РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

05.05.2018Справа № 910/1939/18

За позовомПублічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго»
до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»
простягнення 26024,59 грн

Суддя Смирнова Ю.М.

Без виклику учасників судового процесу

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 26024,59 грн вартості недостачі вантажу, мотивуючи свої вимоги тим, що внаслідок незабезпечення Публічним акціонерним товариством «Українська залізниця» збереження вантажу під час перевезення, утворилась недостача, про що складено комерційні акти №490000/210/180, №388103/156, №388103/148, №388103/147, №388103/149.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 за вказаним позовом відкрито провадження у справі № 910/1939/18; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановлено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив; попереджено відповідача, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України); встановлено строк для подання позивачем відповіді на відзив - протягом п'яти днів з дня отримання відзиву на позов.

27.03.2018 через службу діловодства господарського суду від відповідача в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшло клопотання про передачу справи № 910/1939/18 до Господарського суду Львівської області за підсудністю, посилаючись на те, що відповідачем у справі має бути регіональна філія ПАТ «Українська залізниця», зокрема, Львівська залізниця, оскільки станцією призначення для видачі вантажу є саме станція регіональної філії «Львівська залізниця», яка згідно з п. 2.8. Положення про регіональну філію «Львівська залізниця» ПАТ «Українська залізниця» наділена правом бути позивачем та відповідачем у судах.

Зазначене клопотання залишено судом без задоволення, оскільки згідно з ч. 1, ч.3 ст. 29 Господарського процесуального кодексу України право вибору між господарськими судами, яким підсудні справи у спорах, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, належить позивачу; такі позови можуть пред'являтися як за місцезнаходженням юридичної особи (що має місце в даному випадку), так і за місцезнаходженням філії чи представництва.

Відповідно, відсутні процесуальні підстави для передачі справи за підсудністю Господарського суду Львівської області.

Також 27.03.2018 через службу діловодства господарського суду від відповідача в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позовних вимог заперечує в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення; відсутність у комерційних актах відомостей щодо опису обставин про незбережене перевезення; недоведеність розміру збитків та причинного зв'язку між дією перевізника та втратою вантажу; недоведеність вини перевізника у діях, які призвели до втрати вантажу.

За приписами ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше.

Оскільки клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, у відповідності до ч. 5 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Товариством з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська» відповідно до залізничних накладних №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 здійснили відправлення вугілля зі станцій Кривий Торець, Новогродовка Донецької залізниці на станцію Бурштин Львівської залізниці одержувачу -ДТЕК Бурштинська ТЕС ПАТ «ДТЕК Західенерго».

Під час слідування вагону №61179818 на станції Красний Лиман Донецької залізниці складено комерційний акт №490000/210/180 від 06.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61179818 складає 1533 кг (з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083). Вартість недостачі в даному вагоні становить 3808,23 грн.

Під час слідування вагону №52965225 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/156 від 03.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52965225 складає 3327,5 кг (з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083). Вартість недостачі в даному вагоні становить 8330,93 грн.

Під час слідування вагону №61907366 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/148 від 01.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №61907366 складає 2315 кг (з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083). Вартість недостачі в даному вагоні становить 5854,87 грн.

Під час слідування вагону №64257876 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/147 від 01.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №64257876 складає 1598 кг (з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083). Вартість недостачі в даному вагоні становить 4041,50 грн.

Під час слідування вагону №52878014 на станції Бурштин Львівської залізниці складено комерційний акт №388103/149 від 01.06.2017, відповідно до якого недостача вугілля у вагоні №52878014 складає 1600 кг (з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083). Вартість недостачі в даному вагоні становить 3989,06 грн.

З пояснень позивача вбачається, що відповідач, як перевізник, належним чином не виконав зобов'язань щодо збереження вантажу під час перевезення, у зв'язку з чим зобов'язаний відшкодувати позивачу вартість недостачі вантажу в розмірі 26024,59 грн, заподіяні незбереженням прийнятого до перевезення вантажу згідно із залізничними накладними №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017.

Позивач також зауважив, що вживав заходи досудового врегулювання спору, направляючи претензії №3168/598 від 30.08.2017, №2909/451 від 30.08.2017, №2904/447 від 30.08.2017, №2903/446 від 30.08.2017, №2902/445 від 30.08.2017 з вимогами відшкодувати вартість недостачі вантажу.

Однак, відповідач листами №МЮ-40/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-39/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-38/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-37/2017-1 від 24.10.2017, №МЮ-36/2017-1 від 24.10.2017 відмовляв у задоволенні претензій, пояснюючи це тим, що ПАТ «ДТЕК Західенерго» не надало доказів на підтвердження сплати вартості втраченого залізницею вантажу продавцю.

