КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" травня 2018 р. Справа№ 910/19047/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Жук Г.А.

суддів: Дикунської С.Я.

Мальченко А.О.

за участю секретаря судового засідання Костяк В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу б/н від 13.03.2018 (вх. №09.1-04.1/1805/18 від 27.03.2018) Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018

у справі №910/19047/17 (суддя - Мельник В.І.)

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн»

до Товариство з обмеженою відповідальністю «НДЦ «Нафтохім»

про визнання права власності на частку в статутному капіталі та зобов'язання вчинити дії

за участю представників учасників справи:

від позивача - Розваляєва Т.С., довіреність № б/н від 20.02.18

від відповідача - Старовойтова Д.А. ордер серія КС №326069 від 10.04.18

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Арт Капітал Едюкейшн" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "НДЦ "Нафтохім" про визнання права власності на частку в статутному капіталі та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем заперечується право власності позивача на частку у статутному капіталі ТОВ «НДЦ «Нафтохім», яке набуде ним на підставі договорів дарування. У зв'язку з цим, просить суд зобов'язати товариство подати до державного реєстратора нову редакцію статуту зі зміною складу учасників товариства, зокрема, з включенням позивача до його складу.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 (повний текст рішення складено 21.02.2018) у задоволенні позову відмовлено повністю.

Приймаючи рішення у даній справі, місцевий господарський суд з посиланням на приписи ст. ст. 116, 147, 717 ЦК України та ст. 53 Закону України «Про господарські товариства», дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - ТОВ «Арт Капітал Едюкейшн», 13.03.2018 подав апеляційну скаргу б/н від 13.03.2018 (вх. №09.1-04.1/1805/18 від 27.03.2018), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 у справі №910/19047/17 повністю та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що було прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Зокрема, сторона наполягає на тому, що умовами договорів дарування не визначено будь-яких особливостей переходу права власності на частку у статутному капіталі відповідача, а тому вона набута позивачем з моменту укладення правочинів. Також, позивач зазначає, що звернення відповідача з позовом про визнання договорів дарування удаваними виключає необхідність доведення позивачем факту порушення його права.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 у справі № 910/19047/17 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Жук Г.А., судді: Мальченко А.О., Дикунська С.Я., відкрито апеляційне провадження.

В порядку підготовки справи до розгляду відповідачу був наданий строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також заяв, клопотань, тощо згідно приписів ст. 267 ГПК України.

18.04.2018 до Київського апеляційного господарського суду від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «НДЦ «Нафтохім» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 19.04.2018 справу призначено до розгляду на 07.05.2018.

В судовому засіданні 07.05.2018 оголошено перерву до 16.05.2018 на стадії судових дебатів.

16.05.2018 через канцелярію Київського апеляційного господарського суду від позивача надійшло клопотання про залучення додаткових документів, зокрема, додаткових угод до договорів дарування частки в статутному капіталі, згідно яких було внесено зміни до п. 2.1. ст. 2 та п. 3.2 ст. 3 договорів дарування. В обґрунтування підстав неможливості їх подання в суді першої інстанції сторона вказує на те, що попередній директор товариства, який був звільнений з посади за неналежне виконання своїх обов'язків, з невідомих причин не передав юристам у даній справі вказаних правочинів.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Крім того, згідно ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Розглянувши дане клопотання, суд апеляційної інстанції залишає його без задоволення, оскільки наведені в його обґрунтування підстави неможливості подання додаткових доказів в суді першої інстанції не можуть бути такими, що об'єктивно перешкоджали заявнику вчиняти відповідні процесуальні дії з огляду на факт зміни керівництва товариства ще в січні 2018, в той час коли, оскаржуване рішення прийнято 16.02.2018. Відтак, справа підлягає розгляду за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник позивача в судовому засіданні 16.05.2018 вимоги апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити, а оскаржуване рішення - скасувати.

Представник відповідача заперечила проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві та просила оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення присутніх представників учасників справи, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

02.08.2017 року між ОСОБА_5, як дарувальником, та ТОВ «АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙПІН» (позивач у даній справі), як обдаровуваним, було укладено Договір дарування частки в статутному капіталі, за яким дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдарований приймає частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний центр «НАФТОХІМ» (відповідач у справі), що становить 3,0 % статутного капіталу підприємства (а.с.119 том І).

07.09.2017 року між ОСОБА_6, як дарувальником, та ТОВ «АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙПІН» (позивач у справі), як обдаровуваним, було укладено Договір дарування частки в статутному капіталі, за яким дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному, а обдаровуваний приймає частку у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний центр «НАФТОХІМ» (відповідач у справі), що становить 2,34 % статутного капіталу підприємства (а.с. 120 том І).

