для винесення рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов’язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши надані докази, господарський суд,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з викладених в позові обставин та підтверджується матеріалами справи, Товариством з обмеженою відповідальністю “АКТУАЛС” (далі - Постачальник, ТОВ “АКТУАЛС”) відпущено, а Приватним акціонерним товариством “АГРОФІРМА БЕРЕЗАНСЬКА ПТАХОФАБРИКА” (далі - відповідач, Покупець) прийнято товар на загальну суму 615463,00 грн., що підтверджується видатковими накладними: № 118 від 26.03.2017 року на суму 237762,00 грн., № 153 від 29.03.2017 року на суму 122467,00 грн., № 206 від 05.04.2017 року на суму 126278,00 грн., № 281 від 08.04.2017 року на суму 128956,00 грн. та відповідними товарно-транспортними накладними: № 9024 від 27.03.2017 року, № 9181 від 29.03.2017 року, № 9567 від 05.04.2017 року, № 9653 від 08.04.2017 року, які підписані уповноваженими представниками Постачальника і Покупця та скріплені їх печатками.

Відповідно до ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно з положеннями статей 638, 639 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору; договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Стаття 181 Господарського кодексу України визначає загальний порядок укладання господарських договорів, зокрема, у частині 1 цієї статті йдеться, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками; допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між ТОВ “АКТУАЛС” та відповідачем було укладено договір у спрощений спосіб, про що свідчить отримання відповідачем товару від ТОВ “АКТУАЛС” та підписання товаророзпорядчих документів на нього, внаслідок чого у Покупця та Продавця виникають відповідні права та обов'язки, в тому числі зобов'язань з приводу поставки товару та його своєчасної і належної оплати.

Згідно з ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 626 Цивільного кодексу України передбачає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов’язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 692 Цивільного кодексу України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього. Покупець повинен сплатити повну ціну переданого товару. Тобто, відповідно до вимог вказаної норми закону, покупець зобов'язаний був оплатити товар прийнявши його, і засвідчивши цей факт підписанням видаткових накладних на поставку товару.

Однак, відповідач своєчасно та в повному обсязі отриманий товар не оплатив, розрахувався частково 24.03.2017 року на суму 255000,00 грн., 29.03.2017 року на суму 110000,00 грн., 05.04.2017 року на суму 110000,00 грн., 07.04.2017 року на суму 125000,00 грн. на загальну суму 600000,00 грн., що підтверджується банківськими виписками по рахунку ТОВ “АКТУАЛС” (копії наявні в матеріалах справи). Решта отриманого Товару на суму 15463,00 грн. залишилась неоплаченою. Відповідні обставини відповідачем не заперечені та не спростовані.

31.01.2018 року між ТОВ “АКТУАЛС” (далі - Продавець, Цедент) та Товариством з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА 77” (далі - позивач, Цесіонарій) укладено Договір про відступлення права вимоги (цесії) № 11734 (далі – Договір про відступлення права вимоги), відповідно до якого на підставі ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, Цедент відступає Цесіонарію, а Цесіонарій набуває право вимоги, належне Цедентові на суму 15463,00 грн. та зобов’язаний сплатити Цеденту суму грошових коштів в розмірі і в строки, визначені умовами цього Договору (п. 1 Договору про відступлення права вимоги).

За умовами цього Договору Цесіонарій стає новим кредитором у зобов’язанні на суму 15463,00 грн., яке виникло між Цедентом та Приватним акціонерним товариством “АГРОФІРМА БЕРЕЗАНСЬКА ПТАХОФАБРИКА” (далі – Боржник) на підставі Договору у спрощений спосіб, що підтверджується видатковою накладною № 281 від 08.04.2017 року на суму 128956,00 грн. (право вимоги відступається в сумі 15463,00 грн.) (п. 2 Договору про відступлення права вимоги).

За цим Договором Цесіонарій набуває право вимагати від Боржника належного виконання обов’язку останнього, що виникло на підставі: Договору укладеного в спрощений спосіб, що підтверджується крім вищезазначеної видаткової накладної, також видатковими накладними: № 118 від 26.03.2017 року на суму 237762,00 грн., № 153 від 29.03.2017 року на суму 122467,00 грн., № 206 від 05.04.2017 року на суму 126278,00 грн.

