КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа№ 915/320/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

без виклику представників сторін

розглянувши матеріали апеляційної скарги Фізичної особи - підприємця Салошина Олексія Володимировича

на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 (повний текст складено 06.10.2017) по справі №915/320/17 (суддя Грєхова О.А.)

за позовом Фізичної особи-підприємця Салошина Олексія Володимировича

до Вищого навчального закладу "Відкритий Міжнародний Університет Розвитку людини "Україна"

в особі Миколаївського міжрегіонального інституту розвитку людини Вищого навчального закладу "Відкритий Міжнародний Університет Розвитку людини "Україна"

про стягнення заборгованості у розмірі 57 665,10 грн за разовим договором №12 від 01.12.2016 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В., -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець Салошин Олексій Володимирович звернувся до суду з позовом до Миколаївського міжрегіонального інституту розвитку людини Вищого навчального закладу "Відкритий Міжнародний Університет Розвитку людини "Україна про стягнення заборгованості у розмірі 57665,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за Разовим договором №12 від 01.12.2016 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 по справі №915/320/17 в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий господарський суд виходив з того, що заявлена позивачем до стягнення сума наданих послуг в розмірі 30 540 грн. за надання послуг з охорони у січні 2017 року не базується на умовах укладеного між сторонами Договору та нормах чинного законодавства України, а відтак не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Фізична особа - підприємець Салошин Олексій Володимирович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що Договір №12 від 01.12.2016 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В. автоматично пролонговано до 01.02.2017, в зв'язку з чим, за доводами позивача, у відповідача виник обов'язок з оплати наданих ним у січні 2017 охоронних послуг. При цьому, наявними в матеріалах справи доказами підтверджено належне надання таких послуг, про що, зокрема свідчать листи відповідача та акт про відсутність охоронців.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Салошина Олексія Володимировича на рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017.

08 травня 2018 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу.

10 травня 2018 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів, від представника позивача надійшли письмові пояснення по справі.

За змістом ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи те, що ціна позову у вказаній справі становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з урахуванням обставин вказаної господарської справи, а також з огляду на відсутність клопотань учасників справи про розгляд справи з викликом осіб, виклик сторін (учасників справи) колегією суддів не здійснювався.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

01 грудня 2016 року між Фізичною особою-підприємцем Салошиним Олексієм Володимировичем (виконавець) та Миколаївським міжрегіональним інститутом розвитку людини вищого навчального закладу "Відкритий міжнародний університет розвитку людини "Україна" (замовник) укладено Разовий договір № 12 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В. (далі - Договір).

Відповідно до умов Договору, замовник доручає, а виконавець приймає на себе наступні зобов'язання:

- забезпечити охорону матеріальних цінностей, що знаходяться в приміщенні Інституту, розташованому за адресою: м. Миколаїв, вул. Військова, 22, силами виконавця;

- охорона об'єкта повинна здійснюватися за погодженням з замовником.

Згідно з п. 3.1 Договору вартість наданих послуг за місяць визначається на підставі складеного та погодженого сторонам Акту здачі-прийняття робіт (наданих послуг).

Пунктом 3.2 Договору за роботу в дні державних свят України та вихідні дні - оплата проводиться в подвійному розмірі.

Договір набуває чинності з 01.12.2016 і діє до 31.12.2016. Цей Договір - є разовим і діє до терміну зазначеного в п. 4.1 Договору без права пролонгації. Додаткові угоди або доповнення до Договору не допускаються (п. 4.1 та п. 4.2 Договору).

Згідно з п. 4.3 Договору у разі ненадходження від замовника за п'ятнадцять робочих днів до закінчення терміну зазначеного в п. 6.1 письмового повідомлення про припинення Договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на такий же період і на таких же умовах.

Як зазначає позивач, Разовий договір № 12 від 01.12.2016 пролонговано до 01.02.2017, однак відповідач в порушення укладеного між сторонами Договору, за отримані послуги не розрахувався, в зв'язку з чим виникла заборгованість.

У силу вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Приписами ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охоронну діяльність" передбачено, що суб'єкт охоронної діяльності надає послуги з охорони на підставі договору, укладеного із замовником у письмовій формі відповідно до законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України "Про охоронну діяльність" встановлено, зокрема, що охоронна діяльність - це надання послуг з охорони власності та громадян; об'єкт охорони - фізична особа та/або майно; суб'єкт охоронної діяльності - суб'єкт господарювання будь-якої форми власності, створений та зареєстрований на території України, що здійснює охоронну діяльність на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії; охорона майна - діяльність з організації та практичного здійснення заходів охорони, спрямованих на забезпечення недоторканності, цілісності визначених власником і належних йому будівель, споруд, територій, акваторій, транспортних засобів, валютних цінностей, цінних паперів та іншого рухомого і нерухомого майна, з метою запобігання та/або недопущення чи припинення протиправних дій щодо нього, для збереження його фізичного стану, припинення несанкціонованого власником доступу до нього та забезпечення здійснення власником цього майна всіх належних йому повноважень стосовно нього.

