ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" травня 2018 р. Справа № 922/406/18

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В. І. , суддя Слободін М.М.

при секретарі судового засідання Новіковій Ю.В.

за участю представників сторін:

позивача ОСОБА_1, за довіреністю від 01.05.2017 року б/н;

відповідача ОСОБА_2, за довіреністю від 28.12.2017 року №08-11/4002/2-17;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні ОСОБА_3 апеляційного господарського апеляційну скаргу ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків (вх. № 653Х/1-18)

на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18, постановлену у приміщенні господарського суду Харківської області (суддя Тацій О.В.), повний текст якої складено 26.03.2018р.

за позовом ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків

до відповідача ОСОБА_3 міської ради, м. Харків

про визнання незаконним та скасування розпорядження

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18 закрито провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України; судовий збір в сумі 1762,00 грн. (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.), сплачений за квитанцією № 5 від 22.02.2018 року на суму 162,00 грн. та дублікату квитанції № 0.0.909192215.1 від 05.12.2017 року на суму 1600,00 грн., повернуто позивачу ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку "Усадьба" (61002, м. Харків, вул. Потебні, буд. 4) із бюджету на підставі п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків з ухвалою суду першої інстанції не погодилось та звернулось до ОСОБА_3 апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18 та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує про наступне.

Рішення господарського суду Харківської області від 07.11.2017 року у справі №922/3153/17 не містить жодного підтвердження висновків суду щодо того, що предметом розгляду даної справи було саме розпорядження міського голови від 15.01.2007 року №53.

Натомість, у вказаному рішенні визначено, що позивач замість оскаржуваного акта надав інший розпорядчий акт - від 15.01.2007 року №53.

На думку апелянта, саме рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2017 року у справі №922/3153/17 встановлено, що розпорядчі акти не є тотожними, а наявність в матеріалах справи розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року №53 не свідчить про тотожність предмету позову, оскільки і в позовній заяві, і в рішенні був чітко визначений предмет оскарження розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року №53.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.04.2018р. суддею доповідачем по справі №922/406/18 визначено суддю Терещенко О.І. та сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.

Ухвалою ОСОБА_3 апеляційного господарського суду від 17.04.2018р. (колегія суддів у складі: головуючий суддя Терещенко О.І., суддя Сіверін В.І., суддя Слободін М.М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків на ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18; встановлено учасникам справи строк до 07.05.2018 року на протязі якого вони мають право подати відзив на апеляційну скаргу; призначено справу до розгляду на 15.05.2018 року; учасників справи у строк до 07.05.2018 року зобовязано надати суду апеляційної інстанції належним чином засвідчені копії розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року №53 Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно та розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року №53 Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

07.05.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін (вх.№3371), який долучений до матеріалів справи.

В обґрунтування своєї правової позиції відповідач зазначає про те, що місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про наявність такого, що набрало законної сили рішення господарського суду між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих самих підстав.

07.05.2018 року на адресу суду апеляційної інстанції від відповідача надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в копіях (вх.№3372), а саме: розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.0.2007 року №53, листа КП «ХМБТІ» від 26.10.2006 року, довідки управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ОСОБА_3 міської ради Харківської області від 21.08.2006 року, довідки інформації комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна ОСОБА_3 міської ради Харківської області від 21.11.2006 року, технічного паспорту на громадський будинок №4 по вулиці Потебні в місті Харкові, рішення ОСОБА_3 міської ради народних депутатів Харківської області від 28.09.1992 року, договору про передачу майна у повне господарське відання від 28.05.1997 року, які долучені до матеріалів справи.

У судовому засіданні 15.05.2018 року представник позивача підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив скасувати ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18 та передати справу на розгляд до суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні 15.05.2018 року проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржувану ухвалу місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Зважаючи на те, що в ході апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції було створено сторонам необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства зокрема, було надано достатньо часу та створено відповідні можливості для реалізації кожним учасником своїх процесуальних прав, передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів вважає за можливе закінчити розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Після ратифікації Верховною радою України Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, остання, відповідно до статті 9 Конституції України набула статусу частини національного законодавства.

З прийняттям у 2006 році Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Ryabykh v.Russia» від 24.07.2003 року, «Svitlana Naumenko v. Ukraine» від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.

