ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

27 квітня 2018 р. Справа № 903/3/18

Господарський суд Волинської області у складі судді Слободян О.Г.,

за участю секретаря судового засідання Лівандовського Т.Г.,

представника позивача: ОСОБА_1,

представника відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Крихівецької сільської ради

до відповідача: приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0901"

про стягнення 940797грн. 73коп.

встановив: позивач- Крихівецька сільська рада звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача - ПрАТ "Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0901" 940797,73грн., в тому числі 749857,78грн. збитків, спричинених невиконанням умов договору №30 від 28.12.2015р., 179175,60грн. збитків, повязаних з несплатою пайового внеску на розвиток села за здачу в експлуатацію вбудовано-прибудованих приміщень площею 102,8 кв.м та приміщень майстерень площею 203,9 кв.м, які не були включені в договір №30 від 28.12.2015р. та 11764,35грн. пені, повязаної з несвоєчасною сплатою 20% від пайової участі впродовж 30 днів з часу укладення договору №30 від 28.12.2015р. Також просить стягнути з відповідача судові витрати.

Позов обґрунтований неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов'язань згідно договору №30 від 28.12.2015р. про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крихівці.

Ухвалою суду від 05.01.2018р. відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження.

31.01.2018р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву (вх.№01-55/1087/18), в якому відповідач просив суд застосувати строк позовної давності до стягнення неустойки (пені) та відмовити в задоволенні позову.

При цьому зазначив, що згідно п. 1.7 Договору, залишкова сума попереднього пайового внеску, із врахуванням остаточного пайового внеску, сплачуються замовником до введення обєкта будівництва в експлуатацію.

Як вбачається із Декларації про готовність до експлуатації обєкта, обєкт будівництва - житлові будинки з приміщеннями громадського призначення секція 2(ІV) пусковий комплекс на вул. Гетьмана Мазепи 175 (проектна Виноградна) м. Івано-Франківськ введений в експлуатацію 18.12.2015р.

Таким чином, Договір №30 від 28.12.2015р. про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури с. Крихівці, було укладено після введення обєкта будівництва в експлуатацію, а тому виконання п. 1.7 даного Договору щодо сплати залишкової суми попереднього пайового внеску, із врахуванням остаточного пайового внеску, до введення обєкта будівництва в експлуатацію не можливе. А тому строк виконання даного зобовязання на даний момент вважається невизначеним.

Крім того, вважає, що встановлення в договорі зобовязання щодо одночасної сплати трьох процентів річних від суми заборгованості та пені у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, за кожен день прострочення платежу, суперечить ст. 625 ЦК України, адже ці два зобовязання мають однакову правову природу, що за визначенням статті 549 ЦК відповідає поняттю «пеня».

Зазначає, що з огляду на те, що нарахування господарських штрафних санкцій припиняється через шість місяців від дня, коли зобовязання мало бути виконано, строк позовної давності спливає через рік від дня, за який нараховано санкцію. Положення статті 266, частини другої статті 258 ЦК про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою, до господарських санкцій не застосовується.

Таким чином, оскільки договір №30 укладено 28.12.15р., обєкт будівництва зданий в експлуатацію 18.12.15р., позивачем пропущено строк позовної давності щодо предявлення вимог про стягнення штрафних санкцій.

22.02.2018р.р. на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив відповідача (вх.№01-55/2006/18), в якій він зазначив, що відповідач порушив вимоги ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності та інтереси села Крихівці. Тому, з метою захисту своїх порушених прав Крихівецька сільська рада звернулася до суду з вимогою про відшкодування завданих селу збитків, які полягають у несплаті відповідачем грошових коштів на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села у встановленому чинним законодавством України порядку та розмірі. Вважає, що у суду є достатньо правових підстав для задоволення позову у даній справі.

16.03.2018р. на адресу суду надійшло заперечення на відзив відповідача (вх.№01-55/2784/18), в якому позивач не погоджується з позицією відповідача та вважає її хибною з огляду на те, що заборгованість по сплаті основного боргу за договором № 30 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно- транспортної та соціальної інфраструктури села Крихівці, у розмірі 456037,41 є не погашеною та підлягає до сплати відповідачем. Позовна давність до вимог про стягнення збитків з відповідача не пропущена та не підлягає застосуванню, у зв'язку з тим, що позивач дізнався про порушення його прав лише в квітні 2017р. Позовна давність щодо стягнення з відповідача збитків пов'язаних з невиконанням основного зобов'язання також не підлягає застосуванню у зв'язку з тим, що згідно ст. 257 ЦК України вона становить три роки. Зазначив, що сторони при укладенні даного договору діяли добровільно, без будь-якого примусу погодились із викладеними у ньому умовами, договір є чинним і не оскаржений жодною зі сторін, стягнення з відповідача штрафних санкцій, які ним передбачені є правомірним та відповідає вимогам чинного законодавства України.

