РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

29.03.2018Справа № 910/21840/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Ковтуна С.А., секретар судового засідання Мамонтова О.О., дослідивши матеріали господарської справи

за позовом Державної екологічної інспекції у м. Києві

до відповідача публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про стягнення 2 672 724,46 грн.

Представники:

від позивача Дацько І.Д. (за дов.)

від відповідача Решетняк О.М. (за дов.), Виростко А.В. (за дов.)

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Господарського суду міста Києва звернулася з позовом Державна екологічна інспекція у м. Києві до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 2 672 724,46 грн..

Суд своєю ухвалою від 06.12.2017 порушив провадження у справі № 910/21840/17.

Позовні вимоги мотивовані здійсненням у період з 01.05.2013 по 01.06.2016 структурним підрозділом відповідача - виробничим підрозділом «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», забору води без дозволу на спеціальне водокористування. Ці дії відповідач є порушенням вимог Водного кодексу України та тягнуть за собою цивільно-правову відповідальність у вигляді обов'язку відшкодування збитків, розмір яких становить 2 672 724,46 грн.. Факт забору води без дозволу на спеціальне водокористування встановлено під час проведення в період з 01.05.2013 по 01.06.2016 Державною екологічною інспекцією у м. Києві планової перевірки дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства виробничим підрозділом регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління. Це водокористування мало місце з артезіанських свердловин №№ 2, 24, розташованих на ст. Дарниця в м. Києві, з яких, відповідно до довідки відповідача (виробничого підрозділу «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця») про об'єм використаної води за період з 01.05.2013 по 01.06.2016, фактично забрано 793 211 куб.м. води.

Розрахунок збитків позивач здійснив відповідно до Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затвердженої наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 (далі - Методика).

22.01.2018 суд постановив розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що позивач безпідставно провів розрахунок збитків відповідно до Методики, оскільки позивач не довів факту забруднення відповідачем артезіанських свердловин внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (здійснення забору води без дозволу на спеціальне водокористування).

Крім того, сумнівним є посилання позивача на фактичний об'єм забраної води в період з 01.05.2013 до 01.06.2016 з артезіанських свердловин № 2, 24 в розмірі 793 211 куб.м. води, використаного в розрахунку, оскільки відповідач не надав позивачеві відповідну довідку, передбачену Методикою.

Також відповідач зазначив, що в період переоформлення дозволу (01.05.2013-01.06.2016) сплачував податок за користування водою у 5-му розмірі, відповідно до пункту 255.11.15 та пункту 255.11.13 Податкового кодексу України, а також вживав заходів для отримання дозволу на спеціальне використання води.

Відповідач подав ряд клопотань:

- про зупинення провадження у справі № 910/21840/17 до вирішення адміністративної справи № 826/14134/16 за позовом публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» до державної екологічної інспекції у м. Києві про визнання протиправним та скасування припису від червня 2016 року.

Суд відхилив це клопотання з огляду на таке.

За приписами п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України підставою для зупинення провадження у справі є об'єктивна неможливість розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства. Суд не може посилатись на об'єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предмет дослідження у адміністративній справи № 826/14134/16 не стосується обставин водокористування відповідачем, а наявні докази дозволяють встановити та оцінити доводи позивача щодо факту порушення відповідачем вимог Водного кодексу України. Крім того, встановлення та оцінка цих обставин є прямим обов'язком суду саме у справі про стягнення збитків, і чинність припису, винесеного за результатами перевірки дотримання вимог природоохоронного законодавства, який оскаржується у справі № 826/14134/16, рівно як правомірність цієї перевірки, жодним чином не свідчитиме про наявність чи відсутність забору води без дозволу на спеціальне водокористування.

- про витребування у Головному управлінні ДФС у місті Києві, як у розпорядника даної інформації, відповідно до Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 № 422, витяг із інтегрованої картки платника за рентною платою за спеціальне використання води - як форму оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетними та цільовими фондами, відносно виробничого підрозділу «Київське будівельно-монтажне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця « ПАТ «Укрзалізниця».

Суд відхилив клопотання, оскільки обставини сплати відповідачем податку за користування водою в 5-му розмірі, відповідно до вимог пункту 255.11.15 та пункту 255.11.13 Податкового кодексу України, не є спірними та не входять до обставин доказування.

- про витребування у позивача обґрунтованого розрахунку заявленої до стягнення суми збитків, відповідно до п. 9.1 Методики.

Суд, на підставі ст. 118 ГПК України, залишив це клопотання без розгляду, оскільки відповідач пропустив встановлений ч. 3 с. 80 ГПК України строк для подання клопотання.

Розглянувши надані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:

У червні 2016 року (з 01.06.2016 по 21.06.2016) Державною екологічною інспекцією у м. Києві проведено планову перевірку дотримання вимог чинного природоохоронного законодавства виробничим підрозділом «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - підрозділ).