12.09.2017 року між ОСОБА_7, як дарувальником, та ТОВ «АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙПІН» (позивач у справі), як обдаровуваним, було укладено Договір дарування частки в статутному капіталі, за яким дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний центр «НАФТОХІМ» (відповідач у справі), що становить 2,34 % статутного капіталу підприємства (а.с. 121 том І).

21.09.2017 року між ОСОБА_8, як дарувальником, та TOB «АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙШН» (позивач у справі), як обдаровуваним, було укладено Договір дарування частки в статутному капіталі, за яким дарувальник передає безоплатно у власність обдаровуваному частку у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-дослідний центр «НАФТОХІМ», що становить 1,17 % статутного капіталу підприємства (а.с. 122 том І).

Позивач з листом № 27/09 від 27.09.2017 звернувся до ТОВ «НДЦ «Нафтохім», в якому повідомив відповідача про відчуження окремими учасниками товариства на його користь частки у статутному капіталі у розмірі 8,85 %. У зв'язку з цим, просив провести загальні збори товариства для затвердження нової редакції Статуту ТОВ «НДЦ «Нафтохім» та внесення відповідних змін до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вказаний лист-вимога, за твердженнями позивача, був залишений без виконання відповідачем.

Відповідач, за доводами позивача, ухиляється від подачі до реєстратора статуту товариства в новій редакції щодо зміни складу учасників товариства, ТОВ «АРТ КАПІТАЛ ЕДЮКЕЙПІН» подано даний позов, оскільки наведені обставини порушують його корпоративні права, набуті згідно договорів дарування.

Згідно з ч. 1 ст. 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.

Товариством з обмеженою відповідальністю, у відповідності до ч. 1 ст. 140 ЦК України, є засноване одним або кількома особами товариство, статутний капітал якого поділений на частки, розмір яких встановлюється статутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 ГК України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно зі ст. 116 ЦК України учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); вийти у встановленому порядку з товариства; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом;одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом.

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Науково-дослідний центр «НАФТОХІМ» створене його учасниками шляхом реорганізації закритого акціонерного товариства Науково-дослідного центру «Нафтохім».

У відповідності до положень п. 3.1., п. 6.3 Статуту, в редакції зареєстрованих 30.04.2015 змін, засновниками товариства є: ОСОБА_9, яка володіє 3,044 % Статутного капіталу товариства; ОСОБА_8, яка володіє 1,171% Статутного капіталу товариства; ОСОБА_5, яка володіє 3,513 % Статутного капіталу товариства; ОСОБА_6, яка володіє 2,342 % Статутного капіталу товариства; ОСОБА_7, який володіє 2,342 % Статутного капіталу товариства; ОСОБА_10, яка володіє 53,864 % Статутного капіталу товариства; ОСОБА_11, який володіє 33,724 % Статутного капіталу товариства (а.с. 94-109 том І).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 147 ЦК України, яка кореспондується з приписами ч. ч. 1, 2 ст. 53 Закону України «Про господарські товариства» (в редакції на час укладення договорів дарування), учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

Як встановлено судом апеляційної інстанції положення Статуту ТОВ «НДЦ «Нафтохім» щодо відчуження частки по суті дублюють зміст законодавчих норм.

Так, згідно пунктів 6.4 - 6.7 Статуту відповідача учасник Товариства має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) одному чи кільком учасникам цього товариства або третім особам. Учасники Товариства користуються переважним правом придбання частки (її частини) учасника, який її відступив, пропорційно до розмірів її часток у Статутному капіталі товариства або в іншому погодженому між ними розмірі. Частка учасника Товариства може бути відчужена до її повної сплати лише у тій частині, в якій її сплачено. При передачі частки (її частини) третій особі відбувається одночасний перехід до неї всіх прав та обов'язків, що належить учаснику, який відступив її повністю або частково.

При цьому, судова колегія зазначає, що Закон України «Про господарські товариства» не пов'язує момент виникнення права на частку у Товаристві з обмеженою відповідальністю з моментом державної реєстрації відповідних змін у складі учасників товариства. Згідно з положеннями ст. 7 названого Закону України «Про господарські товариства» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) товариство зобов'язане протягом трьох робочих днів з дати прийняття рішення про внесення змін до установчих документів повідомити орган, що провів реєстрацію, для внесення необхідних змін до державного реєстру (аналогічна правова позиція викладена в п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25.02.2016).