У запереченні на відповідь (заперечення) на відзив, що надійшло до суду 03.04.2018р. вх.№01-55/3358/18, відповідач вказує, що укладеним договором №30 від 28.12.2015р. не передбачено обовязку відповідача повідомляти позивача про дату введення обєкта будівництва в експлуатацію. Крихівецька сільська рада жодного разу не зверталася до ПрАТ «Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0109» за наданням такої інформації, що свідчить про обізнаність із вказаними обставинами.

Поряд з цим, Крихівецька сільська рада не була позбавлена можливості в будь-який час отримати інформацію про введення обєкта будівництва в експлуатацію звернувшись до Державної архітектурно-будівельної інспекції або ПрАТ «Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0109» .

Ухвалою суду від 13.04.2018р. повідомлено сторони, що розгляд справи по суті відбудеться в судовому засіданні 27.04.2018р.; встановлено сторонам строк до 25.04.2018р. для подання суду заяв, клопотань, пояснень та доказів повязаних з розглядом справи, які не були подані до суду сторонами в обґрунтування їх доводів та заперечень з урахуванням вимог ст.ст.169, 170 ГПК України.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов; просить суд застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Дослідивши наявні у справі письмові докази, заслухавши пояснення представників сторін, господарський суд встановив наступне.

15.08.2007р. між Крихівецькою сільською радою (орендодавець) та ВАТ «Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство «САТП-0901» (орендар), правонаступником якого є ПрАТ "Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0901", укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,6931 га, що знаходиться на території Крихівецької сільської ради Івано-Франківської міської ради по вул. Виноградна (Гетьмана Мазепи, 175-а).

Відповідно до п. 1.2 Договору цільове призначення земельної ділянки: для будівництва житлових будинків з приміщеннями громадського призначення.

Згідно частин 2, 3 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції Закону, який діяв на момент укладення договору) замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобовязаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Величина пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту визначається у договорі, укладеному з органом місцевого самоврядування, з урахуванням загальної кошторисної вартості будівництва об'єкта, визначеної згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами.

У разі якщо загальна кошторисна вартість будівництва обєкта не визначена згідно з будівельними нормами, державними стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності (п. 2. ч. 5 ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності в редакції, яка діяла на момент укладення договору оренди земельної ділянки.)

Частиною 9 статті 40 цього Закону визначено строки, упродовж яких мають укладатися договори про пайову участь - не пізніше ніж 15 робочих днів з дня реєстрації звернення замовника будівництва щодо його укладення, але до прийняття обєкта будівництва в експлуатацію.

За змістом положень частини 1 статті 40 цього Закону порядок пайової участі у розвитку встановлюють органи місцевого самоврядування.

Рішенням 23 сесії Крихівецької сільської ради від 04.05.2012р затверджено положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села.

Згідно пункту 3.1. даного положення закріплений обовязок усіх замовників, які мають намір щодо забудови земельних ділянок та будівництва (реконструкції з добудовою та надбудовою) взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села.

28.12.2015р. між виконавчим комітетом Крихівецької сільської ради (Виконавець) та ПрАТ «САТП-0901» (Замовник) укладений договір №30 про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крихівці.

Згідно п. 1.1. даного договору Замовник зобовязується в порядку та на умовах, визначених Договором, приймати участь у розвитку соціальної інфраструктури села Крихівці та перерахувати на рахунок Виконавця грошові кошти в розмірі, визначеному п.1.6 Договору та в Розрахунку розміру пайового внеску у розвитку інфраструктури с.Крихівці (Додаток №1), що є невідємною частиною цього Договору.

Обєкт будівництва, щодо якого нараховується пайовий внесок: с. Крихівці, вул. Г. Мазепи (Виноградна) № 175 А корпус 6 (п.1.2 Договору).

Пунктом 1.5. договору визначено, що розрахунок розміру пайового внеску здійснюється відповідно до Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села Крихівці та згідно додатку №1 до Договору. Попередній розмір пайового внеску складає 558037,41грн.

Згідно п. 1.6 Договору замовник сплачує не менше 20% попереднього розміру пайового внеску, зазначеного в Додатку №1 до договору, протягом 30 робочих днів з моменту укладення Договору.

Відповідно до п. 1.7 Договору залишкова сума попереднього пайового внеску, із врахуванням остаточного пайового внеску, сплачується Замовником до введення обєкта будівництва в експлуатацію. Договір набуває чинності з моменту його реєстрації і діє до моменту повного виконання сторонами умов Договору (п. 1.8. Договору).