До Цесіонарія переходить зазначене вище право вимоги Цедента в обсязі та на умовах, що зазначене в пункті 2 та пункті 3 цього Договору та існує на момент укладення цього Договору у зв’язку з не проведенням Боржником розрахунків (п. 3 Договору про відступлення права вимоги).

До Цесіонарія переходять усі права, які забезпечують виконання обов’язків Боржника, також право на стягнення всіх штрафних санкцій, в тому числі № % річних, індексу інфляції та судового збору (п. 5 Договору про відступлення права вимоги).

Цесіонарій зобов’язується сплатити Цеденту вартість отриманого права вимоги у розмірі 15463,00 грн. протягом 1 календарного року з моменту укладення цього Договору (п. 8 Договору про відступлення права вимоги).

Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін (п. 10 Договору про відступлення права вимоги).

12.02.2018 року позивач звернувся до Боржника - відповідача із повідомленням б/н від 31.01.2018 року, у якому повідомив відповідача про укладення між Товариством з обмеженою відповідальністю “АКТУАЛС” та Товариством з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА 77” Договору про відступлення права вимоги (цесії) № 11734 від 31.01.2018 року (докази надіслання повідомлення містяться в матеріалах справи).

Окрім того, позивач в позові зазначає про те, що спірні видаткови накладні містять посилання на Договір поставки № 5937 від 28.02.2017 року, оскільки між сторонами було погоджено укладення вищезазначеного договору, проте коли Постачальником – ТОВ “АКТУАЛС” було направлено вищевказаний договір на адресу відповідача (Покупця) для підписання, останній його не підписав та не повернув. Після чого, як зазначає позивач, представник Постачальника – ТОВ “АКТУАЛС” неодноразово особисто передавав договір для підписання відповідачу, однак у його підписанні останнім було відмовлено.

Як передбачено ст. 512 Цивільного кодексу України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, на підставі Договору про відступлення права вимоги, до позивача як Нового кредитора перейшло право вимоги виконання відповідачем (Боржником) обов’язку по оплаті Товару за спірною видатковою накладною № 281 від 08.04.2017 року на суму 128956,00 грн., яка залишилась неоплаченою на суму 15463,00 грн.

Відтак, у зв’язку з невиконанням відповідачем станом на момент звернення із позовом до суду своїх зобов’язань щодо оплати отриманого за Товару за спірною видатковою накладною в передбачений строк, позивач звернувся до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача 15463,00 грн. боргу.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 402,89 грн. 3 % річних та 1677,81 грн. інфляційних нарахованих на 15463,00 грн. за період з 10.04.2017 року по 20.02.2018 року в порядку ст. 625 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, нарахування 3% річних та інфляційних проведено виходячи із фактичної суми заборгованості, що існувала на відповідну дату, за фактичний період заборгованості (з наступного дня після отримання товару, як передбачено ст. 692 Цивільного кодексу України) таким чином, вимога позивача про стягнення 3% річних та інфляційних підлягають задоволенню в заявлених сумах.

Як визначено ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За наслідками розгляду спору суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачем доведені та обґрунтовані, відповідачем не спростовані і підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відшкодування витрат по сплаті судового збору відповідно до статей 123, 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються судом на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 129,233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

1.          Позовні вимоги задовольнити повністю.

2.          Стягнути з Приватного акціонерного товариства “АГРОФІРМА БЕРЕЗАНСЬКА ПТАХОФАБРИКА” (07534, Київська обл., Баришівський район, с. Садове, код 30698067) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “АЛЬФА 77” (03022, м. Київ, вул. Козацька, буд. 120/4, код 37237333) 15463 (п'ятнадцять тисяч чотириста шістдесят три) грн. 00 коп. боргу, 402 (чотириста два) грн. 89 коп. 3 % річних та 1677 (одна тисяча шістсот сімдесят сім) грн. 81 коп. інфляційних та 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят два) грн. 00 коп. судового збору.

Наказ видати після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку, встановленому ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання апеляційної скарги відповідно до ст. ст. 256-257 Господарського процесуального кодексу України з врахуванням п. 17.5 розділу ХІ Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:18.04.2018 р.

Суддя                                 Т.П. Карпечкін