За таких обставин, Публічне акціонерне товариство «ДТЕК Західенерго» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення 26024,59 грн вартості недостачі вантажу, у зв'язку з незбереженням вантажу під час перевезення.

Суд вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення перевізник зобов'язаний доставити довірений йому відправником вантаж в пункт призначення і видати його уповноваженій на отримання вантажу особі.

Згідно з ч. 2 ст. 924 Цивільного кодексу України перевізник відповідає за втрату, нестачу, псування або пошкодження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведе, що це сталося не з його вини.

Статтею 920 Цивільного кодексу України обумовлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про залізничний транспорт» залізниці повинні забезпечувати збереження вантажів на шляху слідування та на залізничних станціях.

Статтею 23 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що перевізники несуть відповідальність за зберігання вантажу з моменту його прийняття і до видачі одержувачу в межах, визначених Статутом залізниць України. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що за незбереження (втрату, нестачу, псування, пошкодження) прийнятого до перевезень вантажу перевізники несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача, псування, пошкодження виникли з незалежних від них причин.

Стаття 110 Статуту залізниць України передбачає, що залізниця несе відповідальність за збереження вантажу з часу його прийняття до перевезення і до моменту видачі одержувачу.

Згідно зі ст.113 Статуту залізниць України за незбереження прийнятого до перевезення вантажу залізниці несуть відповідальність у розмірі фактично заподіяної шкоди, якщо не доведуть, що втрата, нестача чи пошкодження виникли з не залежних від перевізника причин.

Статтею 623 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Положення ч. 2 ст. 623 Цивільного кодексу України кореспондує положенням ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, якщо кредитор пред'являє вимогу про відшкодування реальної шкоди та/або упущеної вигоди, він має надати докази наявності таких збитків (платіжні або інші документи, що підтверджують витрати, документи, що підтверджують наявність упущеної вигоди тощо).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Відповідач, заперечуючи проти позову, у поданому відзиві на позовну заяву, зазначає, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження сплати вартості вугілля, яке було прийнято залізницею до перевезення; відсутність у комерційних актах відомостей щодо опису обставин про незбережене перевезення; недоведеність розміру збитків та причинного зв'язку між дією перевізника та втратою вантажу; недоведеність вини перевізника у діях, які призвели до втрати вантажу.

Проте, господарський суд звертає увагу на те, що Статутом залізниць України не передбачено доведення наявності збитків у позивача за втрачений вантаж та надання доказів його сплати, відповідальність залізниці перед одержувачем настає лише за самий факт втрати вантажу у розмірі його вартості, що підтверджується довідкою (або іншим документом вантажовідправника) (ст. 115 Статуту залізниць України та п. 2.7. Роз'яснення Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225).

Згідно із ч. 5 ст. 307 Господарського кодексу України умови перевезення вантажів окремими видами транспорту, а також відповідальність суб'єктів господарювання за цими перевезеннями визначаються транспортними кодексами, транспортними статутами та іншими нормативно-правовими актами. Сторони можуть передбачити в договорі також інші умови перевезення, що не суперечать законодавству, та додаткову відповідальність за неналежне виконання договірних зобов'язань.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 Статуту залізниць України завантаження вантажів у вагони (контейнери), а також вивантаження з них здійснюється відправниками та одержувачами.

За змістом ст. 31 Статуту залізниць України залізниця зобов'язана подавати під завантаження справні, придатні для перевезення відповідного вантажу, очищені від залишків вантажу, сміття, реквізиту, а у необхідних випадках - продезінфіковані вагони та контейнери. Придатність рухомого складу для перевезення вантажу в комерційному відношенні визначається: вагонів - відправником, якщо завантаження здійснюється його засобами, або залізницею, якщо завантаження здійснюється засобами залізниці.

Згідно з ст. 32 Статуту залізниць України вантажі повинні завантажуватись без перевищення вантажопідйомності вагона (контейнера). Відправник зобов'язаний підготувати вантаж з урахуванням його схоронності під час транспортування і здійснювати навантаження з виконанням Технічних умов. Перелік вантажів, перевезення яких допускається на відкритому рухомому складі, встановлюється Правилами.

Положеннями п.п. 5, 6 Правил перевезення вантажів у вагонах відкритого типу, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 20.08.2001 № 542, встановлено, що перед навантаженням вантажів, які містять дрібні фракції, відправник зобов'язаний пересвідчитися, що перевезення у наданому вагоні не призведе до втрати вантажу. Якщо втрата можлива через конструктивні зазори, відправник зобов'язаний вжити додаткових заходів щодо їх ущільнення, для чого йому залізницею надається безоплатний час користування вагонами до 30 хвилин на всю одночасно подану групу вагонів. У разі навантаження у вагони відкритого типу вантажів, які містять дрібні фракції, відправник повинен вжити заходів щодо запобігання видуванню або просипанню дрібних часток вантажу під час перевезення, особливо у випадках навантаження вище рівня бортів вагона (із «шапкою»). Такі заходи розроблюються відправником окремо для кожного виду вантажу. Поверхня вантажу у всіх випадках розрівнюється і ущільнюється. Для розрівнювання і ущільнення вантажу відправник може використовувати механізовані установки та інші пристрої. З метою забезпечення збереженості всіх вантажів, що перевозяться у вагонах відкритого типу, на їх поверхню відправником наноситься захисне маркування або застосовується покриття плівкою (емульсією) чи інше закріплення верхнього шару вантажу.