На виконання умов договору відповідач перерахував позивачу 102000грн., що не заперечується відповідачем.

Крихівецька сільська рада не є учасником процедури реєстрації декларації про готовність об'єктів до експлуатації. Для підтвердження інформації щодо здачі відповідачем в експлуатацію житлових будинків на території села Крихівці сільська рада звернулася до ДАБІ України з запитом, щодо надання копій зареєстрованих декларації про готовність до експлуатації будинків, які розміщені на території села.

Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області листом від 06.04.2017р. надала позивачу інформацію про здачу в експлуатацію будинків, які розташовані на території Крихівецької сільської ради та копію декларації про готовність до експлуатації обєкта від 18.12.2015р. № 84.

З даної Декларації вбачається, що житлові будинки з приміщеннями громадського призначення секція 2 (IV) пусковий комплекс на вул. Гетьмана Мазепи, 175 А (проектна Виноградна) м.Івано-Франківськ вважається закінчений будівництвом, обєкт готовий до експлуатації.

Отже, даний обєкт був зданий в експлуатацію 18.12.2015р., а тому строк виконання зобовязання по сплаті залишкової суми попереднього пайового внеску на розвиток села настав 17.12.2015р.

Проте, відповідачем не було оплачено залишкової суми попереднього пайового внеску у розмірі 456037,41грн.

07.04.2017р., 11.07.2007р. та 19.10.2017р. з метою добровільного врегулювання спору позивач на адресу відповідача надсилав претензії про невиконання умов укладеного договору, які останнім були залишені без розгляду та задоволення.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

У відповідності до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

В силу ст. 173 Господарського кодексу України та ст. 509 Цивільного кодексу України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ч.1, 7 ст.193 ГК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобовязань відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника, збитками та вини.

Неправомірна бездіяльність відповідача щодо його обов'язку взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, який кореспондується зі сплатою пайового внеску на розвиток села, є протиправною формою поведінки, внаслідок якої Крихівецька сільська рада була позбавлена права отримати на розвиток інфраструктури населеного пункту відповідну суму коштів, яка охоплюється визначенням упущеної вигоди. При цьому наслідки у виді упущеної вигоди перебувають у безпосередньому причинному зв'язку із наведеною неправомірною бездіяльністю відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2017 справа №3-1553гс16, від 12.07.2017 справа №3-729гс17, які повинні бути враховані при прийнятті даного рішення, відповідно до ст. 82 ГПК України.

На день розгляду спору кошти по сплаті залишкової суми попереднього пайового внеску на розвиток села, які мав сплатити відповідач, становлять 456037,41грн., підтверджені матеріалами справи, не погашені та підлягають до стягнення.

Крім того, згідно додатку до Договору №30 від 28.12.2015р. планувався до здачі в експлуатацію житловий будинок з приміщеннями громадського призначення, в якому житлова площа складає 1925,7 кв.м., площа вбудованих та прибудованих приміщень 361,6 кв.м., площа творчих майстерень 203,9 кв.м. Тому, розрахунок до договору розроблений на житлову прощу 1925,7 кв.м. та площу вбудованих та прибудованих приміщень 361,6 кв.м.

Проте, з Декларації про готовність до експлуатації обєкта від 18.12.2015р. вбачається, що відповідачем був зданий в експлуатацію обєкт будівництва, який має більшу площу ніж передбачено укладеним договором про пайову участь, а саме: загальна площа нежитлових приміщень складає 203,9 кв. м., загальна площа вбудовано-прибудованих приміщень житлового будинку - 464, 4 кв. м.

Тому, розмір пайової участі за 102,8 кв.м. будованих та прибудованих приміщень та 203,9 кв.м. творчих майстерень при укладенні договору залишилася не врахованою.

Згідно п. 5.4. Положення про пайову участь замовників будівництва у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури села встановлений розмір пайового внеску замовника будівництва, який складає 6% загальної кошторисної вартості будівництва обєкта визначеної згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами - для нежитлових будівель і споруд.

Станом на час укладення договору № 30 від 28.12.2015р. показник опосередкованої вартості спорудження 1 кв.м. обєкту будівництва в Івано-Франківській області становив 6783,00грн. (без ПДВ - 5652,50грн.), що підтверджується наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.10.2015р. №273.

Отже, за здачу в експлуатацію вбудовано-прибудованих приміщень та творчих майстерень, які не передбачені договором №30 від 28.12.2015р., відповідач має сплатити позивачу 104017,31грн. (5652,50х(102,8+203,9)х6%), які є підставними та підлягають до стягнення з відповідача.