Частиною 1 ст. 7 Закону України "Про охоронну діяльність" унормовано, що ліцензування охоронних послуг здійснюється у порядку, визначеному Законом України "Про ліцензування певних видів господарської діяльності", з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України "Про охоронну діяльність" суб'єкт охоронної діяльності, на підставі отриманої у встановленому порядку ліцензії надає такі охоронні послуги: 1) охорона майна громадян; 2) охорона майна юридичних осіб; 3) охорона фізичних осіб.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 ЦК України).

Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, позивач в період з 01.12.2016 по 31.12.2016 надавав відповідачу послуги з охорони, передбачені умовами Договору.

Відповідач в свою чергу розрахувався за послуги надані відповідачем в зазначений період в повному обсязі, що підтверджується банківською випискою наявною в матеріалах справи.

Як зазначає апелянт та не заперечує відповідач ФОП Салошин О.В. надав відповідачу для підписання разовий договір №1 від 01.01.2017.

Листом від 11.07.2017 за № 1/25-1 відповідач зазначив, що розглянувши Разовий договір від 01.01.2017 № 1 на охорону об'єкта постами фізичної охорони та відповідні розрахунки, повідомив, що Миколаївський міжрегіональний інститут розвитку людини ВНЗ Університет "Україна" немає можливості сплачувати за охорону суму у розмірі 30,5 тис. грн. за місяць, у зв'язку з тим, що у кошторисі на 2016-2017 вартість послуги з охорони в такому розмірі не передбачена. Кошторисом закладу запланована місячна оплата вартості послуг охорони в розмірі 15 тис., в зв'язку з чим відповідач просив розглянути можливість вказаної кошторисної пропозиції.

Позивач, за результатами розгляду, надав відповідь № 12-01/17 від 12.01.2017, у якій зазначив, що вартість охорони у базовому (розрахунковому) місяці, без урахування індексації заробітної плати, податків з ФОП та інших витрат складатиме 14717,80 грн. (тільки заробітна плата охоронців за фактично відпрацьований час), при цьому будь-яке коригування часу або обсягу послуги, що надається, вплине на розрахунок вартості. Позивач також зазначив, що наданий відповідачу на підпис 28.12.2016 разовий договір про надання послуг з охорони, до теперішнього часу не розглянуто, не підписано, оплату, відповідно до п. 2.2.4 умов Договору, відповідачем не проведено, будь-яких додатків про уточнення (зміну) умов договору, відповідно до п. 4.5 Договору, на адресу позивача, крім вказаного листа, не надходило. Таким чином, позивач зазначив, що відповідачем фактично отримуються послуги з охорони, які до теперішнього часу не сплачені відповідно до наданого 28.12.2016 рахунку, що у подальшому може призвести до настання небажаних наслідків, передбачених п. 3.3 та п. 3.4 Договору.

Листом № 1/25-6 від 13.01.2017 відповідач зазначив, що згідно з п. 4.1 та 4.2 Разового договору № 12 від 01.12.2016 він дійсний до 31.12.2016 та є разовим без права пролонгації, в зв'язку з чим, Договір, на який посилається позивач, не є підписаним зі сторони Інституту, а отже неукладений, а посилання позивача на невиконання відповідачем умов Договору є помилковими. Враховуючи вищевикладене, відповідач просив припинити забезпечення охорони матеріальних цінностей, що знаходяться в приміщенні інституту, розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. 2-га Військова, 22.

Позивач, листом вих. № 16-01/17 від 16.01.2017 зазначив, що до теперішнього часу відповідачем фактично отримуються послуги з охорони, які передбачені умовами п. 4.3 Разового договору № 12 про охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В. від 01.12.2016. Позивач також зазначив, що наданий на підпис, 28.12.2016 Разовий договір № 1 про надання послуг з охорони, до теперішнього часу не розглянуто, не підписано, оплата відповідно до п. 2.2.4 умов договору не проведена, будь-яких додатків, уточнення або зміни до умов Договору, відповідно до п. 4.3 та п. 4.5 Договору, на адресу позивача не надходили.

Відповідач, Листом № 1/25-20 від 18.01.2017 повідомив, що посилання на те, що відповідач отримує послуги з охорони є помилковими, що підтверджується, зокрема відповідним актом від 16.01.2017, яким встановлено факт відсутності працівників позивача на посту охорони за адресою: м. Миколаїв. 2-га Військова, 22. Також, у додатках до зазначеного листа відповідач повернув позивачу Разовий договір від 01.01.2017 №1 на охорону об'єкту постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В., Акт здачі-прийняття робіт (наданих послуг) від 31.01.2017 та рахунок-фактуру № С-000001 від 05.01.2017.