Як на підставу набуття права власності на частку в статутному капіталі товариства позивач посилається на укладення з фізичними особами - учасниками товариства договорів дарування.

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Разом з цим, у відповідності до ч. 1 ст. 363 ЦК України частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов'язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).

Як вірно встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, сторонами договорів дарування в його п. 3.2 (вказані пункти договорів є ідентичними за виключенням суми штрафу) узгоджено, що остаточним прийняттям обдарованим дарунку є прийняття документів, які посвідчують право власності на дарунок та підтверджують проведення реєстраційної дії щодо внесення обдарованого до складу учасників підприємства. У випадку, якщо не з вини обдарованого, підприємством не буде проведено реєстраційні дії щодо внесення обдарованого до складу учасників підприємства протягом трьох місяців з дня укладення цього Договору, дарунок вважається не прийнятим обдарованим. У цьому випадку обдарований має право відмовитись від дарунку та стягнути з дарувальника штрафні санкції.

Згідно з п. 2.1 договорів дарування (вказані пункти договорів є ідентичними за змістом) дарунок вважається прийнятим обдаровуваним після укладення цього договору, підписання дарувальником заяви про передачу (уступку) належної частки в статутному капіталі підприємства та проведення реєстраційних дій щодо внесення обдаровуваного до складу учасників підприємства.

Аналіз вищенаведених норм права та встановлених у даній справі обставин дає підстави для висновку, що укладаючи вищенаведені договори дарування сторони правочину фактично визначили порядок набуття права власності на частку в статутному капіталі ТОВ «НДЦ «Нафтохім» - з моменту проведення реєстраційної дії. При цьому, наслідком відмови в проведенні підприємством реєстраційних дій впродовж трьох місяців є те, що дарунок вважається не прийнятим обдарованим. Тобто, прийняття обдаровуваним подарунку згідно вищенаведеної умови правочину є проведення реєстраційної дії, яка є відкладальною обставиною в розумінні приписів ч. 1 ст. 212 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги і доповнень до неї про те, що вказані умови договорів не визначають ніяких особливостей щодо моменту переходу права власності частки спростовується змістом умов п. 2,1, п. 3.2 договорів дарування та вищевикладеними висновками суду. А тому, вони не приймаються як підстава для скасування оскаржуваного рішення.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про існування іншої редакції п. 3.2 договорів дарування, оскільки представлені в апеляційній інстанції Додаткові угоди до договорів дарування датовані датою укладення договорів, відтак повинні були бути надані суду першої інстанції разом з договорами дарування. Однак Додаткові угоди надані апелянтом після дослідження та аналізу судом умов договору (саме п. 3.2) в попередньому судовому засіданні апеляційної інстанції.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що додаткові угоди не були предметом дослідження в межах іншої справи (№ 910/19473/17), хоча підставою визнання правочинів удаваним був саме зміст п. 3.2 договорів.

Оскільки реєстраційні дії щодо внесення змін до складу учасників товариства шляхом включення позивача впродовж трьох місяців з дня укладення договору дарування не вчинено, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду, що дарунок є таким, що на момент прийняття рішення не прийнятий обдаровуваним.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що конституційний принцип доступності правосуддя реалізується через приписи ст. 4 ГПК України, у відповідності до якої право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Отже, до господарського суду вправі звернутися особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, при цьому має бути визначено які права позивача порушені відповідачем та якими законодавчими актами передбачено право позивача на звернення із заявленим позовом.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р. поняття "охоронюваний законом інтерес" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмету і підстави позову. Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Підстава позову - це факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

В силу наведених законодавчих норм, завданням суду при здійсненні правосуддя є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави, відтак, встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому, вказана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, апеляційна інстанція зауважує, що право участі у Товаристві з обмеженою відповідальністю є особистим немайновим правом, а отже, автоматичного набуття статусу учасника товариства у зв'язку з набуттям третьою особою права власності на частку в статутному капіталі не відбувається.

Право безпосередньої участі у Товаристві з обмеженою відповідальністю третя особа набуває тільки з моменту вступу до товариства, що має бути підтверджено відповідним рішенням загальних зборів учасників товариства (аналогічна правова позиція викладена в п. 2.6 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25.02.2016).

Матеріалами справи підтверджується, що позивач дійсно направив відповідачу Лист-вимогу № 27-09 від 27.09.2017, яким повідомив про набуття останнім частки у статутному капіталі ТОВ «НДЦ «Нафтохім» в розмірі 8,85% з пропозицією провести загальні збори товариства для затвердження нової редакції Статуту товариства та внесення відповідних змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, здійснення перерозподілу часток та затвердження нової редакції Статуту. Однак, відомості про укладення договорів дарування лист не містить та такі не були долучені до нього. Згідно наявного в матеріалах справи повідомлення про доставку кореспонденції (а.с. 18 том І) даний лист отриманий відповідачем 28.09.2017.