Заперечення відповідача щодо невизначення строку виконання його зобовязання по сплаті залишкової суми попереднього пайового внеску (п.1.7 Договору), в звязку з тим, що договір №30 був укладений між сторонами після введення обєкта будівництва в експлуатацію не заслуговують на увагу суду, оскільки Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядком встановлено, що саме на замовника (відповідача) покладено обовязок укладення договору про пайову участь та сплати відповідних коштів, а отже сплата залишкових коштів відповідачем мала відбутися до введення обєкта будівництва в експлуатацію.

Згідно ч.2 ст.193 ГК України кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених кодексом, іншими законами або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Частинами 4 та 6 ст. 231 Господарського кодексу України встановлено, що штрафні санкції за порушення зобов'язання застосовуються у розмірі передбаченому сторонами у договорі.

Пунктом 1.9 Договору встановлено, що у разі порушення умов договору Замовник сплачує суму боргу з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, три проценти річних від суми заборгованості та пеню у розмірі 120% річних облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, від суми заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В звязку з порушенням відповідачем умов договору, на суму заборгованості 456037,41грн. позивач нарахував 160890грн. пені (розраховану, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ) за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р., 27512,17грн. 3% річних за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р. та 105418,20грн. інфляційних втрат за період з 18.12.2015р. по 30.11.2017р.; на суму заборгованості 104017,31грн. нараховано 46103,26грн. пені (розраховану, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ) за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р., 6275,24грн. 3% річних за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р. та 22779,79грн. інфляційних втрат за період з 18.12.2015р. по 30.11.2017р.

Також, враховуючи те, що попередній внесок за даним договором не був сплачений впродовж 30 робочих днів з моменту укладення договору позивач нарахував 11764,35грн. пені, виходячи з подвійної облікової ставки НБУ за період з 10.2.2016р. по 11.07.2017р.

Водночас, відповідач просить суд застосувати до вимог про стягнення штрафних санкцій позовну давність.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК України).

Згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 6 ст.232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Судом встановлено, що Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області листом від 06.04.2017р. надала позивачу інформацію про здачу в експлуатацію будинків, які розташовані на території Крихівецької сільської ради та копію декларації про готовність до експлуатації обєкта від 18.12.2015р. № 84.

Згідно штемпеля Виконкому Крихівецької сільської ради вхідної кореспонденції, даний лист отриманий позивачем 06.04.2017р. Тобто позивач дізнався про порушення свого права 06.04.2017р.

Позивач звернувся з даним позовом до суду 27.12.2017р., що підтверджується конвертом Укрпошти з печаткою від 27.12.2017р.

А тому, суд, перевіривши розрахунки позивача за допомогою комплексної системи інформаційно-правового забезпечення "ЛІГА:ЗАКОН ЕЛІТ" та врахувавши сплив позовної давності щодо вимог про стягнення пені, прийшов до висновку, що підставними є нарахування на суму заборгованості 456037,41грн. - 95581,74грн. пені за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р., 27474,69грн. 3% річних за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р. , 105418,20грн. інфляційних втрат за період з 18.12.2015р. по 30.11.2017р.; на суму заборгованості 104017,31грн. - 21801,18грн. пені за період з 18.12.2015р. по 17.06.2016р., 6266,69грн. 3% річних за період з 18.12.2015р. по 20.12.2017р., 22779,79грн. інфляційних втрат за період з 18.12.2015р. по 30.11.2017р.

Крім того, судом враховано, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, до стягнення з відповідача підлягають 117382,92грн. пені, 128197,99 інфляційних втрат та 33741,38грн. - 3% річних.

З урахуванням спливу позовної давності, суд дійшов висновку про відмову у позові в частині стягнення 101374,69грн. пені, а також в частині стягнення 46,03грн. - 3% річних в звязку з помилкою в розрахунку.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 4 ст. 13 ГПК України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно п.2 ч.1 ст. 129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене та керуючись ст.ст. 129, ст.ст. 233, 236-240 ГПК України, господарський суд,

в и р і ш и в :

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з приватного акціонерного товариства "Спеціалізоване автомобільно-транспортне підприємство-0901" () на користь Крихівецької сільської ради () 839377грн. 01коп. (з них: 560054,72грн. збитків; 117382,92грн. пені; 128197,99грн. інфляційних втрат; 33741,38 - 3% річних), а також 12590грн. 66коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В частині стягнення 101374,69грн. пені та 46,03грн. - 3% річних в позові відмовити.

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення складено 07.05.2018р.

Суддя О. Г. Слободян