У акті перевірки зазначено, що у зв'язку з закінченням терміну дії дозволу на спеціальне водокористування № УКР-775-Кіє 20.04.2013 у період з 01.05.2013 по 01.06.2016 підрозділ здійснював забір води з артезіанських свердловин № 2, 24, розташованих на ст. Дарниця у м. Києві, без дозволу на спеціальне водокористування.

Вирішуючи питання доведеності факту здійснення підрозділом забору води з артезіанських свердловин № 2, 24 без дозволу на спеціальне водокористування суд виходить з такого.

Виробничий підрозділ «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» є водокористувачем водних об'єктів: підземні води - три артезіанські свердловини (одна резервна), 60//Чер.Дніпро. Артезіанські свердловини розташовані на території виробничої бази Дарницької дільниці: свердловина № 2 - глибиною 310,0 м, свердловина № 24 - глибиною 310,0 м.

З 16.02.2017 водокористування цими водними об'єктами здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування Укр-775-Кіє, виданого 16.02.2017 з терміном дії до 16.02.2020.

Ці обставини підтверджуються вказаним вище дозволом, а також визнаються сторонами.

Під час перевірки Державною екологічною інспекцією у м. Києві підрозділ надав довідку про об'єм використаної води у період з квітня 2013 року по травень 2016 року, визнавши, таким чином, обставини забору води зі свердловин № 2 та № 24 у цей період. Доведення факту правомірного, тобто такого, що носило дозвільний характер, забору води у період з квітня 2013 року по травень 2016 року може мати місце виключно шляхом документального підтвердження його існування.

Обов'язок надання відповідних доказів вчинення дій покладається, згідно з ч. 2 ст. 74 ГПК України, на того учасника справи, який їх повинен вчинити. Цей же обов'язок покладається на цього учасника щодо доведеності певної події, у разі посилання іншого учасника на її відсутність. Застосування такого принципу щодо обов'язку доведеності пов'язано з тим, що доведенню підлягають обставини, які мали місце, оскільки вони фіксуються предметами матеріального світу. За приписами цієї ж норми у разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

З урахуванням наведеного, за відсутності документального підтвердження забору підрозділом води зі свердловин № 2 та № 24 у період з квітня 2013 року по травень 2016 року на підставі дозволу, суд вважає встановленою обставину забір води виробничим підрозділом «Київське будівельно-монтажне експлуатаційне управління» регіональної філії «Південно-західна залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» без дозволу на спеціальне водокористування.

Відповідно до ст. 2 Водного кодексу України, завданням водного законодавства є регулювання правових відносин з метою забезпечення збереження, науково обґрунтованого, раціонального використання вод для потреб населення і галузей економіки, відтворення водних ресурсів, охорони вод від забруднення, засмічення та вичерпання, запобігання шкідливим діям вод та ліквідації їх наслідків, поліпшення стану водних об'єктів, а також охорони прав підприємств, установ, організацій і громадян на водокористування.

Водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства.

Згідно зі ст. 6 Водного кодексу України, води (водні об'єкти) є виключно власністю Українського народу і надаються тільки у користування, яке може буди загальним або спеціальним.

Поняття спеціальне водокористування наведено у статті 48 Водного кодексу України. Так, спеціальне водокористування - це забір води з водних об'єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об'єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб.

При цьому, згідно із ст. 49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, який видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.

Обов'язки водокористувача регламентовані ст. 44 Водного кодексу України, серед яких є обов'язок: дотримувати встановлених нормативів гранично допустимого скидання забруднюючих речовин та встановлених лімітів забору води, лімітів використання води та лімітів скидання забруднюючих речовин, а також санітарних та інших вимог щодо впорядкування своєї території (п. 3 ч. 1 ст. 44); використовувати ефективні сучасні технічні засоби і технології для утримання своєї території в належному стані, а також здійснювати заходи щодо запобігання забрудненню водних об'єктів стічними (дощовими, сніговими) водами, що відводяться з неї (п. 4 ч. 1 ст. 44); утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання, прибережні захисні смуги, смуги відведення, берегові смуги водних шляхів, очисні та інші водогосподарські споруди та технічні пристрої (п. 6 ч. 1 ст. 44); здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу (п. 9 ч. 1 ст. 44).

За приписами ст. 110 Водного кодексу України порушення водного законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Забруднення та засміченні вод та недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування є самостійними порушеннями водного законодавства, відповідальність за які несуть винні особи (ч. 3 ст.110 Водного кодексу України).

Отже, здійснення водокористувачем водокористування без дозволу є порушенням його обов'язку, яке має наслідком застосування до винної особи відповідальності. Дії винної особи щодо водокористування без дозволу є самостійним складом правопорушення, об'єктом посягання якого є порушення порядку (публічного) доступу до водних ресурсів, це правопорушення не охоплюється таким правопорушенням як забруднення та засміченні вод, що характеризується самостійним об'єктом - відносини в сфері охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, відсутність забруднення відповідачем артезіанських свердловин не звільняє останнього від відповідальності за порушення правил спеціального водокористування

Відповідач позовні вимоги відхилив у повному обсязі, зазначивши, що позивач безпідставно провів розрахунок збитків відповідно до Методики, оскільки позивач не довів факту забруднення відповідачем артезіанських свердловин внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів (здійснення забору води без дозволу на спеціальне водокористування).

З метою реалізації Директиви 2006/11/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 15 лютого 2006 року про забруднення, спричинене деякими небезпечними речовинами, що скидаються до водного середовища Співтовариства, відповідно до Водного кодексу України та Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» була розроблена Методика розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, затверджена наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 20.07.2009 № 389 (далі - Методика).

Методика встановлює порядок визначення розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів, в тому числі у разі самовільного використання водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів (абзац четверний пункту 1.2 Методики).

Державні інспектори з дати встановлення факту порушення вимог законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів проводять збір і аналіз необхідних матеріалів і на підставі цієї Методики розраховують розмір відшкодування збитків.

За приписами п. 9.1 розділу ІХ Методики, розрахунок розміру відшкодування збитків, обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, здійснюється за формулою З сам = 5 х W х Тар (грн.),

де W - об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів, куб. м;

Тар - розмір, аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання води, встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення (для поверхневих, підземних, шахтних, кар'єрних та дренажних вод - грн/100 куб. м, води для потреб гідроенергетики та рибництва - грн/10000 куб. м, води, яка входить до складу напоїв, - грн/куб. м). Для води з лиманів Тар аналогічний ставці рентної плати за спеціальне використання поверхневих вод для показника «Інші водні об'єкти», встановленої статтею 255 Податкового кодексу України, на дату виявлення порушення.

Згідно з п. 9.2 розділу ІХ Методики, фактичний об'єм води, що використана самовільно без дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води)), у разі перевищення встановлених у дозволі на спеціальне водокористування лімітів визначається на основі даних: первинної документації, статистичної звітності, ліміту забору та використання води, індивідуальних норм водоспоживання та водовідведення або довідки фізичної особи - підприємця або юридичної особи за підписом керівництва, завіреної печаткою (за наявності).

Розрахунок, здійсненого позивачем, відповідає Методиці, і визначення об'єму води, що використана самовільно без дозволу на спеціальне водокористування, використані дані довідки підрозділу, відповідно до яких у період з 01.05.2013 по 01.06.2016 фактично забрано 793 211 м. куб. води. Розмір збитків становить 2 672 724,46 грн.

Обов'язок відповідача сплати заподіяні збитки не залежить від сплати ним податку за користування водою у 5-му розмірі, а тому ці доводи відповідача є не обґрунтованими. Зокрема, згідно з пунктом 6.1 статті 6 Податкового кодексу України, податком є обов'язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.

За підпунктом 9.1.6 пункту 9.1 статті 9 Податкового кодексу України до загальнодержавних податків належить рентна плата.

Згідно з підпунктом 255.11.13. пункту 255.11 статті 255 Податкового кодексу України, у разі перевищення водокористувачами встановленого річного ліміту використання води рентна плата обчислюється і сплачується у п'ятикратному розмірі виходячи з фактичних обсягів використаної води понад встановлений ліміт використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи рішення, суд зобов'язаний керуватись наданими сторонами доказами.

Позивач належним чином довів порушення його прав зі сторони відповідача.

Обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, належним чином доведені і відповідачем не спростовані, а тому позовні вимоги позивача до останнього підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача. Суд повертає позивачеві з Державного бюджету України 6 827,11 грн. зайво сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 129, 202, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, код 40075815) 2 672 724,46 грн. збитків, завданих державі внаслідок порушення вимог чинного природоохоронного законодавства на поточний розрахунковий рахунок 0007 в банк управління Державного казначейства в м. Києві, одержувач УДКСУ у Печерському районі ГУ ДКСУ у м. Києві, , банк одержувача: ГУДКСУ у м. Києві, код банку 820019, код бюджетної класифікації 24062100.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (вул. Тверська, 5, м. Київ, 03680, код 40075815) на користь Державної екологічної інспекції у м. Києві (вул. Набережно-Лугова, 4, м. Київ, 04071, код 37975277) 40 090,87 грн. судового збору.

Повернути Державній екологічній інспекції у м. Києві (вул. Набережно-Лугова, 4, м. Київ, 04071, код 37975277) з Державного бюджету України 6 827,11 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням № 235 від 13.12.2016.

Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення може бути в порядку, передбаченому підпункту 17.5 пункту 17 розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст рішення складено 16.05.2018.

Суддя С. А. Ковтун