Матеріалами справи підтверджується, що завантаження у вагони №61179818, №52965225, №61907366, №64257876, №52878014 було здійснено вантажовідправниками - Товариством з обмеженою відповідальністю «Донінтервугілля» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Центральна збагачувальна фабрика «Селидівська».

Слід зазначити, що п. 28 Правил приймання вантажів до перевезення, затверджених наказом Міністерства транспорту України 21.11.200 № 644, вантажі, завантажені відправниками у вагони відкритого типу (платформи, напіввагони тощо), приймаються залізницею до перевезення шляхом візуального огляду вагона, вантажу, його маркування (у т.ч. захисного) та кріплення у вагоні без перевірки маси та кількості вантажу.

Відповідно до ст. 24 Статуту залізниць України залізниця має право перевірити правильність відомостей про вантаж, зазначених відправником у накладній, на станції відправлення, під час перевезення та на станції призначення.

Приписами ч. 3 ст. 917 Цивільного кодексу України визначено право перевізника відмовитися від прийняття вантажу, що поданий у тарі та (або) упаковці, які не відповідають встановленим вимогам, а також у разі відсутності або неналежного маркування вантажу.

Судом встановлено, що вантаж був прийнятий залізницею до перевезення без зауважень, оскільки №50304799 від 03.06.2017, №50238955 від 31.05.2017, №50206523 від 29.05.2017, №50206135 від 29.05.2017 та №50204593 від 29.05.2017 таких відміток не містять.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про залізничний транспорт» обставини, які можуть служити підставою для матеріальної відповідальності перевізників вантажу засвідчуються актами; порядок і терміни складення актів визначаються Статутом залізниць України.

Статтею 129 Статуту залізниць України передбачено, що обставини, що можуть бути підставою для матеріальної відповідальності залізниці під час залізничного перевезення, засвідчуються комерційними актами або актами загальної форми, які складають станції залізниць; для засвідчення маси і кількості вантажу з даними, зазначеними у транспортних документах, складається комерційний акт.

Відповідно до ст. 130 Статуту залізниць України право на пред'явлення до залізниці претензій та позовів у разі недостачі, псування або пошкодження вантажу має одержувач - за умови пред'явлення накладної, комерційного акту і документа, що засвідчує кількість і вартість відправленого вантажу.

Факти нестачі за спірними перевезеннями підтверджені комерційними актами №490000/210/180, №388103/156, №388103/148, №388103/147, №388103/149, відповідно до яких, недостача вугілля у вагоні №61179818 складає 1533 кг; у вагоні №52965225 складає 3327,5 кг; у вагоні №61907366 складає 2315 кг; у вагоні №64257876 складає 1598 кг; у вагоні №52878014 складає 1600 кг, з урахуванням норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто для мінерального палива, яка складає 1 % маси, зазначеної в перевізних документах, встановленої п. 27 Правил видачі вантажів, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 21.11.2000 № 644, зареєстрованого в Мінюсті України 24.11.2000 за № 862/5083.

Отже, залізниця повинна відшкодувати збитки, завдані незбереженням вантажу під час його перевезення.

Статтею 115 Статуту залізниць України передбачено, що вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу.

На підтвердження вартості втраченого вантажу позивачем надано суду довідки №12-1280 від 15.08.2017 про вартість вугільної продукції, підписаної директором ТОВ «Донінтервугілля», вартість 1 тони вугільної продукції складає 2484,17 грн з ПДВ; №595 від 29.08.2017, №610 від 29.08.2017, №612 від 29.08.2017 та №611 від 29.08.2017 про вартість вугільної продукції, підписаної директором та головним бухгалтером ТОВ «ЦЗФ «Селидівська», вартість 1 тони вугільної продукції складає 2496,16 грн з ПДВ, 2529,10 грн з ПДВ, 2529,10 грн з ПДВ, 2493,16 грн з ПДВ, відповідно.

