ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

16.05.2018 Справа № 920/169/18

м. Суми

Господарський суду Сумської області у складі:

судді Резніченко О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мудрицької С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю)

до відповідача фізичної особи-підприємця Шкриль Лариси Григорівни

про стягнення 300000 грн. ,

за участю представників сторін:

від позивача - Кучкова О.В., Рибницька І.О.,

від відповідача - Шкриль Л.Г., Петренко О.М.,

УСТАНОВИВ:

Позивач у березні 2018 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача 300000,00 грн. безпідставно отриманих коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач помилково перерахував відповідачу за платіжним дорученням грошові кошти із зазначенням в графі призначення платежу - оплата за надання юридичних послуг згідно договору без номеру від 14.01.2014. При цьому між позивачем та відповідачем такий договір не укладався, будь-які зобов'язання між сторонами взагалі відсутні. Незважаючи на вимогу позивача про повернення грошових коштів, відповідач відмовляється їх повернути. Тому позивач був змушений звернутися до суду із даним позовом.

Відповідач у відзиві на позовну заяву від 27.04.2018 позовні вимоги не визнає в повному обсязі з огляду на те, що між сторонами 14.01.2014 дійсно був укладений договір про надання юридичних послуг. На виконання умов вказаного договору відповідачем надавалися позивачу юридичні послуги та між сторонами були підписані у грудні 2014 року акти виконання робіт за договором.

Позивачем 23.03.2018 та 10.05.2018 подані до суду клопотання про залучення до матеріалів справи висновків судово-почеркознавчого дослідження та судової економічної експертизи по господарській справі № 927/138/17 в якості доказів. Порушення вимог ст. 80 ГПК України щодо подання доказів разом із позовною заявою, позивач обґрунтовує неможливістю їх подання у вказаний строк у зв'язку із тим, що на день звернення до суду висновки експертизи ще не були готові. Керуючись ст. 80 ГПК України суд вважає за можливе прийняти зазначені висновки в якості доказів до розгляду в межах даної справи.

15.05.2018 відповідач надав суду заперечення на пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив.

Відповідач надав в судове засідання оригінал договору від 14.01.2014 про надання юридичних послуг, який укладений між сторонами. Суд оглянув вищезазначений договір та повернув відповідачу.

16.05.2018 позивачем подано клопотання, в якому позивач просить суд постановити ухвалу про розгляд справи 920/169/18 за правилами загального позовного провадження.

В обгрунтування клопотання позивач зазначає, що вважає за необхідне подати клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи підпису, вчиненого на договорі від 14.01.2014 про надання юридичних послуг від імені позивача, а для проведення експертизи потрібен перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Суд дішов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 250 ГПК України, якщо суд вирішив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, але в подальшому за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи постановив ухвалу про розгляд справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи починається зі стадії відкриття провадження у справі.

Ухвалою від 27.03.2018 про відкриття провадження у справі було задоволено клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження є правом суду і застосовується судом за наявності для цього обгрунтованих підстав.

Суд дійшов висновку, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення спору по суті і відсутні обгрунтовані підстави для призначення справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

16.05.2018 позивачем подано клопотання про призначення по справі судової почеркознавчої експертизи, в якому позивач зазначає, що договір від 14.01.2014 про надання юридичних послуг від імені позивача підписаний не його керівником, а іншою особою. У зв'язку з чим позивач просить суд призначити судову почеркознавчу експертизу.

Суд дійшов висновку, що клопотання про призначення експертизи не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Враховуючи, що предметом доказування у даній справі є факт перерахування коштів та відстутність чи наявність правової підстави для такого перерахування коштів позивачем і отримання їх відповідачем, а питання, які ставить позивач перед експертом не входять до предмета доказування у даній справі, то суд не вбачає, що при вирішенні спору по суті виникли питання, які потребують спеціальних знань, а тому заява про призначення експертизи не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані сторонами докази на підтвердження обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

При прийнятті рішення по справі суд приймає до уваги наступне.

24.10.2016 позивач відповідно до платіжного доручення № 2392 перерахував відповідачу 300000,00 грн. При цьому у графі призначення платежу позивачем було визначено: оплата за надання юридичних послуг згідно договору без номеру від 14.01.2014.

Позивач заперечує факт укладення 14.01.2014 договору із відповідачем на надання юридичних послуг, в зв'язку із чим вважає, що кошти були перераховані помилково. Тому 23.02.2018 надіслав відповідачу лист № 212 із вимогою повернути на його рахунок 300000,00 грн. як безпідставно отримані кошти.

Обґрунтовуючи відсутність належним чином укладеного із відповідачем 14.01.2014 договору про надання юридичних послуг, позивач посилається на проведення внутрішнього службового розслідування, за результатами якого був складений акт № 3 від 05.03.2018. Відповідно до висновків комісії договір між сторонами не укладався, наявні акти виконання робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 не відносяться до жодного договору. Крім цього вказані акти підписані не директором позивача, а іншою неустановленою особою.

Позивачем був поданий до суду в якості доказу по справі висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018 актів виконаних робіт № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014, за результатами якого було встановлено, що підпис від імені керівника позивача - Марцинковського В.С. виконаний не ним, а іншою особою.

Також на підтвердження факту відсутності будь-яких зобов'язань позивача перед відповідачем за угодою від 14.01.2014 та наявності зобов'язань відповідача перед позивачем на загальну суму 1682000,00 грн. позивачем відповідно до ст. 101 ГПК України поданий висновок судової економічної експертизи № 820 від 08.05.2018 по господарській справі № 927/138/17.