Так, з матеріалів справи вбачається, що до господарського суду Харківської області 22.02.2018 року надійшла позовна заява ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку "Усадьба" до ОСОБА_3 міської ради, в якій позивач просив визнати поважним пропуск строку звернення до суду, поновити його та визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно", яким було оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі ОСОБА_3 міської ради на нежитлові приміщення 1 поверху № 14-16 загальною площею 30,9 кв. м. та місця спільного користування №17 площею 5,2 кв. м. в житловому будинку № 4, що розташований за адресою м. Харків, вул. Потебні.

Місцевий господарський суд, закриваючи провадження у справі №922/406/18 на підставі п. 3 ч. 1 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, виходив з того, що рішенням господарського суду Харківської області від 07.11.2017 року у справі № 922/3153/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку "Усадьба" до ОСОБА_3 міської ради про визнання незаконним та скасування розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно", яким було оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі ОСОБА_3 міської ради на нежитлові приміщення 1 поверху № 14-16 загальною площею 30,9 кв. м. та місця спільного користування №17 площею 5,2 кв. м. в житловому будинку № 4, що розташований за адресою м. Харків, вул. Потебні.

Господарський суд першої інстанції вказав, що фактично предметом розгляду справи №922/3153/17 було саме розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно", оскільки в матеріалах справи № 922/3153/17 міститься копія саме цього розпорядження від 15.01.2007 року.

Колегія суддів з такими висновками місцевого господарського суду не погоджується та зазначає наступне.

Так, при розгляді справи №922/3153/17 позивач просив визнати незаконним та скасувати розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно", яким було оформлено право комунальної власності територіальної громади м. Харкова в особі ОСОБА_3 міської ради на нежитлові приміщення 1 поверху № 14-16 загальною площею 30,9 кв. м. та місця спільного користування №17 площею 5,2 кв. м. в житловому будинку № 4, що розташований за адресою м. Харків, вул. Потебні.

Тобто, предметом оскарження у справі №922/3153/17 було розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно".

Отже, позивачем при розгляді справи №922/3153/17 був чітко визначений предмет спору розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно".

Однак, предметом розгляду справи №922/406/18 є розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно".

Таким чином, позовні вимоги у справі №922/3153/17 та у справі №922/406/18 не є тотожними, оскільки мають різний предмет оскарження, а наявність в матеріалах справи №922/3153/17 розпорядження від 15.01.2007 року не свідчить про наявність такого, що набрало законної сили рішення суду між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що залишилось поза увагою господарського суду першої інстанції.

Разом з тим, додане до позовної заяви під час розгляду справи №922/3153/17 розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2007 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно" також не може свідчити про зміну підстав та предмету позову, оскільки і в позовній заяві, і в рішенні господарського суду Харківської області від 07.11.2017 року у справі № 922/3153/17 був визначений предмет оскарження розпорядження ОСОБА_3 міського голови від 15.01.2017 року № 53 "Про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно".

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, суд встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною другою статті 175 цього Кодексу.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до ч. 3 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду із спору між тими самим сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у звязку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Європейський суд з прав людини у справі "Воловік проти України" (заява №15123/03), визначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою. Тому, судові акти щодо відмови у розгляді тощо, які є формалізованими, не відповідають самій меті розгляду на предмет прийнятності, та фактично позбавляють доступу до суду.

Отже, висновок місцевого господарського суду про закриття провадження у справі не відповідає принципам справедливого судового розгляду у контексті частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стаття 74 Господарського процесуального кодексу України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010р.)

Питання справедливості розгляду не обовязково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі Яременко проти України, no. 32092/02 від 12.06.2008р.)

Таким чином, доводи викладені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, у звязку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків слід задовольнити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що господарським судом першої інстанції, оскаржувана ухвала прийнята при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до господарського суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 255, 269, 270, 271, п. 6 ч.1 ст. 275, п. 1 ч.1 статті 280, 282 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 співвласників багатоквартирного будинку Усадьба, м. Харків задовольнити.

Ухвалу господарського суду Харківської області від 22.03.2018р. у справі №922/406/18 скасувати.

Справу передати на розгляд господарського суду Харківської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у строк протягом двадцяти днів з дня її проголошення, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16.05.2018 року.

Головуючий суддя Терещенко О.І.

Суддя Сіверін В. І.

Суддя Слободін М.М.