Відповідачем у відповідь на Лист-вимогу № 27-09 від 27.09.2017 повідомлено позивача про відсутність у ТОВ «НДЦ «Нафтохім» будь-якої інформації щодо відчуження часток учасниками у статутному капіталі товариства. Також, відповідач вказав про необхідність з'ясування всіх обставин даного питання та отримання відповідних документів, пов'язаних зі зміною складу учасників товариства (Лист № 153-В від 02.10.2017, а.с. 131 том І). Питання щодо проведення загальних зборів відкладено до встановлення обставин відчуження учасниками товариства часток. Вказаний лист № 153-В від 02.10.2017 надісланий позивачу, що підтверджується фіскальним чеком ПАТ «Укрпошта» № 4991 від 02.10.2017 (а.с. 131 том І).

Таким чином, підставою для залишення без задоволення Листа-вимоги позивача стало неподання останнім підтверджуючих документів набуття права власності на частки в статутному капіталі - договорів дарування, заяв учасників про відчуження частки, тощо.

Наведені обставини спростовують твердження апелянта про те, що підставою звернення з даним позовом є невизнання відповідачем права власності на частку в статутному капіталі товариства у зв'язку з ухиленням останнього від проведення загальних зборів. Поряд з цим, зі змісту листа-вимоги № 27-09 від 27.09.2017 вбачається, що позивачем вимога про вступ до складу учасників товариства не ставилась, а тому твердження сторони про ухилення відповідача від дій щодо його включення до складу товариства є необґрунтованими. Рішення про відмову позивачу у включенні його до складу учасників ТОВ «НДЦ «Нафтохім» не приймалось.

Доводи апеляційної скарги про те, що у зв'язку із зверненням відповідача з позовом про визнання договорів дарування удаваними виключає необхідність доведення позивачем факту порушення його права не приймаються до уваги, оскільки звернення до суду з позовом є правом особи, яким вона розпоряджається на власний розсуд. А звернення відповідача з вищенаведеною позовною заявою не може нівелювати загальні принципи господарського процесуального закону.

Крім того, відповідно до ст. 98 ЦК України, яка кореспондується зі ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» (у відповідній редакції), загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що передані загальними зборами до компетенції виконавчого органу.

За змістом приписів ст. 145 ЦК України, ст. 41, 59 Закону, до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю, зокрема, належить внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу.

У відповідності до наданих Пленумом Верховного Суду України роз'яснень в п.16 постанови «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» cуди не вправі вносити зміни до статуту товариства у зв'язку з тим, що це належить до виключної компетенції загальних зборів товариства.

Крім того, згідно п. 2.10 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» № 4 від 25.02.2016 господарським судом роз'яснено, що у разі коли законом передбачено прийняття рішення з того чи іншого питання виключно загальними зборами, ці повноваження не можуть відповідно до статуту юридичної особи бути надані або делеговані іншим органам цієї особи. Господарські суди також не можуть приймати рішення з питань, віднесених до виключної компетенції загальних зборів, у тому числі про внесення змін до установчих документів юридичної особи, включення особи до складу наглядової ради юридичної особи тощо.

Оскільки рішення про внесення змін до статуту товариства загальними зборами не приймалось, позовна вимога про зобов'язання ТОВ «НДЦ «Нафтохім» подати реєстратору статут в новій редакції зі зміною складу учасників товариства не може бути задоволена судом з огляду на те, що останній не вправі підміняти вищий орган управління товариства і втручатись у його господарську діяльність. Наведене є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів Київського апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено усі обставини справи та надана їм вірна правова оцінка, викладені в оскаржуваному рішенні висновки відповідають фактичним обставинам справи, не суперечать чинному законодавству, а відтак відсутні підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 в розумінні приписів ст. 277 ГПК України.

Судові витрати в порядку ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта (позивача у даній справі).

Керуючись ст. ст. 129, 253-254, 269, п.1 ч.1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Арт Капітал Едюкейшн» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 у справі № 910/19047/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2018 у справі №910/19047/17 залишити без змін.

3. Справу №910/19047/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Сторони мають право оскаржити постанову в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 20 днів, відповідно до ст. ст. 286-291 ГПК України.

Головуючий суддя Г.А. Жук

Судді С.Я. Дикунська

А.О. Мальченко

Повний текст постанови складено 17.05.2018