У пункті 2.7 роз'яснення президії Вищого господарського суду України від 29.05.2002 №04-5/601 зазначено, що згідно зі статтями 924 ЦК України, 314 ГК України і статтями 114 і 115 Статуту залізниця відповідає за незбереження прийнятого до перевезення вантажу у розмірі дійсної вартості втраченого вантажу чи в розмірі тієї суми, на яку було знижено його вартість. Вартість вантажу визначається на підставі загальної суми рахунка або іншого документа відправника, який підтверджує кількість і вартість відправленого вантажу, зокрема, договору або контракту купівлі-продажу, специфікації на вантаж, довідки відправника про кількість, ціну і вартість відправленого вантажу, підписаної головним (старшим) бухгалтером, копії податкової накладної. Вартість вантажу, що перевозиться з оголошеною вартістю, визначається у такому ж порядку (пункт 4 Правил перевезення вантажів з оголошеною вартістю).

Статут не передбачає обов'язкового додання до претензії або позову доказів сплати вантажоодержувачем або уповноваженою особою вартості вантажу.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві, про те, що розмір збитків доводиться тільки документами про оплату вантажу, оскільки положення ст. 115 Статуту залізниць України не визначають вичерпного переліку документів, якими може підтверджуватись вартість вантажу, а відтак такі обставини мають бути встановлені судом за допомогою належних та допустимих доказів, зокрема, на підставі довідок про вартість вугільної продукції, які складені відправником вантажу та підтверджують вартість відправленого вантажу.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 Статуту залізниць України недостача маси вантажу, за яку відшкодовуються збитки, в усіх випадках обчислюється з урахуванням граничного розходження визначення маси вантажу і природної втрати вантажу під час перевезення.

Згідно з п. «г» ст. 111 Статуту залізниць України залізниця звільняється від відповідальності за втрату, недостачу, псування або пошкодження вантажу у разі, коли недостача вантажу не перевищує норм природної втрати і граничного розходження визначення маси.

Згідно з пунктом 27 Правил видачі вантажу, затверджених наказом Міністерства транспорту України № 644 від 21.11.2000, вантаж вважається доставленим без утрати, якщо різниця між масою, вказаною в пункті відправлення в залізничній накладній, та масою, визначеною на станції призначення, не перевищує норми природної втрати і граничного розходження у визначенні маси нетто.

При видачі вантажів, маса яких унаслідок їх властивостей зменшується при перевезенні, норма недостачі (сума норми природної втрати та граничного розходження визначення маси нетто) становить: 1) 2 % маси, зазначеної в перевізних документах: вантажі рідкі або здані до перевезення в сирому (свіжому) або у вологому стані; руда марганцева і хромова; кварцити у подрібненому стані (фракції 0 - 6 мм); мідний купорос; хімічна сировина навалом; солі; фрукти свіжі; овочі свіжі; шкіра оброблена і мокросолона; тютюн; м'ясо свіже; 2) 1,5 % маси, зазначеної в перевізних документах: вугілля деревне; будівельні матеріали; кварцити в кусках; жири; риба солона; мінеральні добрива; 3) 1 % маси, зазначеної в перевізних документах: мінеральне паливо; кокс; руда залізна; вовна немита; мило; м'ясо морожене; птиця бита всяка; копченості м'ясні всякі; 4) 0,5 % маси всіх інших вантажів.

Норми недостачі або надлишку маси вантажів розраховуються:

- від маси брутто - для вантажів, які перевозяться в тарі й упаковці;

- від маси нетто - для вантажів, які перевозяться без тари й упаковки.

З урахуванням вищевикладеного, фактична нестача вантажу у вагоні №61179818 становить 3808,23 грн; у вагоні №52965225 становить 8330,93 грн; у вагоні №61907366 становить 5854,87 грн; у вагоні №64257876 становить 4041,50 грн; у вагоні №52878014 становить 3989,06 грн. Всього - 26024,59 грн.

Таким чином, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини втрати частини вантажу та враховуючи, що відповідачем не спростовано факту наявності в діях перевізника вини за незбереження прийнятого до перевезення вантажу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення суми збитків, які виникли у зв'язку з незбереженням вантажу при перевезенні, є обґрунтованими.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, в свою чергу, заперечення відповідача наведені у відзиві, повністю спростовуються встановленими фактичними обставинами справи.

За таких обставин, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з покладенням судового збору на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. ст. 129, 236 - 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, м. Київ, вулиця Тверська, будинок 5; ідентифікаційний код: 40075815) на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» (79026, місто Львів, вулиця Козельницька, будинок 15; ідентифікаційний код: 23269555) вартість недостачі вантажу в розмірі 26024 (двадцять шість тисяч двадцять чотири) грн 59 коп та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн 00 коп.

3. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Рішення, відповідно до ст.256 Господарського процесуального кодексу України та п.п. 17.5 п. 17 Розділу XI «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України, може бути оскаржено до Київського апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги через Господарський суд міста Києва протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено: 05.05.2018

Суддя Ю.М. Смирнова