ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р.Справа № 922/643/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Светлічного Ю.В.

при секретарі судового засідання Шаповалові О.В.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ХіПП УКРАЇНА", м. Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан", м. Мерефа
про стягнення 30616,01 грн.
за участю представників сторін:

позивача - з'явився;

відповідача - з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХіПП УКРАЇНА", м. Київ (позивач) звернувся до господарського суду Харківської області із позовною заявою до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан", м. Мерефа, в якій позивач просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості у розмірі 10929,86 грн., пеню у розмірі 18593,17 грн. та штраф у розмірі 1092,98 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем договору №076 (О) від 13.04.2012р., що укладений між позивачем та відповідачем. Також, судові витрати позивач просить покласти на відповідача.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 20.03.2018р. судом прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі №922/643/18. Призначено розгляд справи в судовому засіданні на "16" квітня 2018 р. о (об) 10:00.

У судовому засіданні 16.04.2018р. розгляд справи було відкладено на 25.04.2018р. о 09:45, про що оголошено протокольну ухвалу, відповідач повідомлений про дату наступного судового засідання ухвалою про виклик.

Ухвалою господарського суду Харківської області від 25.04.2018р. розгляд справи №922/643/18 відкладено на "16" травня 2018 р. о 09:45.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, свого повноважного представника не направив, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення ухвали суду від 25.04.2018р. повноважному представнику відповідача 02.05.2018р. Також, судом двічі відкладався розгляд справи за клопотанням відповідача, проте відповідач відзив на позовну заяву протягом розгляду справи до суду не надав.

Відповідно до ч.1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутністю представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Між Товариством з обмеженою відповідальністю «ХіПП Україна» - (постачальником за договором та далі по тексту - позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Астан» (покупцем за договором далі по тексту - відповідач) 13 квітня 2012 року був укладений договір за № 076(0) (далі по тексту - договір).

У відповідності до п. 1.1. договору, позивач зобов'язується постачати відповідачу у власність продукцію дитячого харчування торгових марок «НІРР», «Веbivita» і товари дитячого призначення торгової марки «НІРР Ваbysanft» (далі gj ntrcne - продукція).

Відповідно до п. 1.3. договору, перехід права власності та ризиків до відповідача відбувається згідно п. 4.7. та 4.8. даного договору в момент передачі продукції відповідачу позивачем або автотранспортною організацією, уповноваженою позивачем для організації доставки відповідачу, а саме передача приймання партії продукції по кількості та якості здійснюється на основі видаткової накладної позивача на складі відповідача або на складі позивача за згодою сторін.

Відповідно до п. 2.1. договору, ціни на продукцію встановлюється в гривнях на основі поточного прайс-листа позивача, який діє на момент підтвердження замовлення.

Відповідно до п. 2.4. договору, відповідач оплачує позивачу за цінами, вказаними у видатковій накладній або рахунку-фактурі на кожну партію продукції.

Оплата кожної партії продукції повинна бути проведена в повному обсязі в термін, що не перевищує десяти календарних днів від дати поставки відповідної партії продукції. Підставою для оплати являється видаткова накладна або рахунок-фактура, отримані від продавця (п. 7.2. договору).

Оплата за товар здійснюються з відстрочкою 30 календарних днів (додаткова угода №1 до договору від 13.07.2012р.)

Також, у відповідності до розділів 5 та 6 договору, позивач зобов'язується постачати продукцію відповідно до затвердженого замовлення, а відповідач зобов'язується приймати його та оплачувати у відповідності до п. 7.2. договору.

Відповідно до п. 7.4. договору, зобов'язання відповідача перед позивачем по оплаті партії продукції вважається виконаним після зарахування грошових засобів на розрахунковий рахунок позивача.

Позивач свої зобов'язання за договором виконав та поставив відповідачу товар, відповідач товар прийняв, проте позивач зазначає, що товар повністю не оплачений та у відповідача наявна заборгованість, яка складає 10929,86 грн.

Позивач також, зазначає, що в порядку досудового врегулювання спору 01.08.2017р. звертався до відповідача із претензією про сплату заборгованості у розмірі 10929,86 грн., проте відповідач на претензію не відреагував та суму боргу не сплатив.

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку. Також, у зв'язку із несвоєчасною оплатою відповідачем товару позивачем нараховано пеню у розмірі 18593,17 грн. та штраф у розмірі 1092,98 грн.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським Кодексом України.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків. При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.

У відповідності зі статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) та статтею 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утримуватися від певних дій, а інший суб'єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконати її обов'язку.

Господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать (ст. 174 ГК України).

Відповідно до ст. 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 7 статті 179 ГК України, господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами у справі виникли зобов'язання, які за своєю правовою природою є правовідносинами, що випливають із договору поставки, згідно якого та в силу ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснюватись свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК України). Договір набирає чинності з моменту його укладення (ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення (ч. 1 ст. 251 ЦК України). Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Строк чинності договору обумовлює і строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору. Отже, оскільки строк договору як складова його змісту визначає період у часі, протягом якого можуть бути здійсненні сторонами права та виконані обов'язки, виконання їх свідчить про припинення зобов'язання за договором.

Відповідно до норм статті 632 Цивільного кодексу України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем на адресу позивача поставлений товар на загальну суму 10929,86 грн., що підтверджується видатковими накладними: №КХК00003914 від 10.02.2017р. на суму 39,58 грн.; №КХК00003916ВІД 10.02.2017р. на суму 1746,12 грн.; №КХК00003930 від 10.02.2017р. на суму 2084,04грн.; №КХК00003911 від 09.02.2017р. на суму 870,72грн.; №КХК00003913 від 09.02.2017р. на суму 643,56грн.; №КХК00003919 від 09.02.2017р. на суму 507,12 грн.; №КХК00003180 від 03.02.2017р. на суму 854,04 грн.; №КХК00003183 від 03.02.2017р. на суму 2624,10грн.; №КХК00003127 від 02.02.2017р. на суму 508,68 грн.; №КХК00003128 ВІД 02.02.2017р. на суму 1636,44 грн.

Відповідач вказаний товар отримав, що підтверджується підписами повноважних представників відповідача у вищезазначених видаткових накладних, проте не оплатив.

Також, позивач звертався до відповідача із претензією, яка залишилась без відповіді відповідача.

Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Приписами статей 73, 74, 76, 77, 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Зважаючи на встановлені факти, а також враховуючи те, що відповідач не надав суду доказів сплати заборгованості, яка за розрахунком позивача та наданими до суду видатковими накладними становить 10929,86 грн., суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача зазначеної заборгованості є обґрунтованими, підтверджуються наданими суду доказами та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 18593,17 грн. та штрафу у розмірі 1092,98 грн. суд зазначає наступне.

Ч.1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

За змістом ст. 217 Господарського кодексу України у сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції та адміністративно-господарські санкції.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобовязання встановлені статтею 611 Цивільного кодексу України. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору; сплата неустойки.

У відповідності до п. 8.2. договору, у випадку порушення терміну і повноти оплати за поставлену продукцію, покупець зобов'язаний сплатити продавцеві пеню у розмірі 0,5% від вартості неоплаченої в термін продукції за кожний день протермінування, а при протермінуванні сплати більш, ніж на 30 календарних днів додатково штраф у розмірі 10% від вартості неоплаченої в термін продукції.

Перевіривши нарахування штрафу суд приходить до висновку, що дане нарахування не суперечить вимогам чинного законодавства, інтересам сторін та підлягає задоволенню.

Відповідно до розрахунку позивача розмір пені, що нарахований по кожній видатковій накладній окремо за період в середньому 340 днів становить 18593,17 грн.

Згідно ч.1 та ч.3 ст.549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п.6 ст.232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Враховуючи вищевикладене та те, що відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" розмір пені не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ та те, що період нарахування становить 6 місяців, що не враховано позивачем при нарахуванні пені та приймаючи до уваги, що відповідач не виконав прийнятий на себе обов'язок по оплаті в термін, встановлений договором позовні вимоги в частині стягнення пені в сумі 1465,50грн. відповідають діючому законодавству України, та є такими, що підлягають задоволенню.

В решті частині задоволення позовних вимог в частині стягнення пені в розмірі 17127,67 грн. позовні вимоги є безпідставними, такими, що не відповідають діючому законодавству України, в зв'язку з чим не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати по оплаті судового збору покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір у розмірі 776,28 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 6, 8, 19, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 612, 712 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 73, 74, 76-79, 91, 129, 231, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Астан" (62472, Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, будинок 223, кімната 6-9, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХіПП УКРАЇНА" (03127, М.Київ, просп. Голосіївський, 100/2, ) заборгованість у розмірі 10929,86 грн., штраф у розмірі 1092,98 грн., пеню у розмірі 1465,50 грн. та судовий збір у розмірі 776,28 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

3. В частині позовних вимог щодо стягнення пені у розмірі 17127,67 грн. у задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Згідно зі ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області.

Повне рішення складено 16.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_1