Суд не може погодитися із позицією позивача щодо безпідставності перерахування коштів відповідачу та прийняти в якості належних та допустимих доказів подані позивачем висновки експертизи та інші письмові докази з огляду на наступне.

Правове регулювання набуття, збереження майна без достатньої правової підставі здійснюється главою 83 ЦК України. Так відповідно до ч.1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Зобов'язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави може мати місце лише за наявності в сукупності таких умов: наявність факту набуття або збереження майна, таке набуття або збереження повинно мати місце за рахунок іншої особи, відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи.

Тому суду необхідно встановити наявність або відсутність правової підстави для перерахування позивачем відповідачу грошових коштів, тобто встановити факт наявності або відсутності укладання між сторонами 14.01.2014 договору про надання юридичних послуг.

В якості єдиного письмового доказу на підтвердження своїх вимог щодо відсутності договору від 14.01.2014, позивач подає матеріали службового розслідування, проведеного на підприємстві.

Вказаний письмовий доказ не може бути прийнятий судом в якості належного та допустимого доказу на підтвердження факту відсутності укладання договору, так як службове розслідування проводилося в односторонньому порядку працівниками позивача та має значення лише для самого позивача.

Крім цього, безпосередньо у тексті позовної заяви позивач припускає можливість існування договору від 14.01.2014 (арк. справи 5, абз.4), але зазначає про відсутність будь-якої заборгованості за договором. Однак при визначенні правових підстав для застосування ст. 1212 ЦК України значення має лише відсутність правової підстави, а не ступінь виконання умов договору.

Заперечуючи проти позову, відповідач наполягає на укладенні 14.01.2014 договору між сторонами, та в якості письмового доказу подає суду копію вказаного договору та копії актів виконаних робіт за договором № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014. Також в судовому засідані судом було оглянуто оригінал договору від 14.01.2014 про надання юридичних послуг.

Крім цього відповідачем подана копія постанови Київського апеляційного господарського суду по справі № 927/987/17 від 22.02.2018 по справі за позовом ФОП Шкриль Л.Г. до ТОВ «Тріз ЛТД» про стягнення 529000,00 грн. Апеляційним судом в постанові зазначено; «Апеляційний суд не приймає доводи відповідача (ТОВ «Тріз ЛТД»), що платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016 відповідач переказав позивачу (ФОП Шкриль Л.Г.) грошові кошти у сумі 300000,00 грн. за надані позивачем послуги за договором від 30.12.2014, оскільки в призначенні платежу чітко вказано, що оплата за надання юридичних послуг здійснювалася згідно з договором без номеру від 14.01.2014, який також був укладений сторонами та залучений до матеріалів справи».

Відповідно до ч.4 ст.75 ГПК України обставини,встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд вважає, що подані відповідачем письмові доказі на підтвердження своїх заперечень щодо позову, є належними та допустимим та приймаються судом до уваги при прийнятті рішення по справі.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про підтвердження факту укладання між сторонами 14.01.2014 договору про надання юридичних послуг.

Щодо неприйняття судом в якості доказів поданих позивачем висновків судово-почеркознавчого дослідження та судової економічної експертизи по господарській справі № 927/138/17 суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 101 ГПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Згідно із ст.86 ГПК України такий висновок оцінюється судом за загальними правилами оцінки доказів з урахуванням принципу належності та допустимості доказів, та не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Висновок судово-почеркознавчого дослідження № 524/525 від 15.03.2018, зроблений за замовленням позивача, стосувався питання підписання актів виконаних робіт за договором про надання юридичних послуг № 1 від 04.12.2014, № 2 від 18.12.2014, № 3 від 23.12.2014, № 4 від 29.12.2014, № 5 від 29.12.2014 керівником позивача чи іншою особою. За результатами дослідження було встановлено, що вказані акти підписані не керівником позивача, а іншою особою.

Однак вказаний висновок не відповідає вимогам ст. 101 ГПК України, так як в ньому не зазначено, що він підготовлений для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Крім цього відповідно до ч.1 ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

З огляду на самостійно визначений позивачем предмет позову, предметом доказування по даній справі є встановлення наявності або відсутності правових підстав для перерахування позивачем відповідачу грошових коштів за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016. Тому питання належного виконання чи невиконання умов договору не є предметом дослідження у даному судовому процесі.

Висновок судової економічної експертизи № 820 від 08.05.2018 по господарській справі № 927/138/17 також зроблений за замовленням позивача. Однак він стосується іншої господарської справи та не може бути прийнятий в якості доказу по даній справі. Крім цього за результатами проведення дослідження було встановлено наявність дебіторської заборгованості відповідача перед позивачем в розмірі 1682000,00 грн., що також не є предметом доказування по справі.

У зв'язку із встановленням судом факту укладання між позивачем та відповідачем 14.01.2014 договору про надання юридичних послуг, суд приходить до висновку про наявність підстав для перерахування позивачем відповідачу 300000,00 грн. за платіжним дорученням № 2392 від 24.10.2016 та неможливості застосування до правовідносин ст. 1212 ЦК України. Тому відсутні підстави для захисту прав позивача шляхом задоволення поданого ним позову та у задоволенні позову відмовляється в повному обсязі.

Відповідно до ст. 129 ГПК України при відмові у позові судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241, 256 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити повністю.

2. В задоволенні клопотанння від 16.05.2018 Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) про призначення судової експертизи- відмовити.

3. В задоволенні клопотанння від 16.05.2018 Товариства реалізації інженерних задач «ТРІЗ» ЛТД (Товариство з обмеженою відповідальністю) про розгляд справи в порядку загального позовного провадження - відмовити.

4. Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.05.2018.

Суддя О.Ю. Резніченко