27 січня 2017 року представник позивача надав відповідачу адвокатський запит, у якому просив надати Акт від 16.01.2017, яким встановлено відсутність охоронців на посту охорони за адресою: м. Миколаїв, вул. 2-Військова, 22, здійснити оплату фактично отриманих послуг з охорони об'єкту та підписати акт здачі-прийняття робіт (надання послуг).

У відповідь на зазначений адвокатський запит, відповідач у листі № 1/25-49 від 01.02.2017 зазначив, що відмовляється здійснити оплату, згідно з наданим рахунком-фактурою № С-00001 від 17.01.2017 та від підписання акту здачі-прийняття робіт № 00000/1 від 17.01.2017. Також зазначив, що враховуючи тривале співробітництво, пропонував розрахуватися за 15 днів 2017 року, виходячи з розрахунку вартості послуг, згідно з договором від 01.12.2016 № 12.

07 лютого 2017 року представник позивача надав відповідачу претензійний лист від 07.02.2017 у якому вимагав виконати у десятиденний термін з дня пред'явлення вимоги, зобов'язання за Договором № 12 від 01.12.2016 та сплатити заборгованість, яка виникла внаслідок його порушення в розмірі 48570,24 грн.

Відповідач у листі-відповіді № 1/25-81 від 20.02.2017 на претензійний лист зазначив, що дія договору від 01.12.2016 закінчилась 31.12.2016, згідно з п. 4.1 цього Договору, в зв'язку з чим посилання на дію пунктів договору від 01.12.2016 № 12 при визначенні зобов'язань, які нібито виникли у 2017 році, є помилковими. Враховуючи вищевикладене, відповідач відмовився від оплати суми у розмірі 48570,24 грн., як безпідставної, але враховуючи договірні стосунки, що тривають з 2013 року, пропонував розрахуватися за 15 днів 2017 року, виходячи з рахунку вартості послуг, згідно з договором від 01.12.2016 №12.

Згідно з ч. 1 ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно з п. 4.1. Разового договору № 12 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В. від 01.12.2016, визначено, що Договір набуває чинності з 01.12.2016 і діє до 31.12.2016.

В той же час, позивач просить стягнути заборгованість за послуги надані в січні 2017 року.

Згідно з ч. 1 ст. 188 Господарського кодексу України, ст.ст. 525, 651 Цивільного кодексу України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ст. 654 Цивільного кодексу України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Частинами 2-3 статті 188 Господарського кодексу України передбачено, що сторона договору, яка вважає за необхідне, зокрема, змінити договір, повинна надіслати пропозицію про це другій стороні, яка у двадцятиденний строк після одержання такої пропозиції повідомляє іншу сторону про результати її розгляду.

Так, у п. 4.3 Договору сторони погодили, що у разі ненадходження від замовника за п'ятнадцять робочих днів до закінчення терміну зазначеного в п. 6.1 письмового повідомлення про припинення Договору, він вважається продовженим (пролонгованим) на такий же період і на таких же умовах.

В той же час, пунктом 4.2 Договору визначено, що цей Договір є разовим і діє до терміну зазначеного в п. 4.1 без права пролонгації. Додаткові угоди до доповнення до Договору не допускаються.

Одночасно, пунктом 6.1 Договору, на який є посилання у п. 4.3 Договору зазначено про те, що режим і порядок роботи охорони встановлюється виконавцем за погодженням з замовником, а відтак це не може свідчити про автоматичну пролонгацію Договору.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом, сторонами не укладалось будь-яких змін до договору, в частині продовження строку дії Договору на січень 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що надання позивачем на підписання відповідачу разового договору №1 від 01.01.2017 не свідчить про автоматичне укладання такого договору або про пролонгацію Разового договору № 12 на охорону об'єкта постами фізичної охорони ФОП Салошин О.В. від 01.12.2016.

При цьому, з огляду на відсутність договірних відносин між сторонами з 2017 року, позивачем необґрунтовано ціну послуг з охорони, на підставі якої заявлено даний позов та погодження її з відповідачем.

В той же час, будь-яких доказів на підтвердження надання позивачем відповідачу послуг з охорони у січні 2017 року матеріли справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про відмову в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що місцевим господарським судом повно та об'єктивно з'ясовано обставини справи, що мають значення для справи, рішення суду прийнято відповідно до вимог матеріального та процесуального права, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Салошина Олексія Володимировича залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 по справі №915/320/17 без змін.

2.Матеріали справи №915/320/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

3.Поновити дію оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 02.10.2017 по справі №915/320/17.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17.05.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна