донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

03.05.2018 року справа №908/981/17

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий: судді: при секретарі судового засідання: За участю представників сторін: від апелянта від кредиторів від боржника розпорядник майна Мартюхіна Н.О. Геза Т.Д., Сгара Е.В. Єлфімовій Ю.О. Пархоменко А.А. - за довіреністю №274/8-01-10-06 від 22.02.2018 року; не з'явились; не з'явились; не з'явився;
розглянувши апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області, м. Запоріжжя
на ухвалу Господарського суду Запорізької області
від26.12.2017 року
у справі№ 908/981/17 (суддя Кричмаржевський В.А.)
за заявою кредитора до боржника розпорядник майнаДержавної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт", м. Київ Публічного акціонерного товариства "Топаз", м. Запоріжжя арбітражний керуючий Федоренко Д.В., м. Київ
пробанкрутство

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 відхилено грошові вимоги Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій (далі за текстом - ГУ ДФС у Запорізькій області) до Публічного акціонерного товариства "Топаз" (далі за текстом - ПАТ "Топаз", Боржник) у розмірі 21260309,98 грн.

Не погодившись з ухвалою господарського суду першої інстанції, до Донецького апеляційного господарського суду звернулось ГУ ДФС у Запорізькій області з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 та прийняти нове судове рішення, яким заяву ГУ ДФС у Запорізькій області з грошовими вимогами до ПАТ "Топаз" задовольнити у повному обсязі.

У поданій апеляційній скарзі ГУ ДФС у Запорізькій області, посилаючись на порушення господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи зазначає, що ПАТ "Топаз" до 08.10.2014 року було зареєстроване та здійснювало свою господарську діяльність у місті Донецьку, а в подальшому з 09.11.2014 року перейшло на облік до Запорізької ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (відділення у Шевченківському районі), тому в даному випадку судом першої інстанції помилково застосовано положення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне страхування", оскільки необхідною умовою для звільнення від виконання своїх обов'язків визначених ч. 2 ст. 6 наведеного Закону, на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану, є саме факт перебування на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 цього Закону та заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції. Проте, відповідних заяв від ПАТ "Топаз" до органу доходів і зборів не надходило. Апелянт вважає неправомірним відмову суду у визнанні вимог з недоїмки, яка виникла в період з 14.04.2014 року та є чинною на теперішній час, оскільки, як вже зазначалось, боржник був перереєстрований до міста Запоріжжя.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.01.2018 року для розгляду апеляційної скарги сформовано колегію суддів, яку визначено у наступному складі: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді ОСОБА_9., Сгара Е.В.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 14.02.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДФС у Запорізькій області; встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 01.03.2018 року.

У відзиві розпорядник майна, арбітражний керуючий Федоренко Д.В., просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, посилаючись на сплив строку давності податкового боргу та необхідність його самостійного списання органами доходів і зборів, а також зазначив про звільнення боржника від виконання зобов'язань по сплаті єдиного соціального внеску, які виникли після 14.04.2014 року, та необхідності списання решти заборгованості як безнадійного боргу.

У відзиві кредитори - Державний концерн «Укроборонпром» та Державна компанія з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" заперечували проти доводів апеляційної скарги, вказали про їх безпідставність. Мотивуючи свою позицію вказані кредитори зазначили про неналежність доказів заборгованості ПАТ "Топаз" перед ГУ ДФС у Запорізькій області, зокрема, звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, на їх думку, не містять підпису керівника та головного бухгалтера боржника, а тому вони вважаються неподаними. На вказаних звітах відсутні реєстраційні номери в територіальному органі доходів і зборів, дата реєстрації, підпис відповідальної особи, що прийняла звіт, та відмітка про внесення даних до системи АС "Податковий блок". Крім того, кредитори стверджують про відсутність підтвердження надсилання ПАТ "Топаз" в електронному вигляді звіту та його прийняття фіскальними органами, що також підтверджує неналежність таких доказів (звітів). При цьому, за відсутності оригіналів облікової справи ПАТ "Топаз" неможливо достеменно підтвердити кредиторські вимоги Головного управління ДФС у Запорізькій області.

У відзиві ПАТ "Топаз" не погоджується з доводами ГУ ДФС у Запорізькій області, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вважає їх безпідставними. Стверджує, що недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території АТО, визнається безнадійною і підлягає списанню в порядку, визначеному податковим законодавством. Також, за твердженням боржника, вимоги ГУ ДФС у Запорізькій області не підтверджено належними та допустимими доказами, а документи, які надані контролюючим органом, не містять всіх необхідних реквізитів відповідальних посадових осіб.

У відповіді на відзиви на апеляційну скаргу ГУ ДФС у Запорізькій області зазначає, що Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов'язків по сплаті єдиного соціального внеску, а надає можливість його платникам на цей період не виконувати таке зобов'язання у встановлені строки та в повному обсязі. Отже, зазначені обов'язки мають бути виконані платниками єдиного внеску після закінчення антитерористичної операції. Щодо обов'язкових реквізитів при поданні звіту апелянт вважає, що у ГУ ДФС у Запорізькій області немає обов'язку подавати до суду оригінали документів, а лише є право подати належним чином засвідчені їх копії. Враховуючи, що ПАТ "Топаз" є податковим мігрантом, договір про визнання електронних документів, укладений між органом фіскальної служби та боржником, повинен подавати саме ПАТ "Топаз". Посилається на те, що на заборгованість з ЄСВ не розповсюджується та не застосовується строк давності.

Ухвалою Донецького апеляційного господарського суду від 02.03.2018 року розгляд апеляційної скарги призначено у судовому засіданні на 16.04.2018 року.

На підставі розпорядженням керівника апарату Донецького апеляційного господарського суду №329/2018 від 02.04.2018 року, у зв'язку з неможливістю продовжувати розгляд справи суддею-членом колегії ОСОБА_9 через звільнення з посади судді на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 29.03.2018 року, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/981/17 між суддями.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.04.2018 року для розгляду апеляційної скарги ГУ ДФС у Запорізькій області визначено наступний склад колегії суддів: Мартюхіна Н.О. - головуючий (суддя-доповідач), судді Геза Т.Д., Сгара Е.В.

Ухвалами Донецького апеляційного господарського суду від 16.04.2018 року та 25.04.2018 року в судових засіданнях оголошувалась перерва.

У судовому засіданні апеляційної інстанції, яке проводилось 03.05.2018 року, був присутній представник апелянта - ГУ ДФС у Запорізькій області, який підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги, просив суд скасувати ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 та прийняти нове судове рішення, яким заяву ГУ ДФС у Запорізькій області з грошовими вимогами до ПАТ "Топаз" задовольнити у повному обсязі.

Уповноважені представники інших кредиторів, боржника та розпорядник майна у судове засідання апеляційної інстанції, яке було призначене на 03.05.2018 року, не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причину неявки суд не повідомили, своїм правом на участь у суді апеляційної інстанції не скористались.

Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази належного повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності вказаних сторін у справі, у звязку з чим переходить до її розгляду по суті.

Межі перегляду справи в апеляційній інстанції, згідно ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України, полягають в тому, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної та заслухавши пояснення присутнього представника апелянта, перевіривши повноту встановлення місцевим господарським судом обставин, що мають значення для справи, правильність застосування місцевим судом норм процесуального права, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду встановила настпне.

Як встановлено місцевим господарським судом, не заперечується сторонами та підтверджується матеріалами справи, дослідженими судом апеляційної інстанції:

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 30.05.2017 року порушено провадження у справі №908/981/17 про банкрутство ПАТ "Топаз", визнано безспірні грошові вимоги Державної компанії з експорту та імпорту продукції і послуг військового та спеціального призначення "Укрспецекспорт" до боржника у розмірі - 174324208,38 грн., введено мораторій на задоволення вимог кредиторів та процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Федоренка Д.В.

Оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство ПАТ "Топаз" оприлюднено на офіційному веб-сайті Вищого господарського суду України 30.05.2017 року за №43303.

03.07.2017 року до Господарського суду Запорізької області надійшла заява ГУ ДФС у Запорізькій про визнання кредиторських вимог до боржника у розмірі 21260309,98 грн., з яких: вимоги по заборгованості з податку на додану вартість (ПДВ) у розмірі - 2318466,61 грн. (пеня - 29907,41 грн.), вимоги по єдиному соціальному внеску (ЄСВ), нарахованому на суму заробітної плати - 18941843,37 грн. (пеня - 2023537,98 грн.) та 3200,00 грн. судового збору.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017 року заяву ГУ ДФС у Запорізькій області повернуто без розгляду на підставі ч. 2 ст. 24 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 13.09.2017 року ухвалу Господарського суду Запорізької області від 12.07.2017 року у справі №908/981/17 скасовано, заяву ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання кредиторських вимог до ПАТ "Топаз" у справі №908/981/17 направлено до Господарського суду Запорізької області для розгляду.

Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 14.12.2017 року призначено до розгляду заяву ГУ ДФС у Запорізькій області про визнання грошових вимог до боржника на суму - 21260309,98 грн. та 3200,00 грн.

Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року відхилено грошові вимоги ГУ ДФС у Запорізькій області у повному обсязі.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з наступного:

- в частині відхилення вимог з податку на додану вартість, що виник на підставі декларації по зазначеному податку за 2013 рік, яка подана боржником до органів ДФС 29.11.2013 року, суд дійшов висновку, що на момент звернення з кредиторськими вимогами (03.07.2017р.) минув трирічний строк, визначений ст. 257 ГК України та ст. 102 ПК України, тому зазначений борг є безнадійним, списання якого повинно здійснюватися органами державної служби самостійно;

- в частині відхилення вимог по єдиному соціальному внеску суд встановив, що боржник до 08.10.2014 року був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність у місті Донецьку, та з посиланням на пп. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" місцевий суд дійшов висновку, що ПАТ "Топаз" звільняється від виконання зобов'язань по сплаті єдиного соціального внеску, які виникли після 14.04.2014 року, а решта заборгованості, яка нарахована до 14.04.2017 року, підлягає списанню як безнадійний борг.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутнього в судовому засіданні представника апелянта, переглянувши справу з урахуванням повноважень визначених в ст. 269 ГПК України, колегія суддів Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України, господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у даній справі про банкрутство регулюється Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 22.12.2011 року №4212-VI, ГПК України, іншими законодавчими актами України.

Статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено, що сторони у справі про банкрутство - конкурсні кредитори (представник комітету кредиторів), боржник (банкрут).

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", справи про банкрутство розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими ГПК України, з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", кредитор - юридична або фізична особа, а також органи доходів і зборів та інші державні органи, які мають підтверджені у встановленому порядку документами вимоги щодо грошових зобов'язань до боржника; конкурсні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли до порушення провадження у справі про банкрутство і виконання яких не забезпечено заставою майна боржника; поточні кредитори - кредитори за вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство; забезпечені кредитори - кредитори, вимоги яких забезпечені заставою майна боржника (майнового поручителя).

У відповідності до ч. 1 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Відлік строку на заявлення грошових вимог кредиторів до боржника починається з дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство. Зазначений строк є граничним і поновленню не підлягає.

Частиною 6 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" регламентовано, що заяви з вимогами конкурсних кредиторів або забезпечених кредиторів, у тому числі щодо яких є заперечення боржника чи інших кредиторів, розглядаються господарським судом у попередньому засіданні суду. За наслідками розгляду зазначених заяв господарський суд ухвалою визнає чи відхиляє (повністю або частково) вимоги таких кредиторів.

Згідно з ч. 2 ст. 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у попередньому засіданні господарський суд розглядає всі вимоги кредиторів, у тому числі щодо яких були заперечення боржника і які не були внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, а також ті, що визнані боржником та внесені розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, і вирішує питання про його затвердження.

Виходячи з вимог ст.ст. 23, 24, 25 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", обов'язок розгляду грошових вимог та надання правового аналізу наданих кредитором письмових доказів, підставам виникнення грошових вимог кредиторів до боржника, їх характеру та змісту, а також, обов'язок встановлення розміру та моменту виникнення грошових вимог, покладений на господарський суд, який здійснює правосуддя в процедурах банкрутства.

Отже, правомірність та обґрунтованість грошових вимог кредитора до боржника визначає суд незалежно від того, чи визнані ці вимоги боржником (ліквідатором боржника) чи ні. При цьому, обов'язок кредитора полягає у доведенні обґрунтованості своїх вимог до боржника перед судом належними доказами, оскільки відповідно до ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори одночасно з заявою про грошові вимоги до боржника зобов'язані подати до господарського суду документи, що їх підтверджують. Забезпечені кредитори зобов'язані подати заяву з грошовими вимогами до боржника під час провадження у справі про банкрутство лише в частині вимог, що є незабезпеченими, або за умови відмови від забезпечення.

Положеннями ст. 45 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" визначено черговість задоволення вимог кредиторів.

Так, зокрема, у першу чергу задовольняються витрати, пов'язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді та роботою ліквідаційної комісії, у тому числі витрати на оплату судового збору;у другу чергу задовольняються вимоги із зобов'язань, що виникли внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров'ю громадян, шляхом капіталізації у ліквідаційній процедурі відповідних платежів, у тому числі до Фонду соціального страхування України за громадян, які застраховані в цьому фонді, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, зобов'язань із сплати страхових внесків на загальнообов'язкове державне пенсійне страхування та інше соціальне страхування, крім вимог, задоволених позачергово, з повернення невикористаних коштів Фонду соціального страхування України, а також вимоги громадян - довірителів (вкладників) довірчих товариств або інших суб'єктів підприємницької діяльності, які залучали майно (кошти) довірителів (вкладників); у третю чергу задовольняються вимоги щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), вимоги центрального органу виконавчої влади, що здійснює управління державним резервом; у шосту чергу задовольняються інші вимоги, зокрема, вимоги щодо сплати неустойки (штрафу, пені), що передбачено ч. 4 ст. 25 цього Закону.

Щодо складу та підстав виникнення кредиторських вимог ГУ ДФС у Запорізькій області колегією суддів встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор - ГУ ДФС України у Запорізькій області у своїй заяві (вих. б/н, б/д; а.с.80-82, т.2), просив визнати його грошові вимоги до боржника, в загальному розмірі 21260309,98 грн., з яких:

- 18003713,41 грн. - основний платіж (ПДВ + ЄСВ);

- 1203151,18 грн. - штрафні санкції;

- 2053445,39 грн. - пеня.

Зокрема, судом встановлено, що зазначені вимоги в сумі 21260309,98 грн., складаються з наступних зобов'язань:

1)Вимоги по заборгованості з податку на додану вартість у розмірі - 2318466,61 грн. (пеня - 29907,41 грн.):

Податковий борг з податку на додану вартість виник на підставі наступного:

- Згідно податкового законодавства ПАТ "Топаз" була подана податкова декларація з податку на додану вартість за 2013 рік (№) від 29.11.2013 року, згідно якої сума самостійно нарахованого податку складає 3200552,00 грн., яка зменшена на існуючу сплату 1139991,00 грн. Несплаченою залишається сума 2060561,00 грн.;

- Посадовою особою органу ДПС проведено документальну невиїзну перевірку своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету, про що складено акт перевірки №137/15-03/14310371 від 13.08.2015 року. Акт отримано 17.08.2015 року.

На підставі акту перевірки, 27.08.2015 року винесено податкове повідомлення - рішення №, згідно якого сума податкового зобов'язання з податку на додану вартість складає 227998,20 грн. - штрафні санкції.

- Відповідно до пп. 129.1.1., 129.1.2. п. 129.1. ст. 129 Податкового кодексу України контролюючим органом донараховано ПАТ "Топаз" пеню в сумі 29907,41 грн.

2)Вимоги по єдиному соціальному внеску, нарахованому на суму заробітної плати - 18941843,37 грн. (пеня - 2023537,98 грн.):

- Згідно вимог податкового законодавства, ПАТ "Топаз" було подано звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за період з липня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 15943152,41 грн.;

- Посадовою особою контролюючого органу винесено рішення № від 22.04.2014 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 975152,98 грн.;

- Відповідно до пп. 129.1.1., 129.1.2. п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України контролюючим органом донараховано ПАТ "Топаз" пеню у сумі 2023537,98 грн.

3) 3200,00 грн. судового збору.

При розгляді вищевказаних кредиторських вимог ГУ ДФС України у Запорізькій області колегія суддів апеляційної інстанції виходить з наступного.

В частині заявлених ГУ ДФС у Запорізькій області вимог по заборгованості з податку на додану вартість, борг у ПАТ "Топаз" з податку на додану вартість (ПДВ) виник на підставі декларації по зазначеному податку за 2013 рік, яка подана платником податків самостійно до органів ДФС - 29.11.2013 року.

У відповідності до п. 1.1 ст. 1 Податкового кодексу України, Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Порядок обчислення та сплати податку на додану вартість регламентується розділом V Податкового кодексу України (ст.ст. 180 - 211). При цьому, податок на додану вартість - це непрямий податок, який нараховується та сплачується відповідно до норм розділу V цього Кодексу (п. 14.1.178 ст. 14 Податкового кодексу України).

Таким чином, порядок та механізм нарахування і сплати податку на додану вартість чи навпаки (операції, які не є об'єктом оподаткування або звільнені від оподаткування тощо) врегульовано відповідними нормами Податкового кодексу України та, відповідно, не може встановлюватися (погоджуватися чи змінюватися) сторонами за домовленістю, тобто в договірному порядку.

Пункт 101.1 ст. 101 Податкового кодексу України визначає, що списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Як зазначено в п. 101.2 цієї статті, під терміном "безнадійний податковий борг" розуміється, зокрема, податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений цим Кодексом.

Пунктом 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України визначено строк давності - 1095 календарних днів, а пунктом 102.4 цієї статті передбачено, що у разі якщо грошове зобов'язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв'язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов'язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу.

Таким чином, в разі спливу 1095 денного строку з дня виникнення податкового боргу, такий борг визнається безнадійним та підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, а відтак з того часу в податкового органу відсутнє право вживати будь-які заходи щодо стягнення такої суми боргу.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, сума боргу, яка була заявлена як грошові вимоги ГУ ДФС у Запорізькій області до ПАТ "Топаз" у даній справі складається з ПДВ в сумі 2318466,61 грн. (в т.ч. нараховані штрафні санкції та пеня), що визначений податковим органом на підставі поданої боржником декларації № від 29.11.2013 року, та набули статусу податкового боргу ще у 2013 роках.

Таким чином судова колегія дійшла висновку, що на момент звернення ГУ ДФС у Запорізькій області з кредиторськими вимогами до господарського суду першої інстанції, а саме 03.07.2017 року, вже минув трирічний строк, визначений ст. 102 Податкового кодексу України.

При цьому, строк звернення ГУ ДФС у Запорізької області, або іншого контролюючого органу, в якому платник податків перебуває на обліку, про стягнення суми боргу у відповідності до ст. 102 Податкового кодексу України сплив у 2016 році, а тому контролюючий орган не мав права у 2017 році звертатись до суду з вимогами про визнання грошових вимог, які виникли на підставі заборгованості з податку на додану вартість, погашеної після спливу 1095 денного строку з дня його виникнення.

В частині нарахування та стягнення податкового боргу з ПДВ (штрафних санкцій та пені) положення (ст.ст. 101-102 ПК України) щодо списання такого боргу за спливом строку давності визначенні Податковим кодексом України - як спеціальним законом, а відтак зміна місця перебування ПАТ "Топаз" як платника податків на обліку з міста Донецьк та подальшого переходу до міста Запоріжжя, не впливає на наявність обов'язку у контролюючого органу щодо своєчасного стягнення такої заборгованості.

Що стосується штрафних санкції (227998,20 грн.) та пені (29907,41 грн.), донарахованих на суму ПДВ, судова колегія зазначає наступне.

Податковим кодексом України пеня визначена, як спосіб забезпечення погашення податкового боргу, самі норми щодо порядку нарахування та сплати пені встановлені окремою Главою 12, у той час як штрафні (фінансові) санкції, штрафи передбачені Главою 11 "Відповідальність". Пеня, як спосіб забезпечення податкового боргу нараховується на суму податкового боргу, починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання (при самостійному нарахуванні суми грошового зобов'язання платником податків) або від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов'язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні (при нарахуванні суми грошового зобов'язання контролюючими органами) та закінчується, зокрема, у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Згідно вимог п. 101.1. ст. 101 Податкового кодексу України, списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг.

Таким чином, обов'язок сплати пені та штрафних санкцій пов'язаний з обов'язком погашення податкового боргу, а у разі визнання податкового боргу безнадійним, податковий орган самостійно повинен списати штрафні санкції та донараховано пеню на суму боргу.

Оскільки в межах спірних відносин грошові вимоги на суму ПДВ заявлені ГУ ДФС у Запорізькій області поза межами 1095 днів, а сам борг набув статусу безнадійного, грошові вимоги по штрафним санкціям та донарахованій пені на такий безнадійний борг також не здійснюється.

Враховуючи викладене, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду про наявність підстав для відхилення грошових вимог ГУ ДФС у Запорізькій області до ПАТ "Топаз" у розмірі 2318466,61 грн., які виникли із заборгованості з податку на додану вартість (в т.ч. штрафні санкції на суму ПДВ та донарахована пеня).

Водночас судова колегія зауважує, що в обгрунтування доводів апеляційної скарги в частині оскарження грошових вимог по заборгованості з ПДВ, скаржником не наведено жодних підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та не зазначено в чому саме він вбачає порушення своїх прав, хоча виходячи із змісту резолютивної частини апеляційної скарги останній оскаржує ухвалу від 26.12.2017 року у повному обсязі, що, в свою чергу, в силу вимог ст. 269 ГПК України зумовлює обов'язок апеляційного суду переглядати спірну ухвалу повністю.

Що стосується вимог ГУ ДФС у Запорізькій області по єдиному соціальному внеску (ЄСВ), нарахованому на суму заробітної плати, донарахованих штрафних санкцій та пені на ЄСВ, судова колегія дійшла висновку про часткове визнання обґрунтованими цих вимог, виходячи з наступного.

Як вбачається із податкової звітності ГУ ДФС у Запорізькій області поданої на підтвердження кредиторських вимог, ПАТ "Топаз" були подані звіти про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за період з липня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 15943152,41 грн.

В подальшому контролюючим органом винесено рішення № від 22.04.2014 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату ЄСВ, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 975152,98 грн.;

Також, відповідно до пп. 129.1.1., 129.1.2. п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України ПАТ "Топаз" донараховано пеню у сумі 2023537,98 грн.

Місцевий господарський суд при розгляді кредиторських вимог ГУ ДФС у Запорізькій області в цій частині встановив, що боржник до 08.10.2014 року був зареєстрований та здійснював свою господарську діяльність у місті Донецьку, та з посиланням на пп. 9-4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" дійшов висновку, що ПАТ "Топаз" звільняється від виконання зобов'язань по сплаті єдиного соціального внеску, які виникли після 14.04.2014 року, а решта заборгованості, яка нарахована до 14.04.2017 року, підлягає списанню як безнадійний борг.

Проте колегія суддів вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи є підставою для часткового скасування оскаржуваної ухвали із прийняттям нового рішення про часткове визнання вимог кредитора ГУ ДФС у Запорізькій області до боржника ПАТ "Топаз", оскільки судове рішення місцевого господарського суду у даній справі частково ухвалено із неповним встановленням всіх обставин, які мали значення для справи, із неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження боржника у даній справі є: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, як платник єдиного внеску ТОВ "Топаз" перебуває на обліку у Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (Відділення у Шевченківському районі м. Запоріжжя).

Кабінет Міністрів України Розпорядженнями "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція" від 30.10.2014 року №1053-р, «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» від 02.12.2015 року №1275-р затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, до якого включене місто Донецьк.

Станом на дату звернення ГУ ДФС у Запорізькій області до суду першої інстанції із вимогами кредитора по ЄСВ (включаючи нараховані штрафні санкції та пені) у даній справі про банкрутство (03.07.2017 року) антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, не припинена.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Податковий кодекс України не застосовується до цих відносин в силу положень п. 1.3. ст. 1 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", виключно цим Законом визначаються принципи збору та ведення обліку єдиного внеску, платники єдиного внеску, порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, розмір єдиного внеску, орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність, склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов'язкового державного соціального страхування, порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

За змістом п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового державного соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 6 вищенаведеного Закону, платник єдиного внеску зобов'язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Порядок обчислення та строки сплати єдиного внеску передбачені ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Частиною 8 цієї статті передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у п. 4 і 5 ч. 1 ст. 4 цього Закону, зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов'язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Стаття 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" регламентує заходи впливу та стягнення, і частиною першої цієї статті передбачено, що рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов'язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов'язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 10 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Частиною 11 цієї статті передбачено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску штрафні санкції, зокрема за несвоєчасну сплату єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум (у редакції Закону до 01 січня 2015 року - 10 відсотків).

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" №1669-VII від 02.09.2014 року, який набрав чинності з 15.10.2014 року, визначає, серед іншого, тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.

Підпунктом 8 п. 4 ст. 11 "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" внесено зміни до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", а саме підпункт "б" розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено п. 9-3 (п. 9-4 в редакції Закону з 13.03.2015 року) такого змісту:

" 9-4. Платники єдиного внеску, визначені ст. 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов'язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", на період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у ст. 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.

Указом Президента України від 14.04.2014 року №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Надаючи правову оцінку вищенаведеним нормам законодавства, зібраним у справі доказам та обставинам цієї справи, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду виходить з того, що саме перебування платників єдиного внеску на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася антитерористична операція, є підставою для зупинення застосування до таких платників заходів впливу та стягнення і відповідальності за порушення Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Місто Донецьк, на території якого до 08.10.2014 року було розташоване ПАТ "Топаз", входять до Переліків населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затверджених розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10. 2014 року №1053-р (втратило чинність) і розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р (чинне).

З огляду на дію абз. 3 п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення» Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються.

Отже, боржник - ПАТ "Топаз" звільняється від відповідальності за несвоєчасну сплату єдиного внеску з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції саме за умови перебування його на обліку органу доходів і зборів, розташованому на території населенного пункту, де проводилася така операція.

Враховуючи наведене судова колегія вважає, що застосування контролюючим органом до ПАТ "Топаз" штрафних санкцій та пені за несвоєчасну сплату єдиного внеску за період до 08.10.2014 року (перебування на обліку в місті Донецьк) є протиправним.

Таким чином, оскільки контролюючим органом винесено рішення № від 22.04.2014 року про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату або несвоєчасну сплату єдиного внеску, яким донараховано штрафні санкції у розмірі 975152,98 грн., та відповідно до пп. 129.1.1., 129.1.2. п. 129.1 ст. 129 Податкового кодексу України ПАТ "Топаз" донараховано на суму заборгованості з ЄСВ пеню у сумі 2023537,98 грн., тобто під час перебування боржника на обліку в місті Донецьку де проводиться антитерористична операція, вимоги кредитора ГУ ДФС у Запорізькій області в цій частині є необґрунтованими, а тому правомірно відхилені судом першої інстанції.

Водночас судова колегія зазначає, що Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" не скасовує обов'язків платника єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.

Колегія суддів виходить з того, що п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" є чинним на цей час, зміни безпосередньо до вказаного Закону щодо виключення або викладення в новій редакції тощо п. 9-4 розділу VIII цього Закону не внесені.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, станом до 08.10.2014 року боржник був зареєстрований та здійснював господарську діяльність на території міста Донецьк, а з 09.11.2014 року перейшов на облік до Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (Відділення у Шевченківському районі м. Запоріжжя).

Отже, враховуючи, що з 09.11.2014 року ПАТ «Топаз» вже не перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, оскільки з 09.11.2014 року перейшов на облік до Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, застосування судом першої інстанції положення п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" щодо визнання заборгованості з ЄСВ безнадійною та списання такого боргу за правилами Податкового кодексу України (для списання безнадійного податкового боргу за спливом 1095-денного строку давності) є помилковим, оскільки необхідною передумовою застосування цієї норми є саме факт перебування платника податків на обліку в контролюючому органі, який знаходиться на території проведення антитерористичної операції, про що вірно наголошено ГУ ДФС у Запорізькій області в апеляційній скарзі.

У зв'язку із переходом ПАТ "Топаз" на облік до Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій до таких правовідносин застосовуються положення п. 16 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" відповідно до яких, строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

При цьому, Податковим кодексом України надано зазначеним нормам пріоритет у застосуванні як спеціальним, оскільки у відповідності до п. 1.3. ст. 1 Податкового кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення зобов'язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

Таким чином, оскільки заборгованість з недоїмки розрахована за період з липня 2013 року по червень 2014 року, тобто на момент переходу ПАТ "Топаз" на облік Запорізькій ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області (09.11.2014 року) трирічний строк давності не минув, а відтак у контролюючого органу не було підстав застосовувати ані положення п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ані діяти в супереч вимогам п. 16 ст. 25 вказаного Закону, тому ГУ ДФС у Запорізькій області не мало право списувати заборгованість з ЄСВ на загальну суму 15943152,41 грн. При цьому, суми заборгованості зі сплати штрафних санкцій та пені, нарахованої на ЄСВ, могли не підлягати списанню та бути заявлені ГУ ДФС у Запорізькій області як кредиторські вимоги лише у випадку виникнення такого податкового боргу після переходу боржника на облік до міста Запоріжжя, проте у даній справі такий борг виник в період перебування платника податків на обліку в контролюючому органі, який знаходиться на території антитерористичної операції, а тому на зазначений борг (штрафні санкції та пеня на ЄСВ) поширювалась дія "мораторію", передбаченого абз. 3 п. 9-4 розділу VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", ще у 2014 році.

Заява ПАТ "Топаз" про застосування строку давності судом відхиляється з вищенаведених підстав.

З наявних в матеріалах справи доказів судом установлено, що 03.11.2014 року ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у Запорізькій області виставлено вимогу ПАТ "Топаз" про сплату боргу платника єдиного внеску станом на 31.10.2014 року, зокрема, з недоїмки зі сплати єдиного внеску на суму 15943152,98 грн., що підтверджується належним чином завіреною копією корінця вимоги (а.с.177, т.2).

Зазначена вимога, яка є виконавчим документом в силу абз. 2 ч. 4 ст. 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування", направлена ПАТ "Топаз" 06.11.2014 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за юридичною адресою: м. Запоріжжя, вул. Магістральна, буд. 84, але не отримана уповноваженими особами боржника, оскільки повернута підприємством поштового зв'язку на адресу ДПІ за закінченням терміну зберігання.

З матеріалів справи вбачається, що станом на момент звернення ГУ ДФС у Запорізькій області до господарського суду першої інстанції із вимогами кредитора, заборгованість з недоїмки по сплаті єдиного соціального внеску в розмірі 15943152,98 грн. ПАТ "Топаз" в добровільному порядку не погашена, будь-яких дій спрямованих на оскарження вимоги про сплату боргу платника єдиного внеску боржником не вчинялось як і не заперечується наявності цієї заборгованості на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що грошові вимоги ГУ ДФС у Запорізькій області до ПАТ "Топаз" в сумі 15943152,98 грн. є обґрунтованими, доведеними наданими документами, а тому підлягають визнанню та включенню до реєстру вимог кредиторів як вимоги другої черги.

Крім того, ГУ ДФС у Запорізькій області за подання заяви з вимогами до боржника, було сплачено судовий збір в сумі 3200,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням №710 від 06.07.2017 року.

Судова колегія вважає безпідставними посилання ГУ ДФС у Запорізькій області на неподання ПАТ "Топаз" у порядку Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" заяви про звільнення від обов'язків, передбачених цим Законом, з огляду на те, що антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, триває, спірні вимоги по єдиному соціальном внеску, штрафним санкціям та донарахованої пені виникли саме в період проведення цієї операції. Відповідальність урегульована окремою нормою цього пункту. Вимоги щодо заяви платника єдиного внеску як підстави для звільнення від виконання своїх обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 цього Закону, на період з 14.04.2014 року до закінчення атитерористичної операції, не можна виривати з контексту норми, яка вимагає системного аналізу положень у сукупності ст.ст. 6, 25 та п. 9-4 розділу VIII Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування". Необхідність подання заяви обумовлена низкою підстав, зокрема визнання безнадійною недоїмки, яка підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу. Можливість подання такої заяви на списання може мати місце виключно після закінчення антитерористичної операції. Натомість, звільнення від відповідальності передбачено безпосередньо у Законі, в силу його прямої дії та не потребує додаткового звернення, оскільки норма встановлює "незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій" та вона адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій.

В той же час, аналізуючи положення вищенаведеного законодавства, судова колегія дійшла висновку, що перебування платника єдиного внеску, місцезнаходження якого зареєстроване на території населених пунктів, визначених переліком, де проводилася антитерористична операція, на обліку в органі доходів і зборів, яке розташоване за межами території проведення антитерористичної операції, виключає звільнення такого платника від відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, передбачених Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування".

Судова колегія вважає, що відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені абз. 3 п. 9-4 розділу України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" за невиконання обов'язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 року до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористична операція, не застосовуються виключно в цей період. Положення цієї норми не застосовуються до платників єдиного внеску за невиконання обов'язків, які виникли до 14.04.2014 року та/або після закінчення антитерористичної операції.

Оскільки вимоги кредитора ГУ ДФС у Запорізькій області по сплаті штрафних санкцій та пені з ЄСВ (недоїмки) виникли саме в період перебування ПАТ "Топаз" на обліку в Донецькій області (на території проведення антитерористичної операції), тобто в період коли боржник був звільнений від такої відповідальності, колегія суддів вважає відсутніми підстави для нарахування таких вимог контролюючим органом та про необхідність відхилення цих вимог до боржника ПАТ "Топаз" у даній справі про банкрутство, але не з мотивів викладених судом першої інстанції, а з мотивів наведених у даній постанові.

Судова колегія апеляційної інстанції не приймає до уваги аргументи кредиторів та боржника про відсутність доказів на підтвердження заборгованості ПАТ "Топаз" та відсутність всіх необхідних реквізитів на документах контролюючого органу, викладених в запереченнях на апеляційну скаргу, враховуючи наступне.

За приписами чинного законодавства, основною метою здійснення правосуддя є захист та відновлення порушеного права відповідної особи, яка звернулась до суду із відповідною заявою.

В той же час, захист порушеного права або охоронюваного законом інтересу здійснюється судом із дотримання основних засад судочинства, за наявності достатніх правових підстав та відповідних належних доказів, які підтверджують ту чи іншу обставину.

Так, ст. 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін, яка, зокрема, проявляється в тому, що, як зазначається в ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування

З урахуванням вимог ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підпунктом 62.1.2 п. 62.1 ст. 62 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль здійснюється шляхом інформаційно-аналітичного забезпечення контролюючих органів.

Правові підстави інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів закріплені у главі 7 Податкового кодексу України.

Згідно ст. 71 Податкового кодексу України, визначено, що інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Відповідно до пп. 72.1.1.1, 72.1.1.2 та 72.1.1.3 п. 72.1 ст. 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, звітах про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної п. 133.4 ст. 133 цього Кодексу, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов'язаних із визначенням об'єктів оподаткування (податкових зобов'язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов'язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

У п. 74.1 ст. 74 Податкового кодексу України встановлено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.

Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з п. 74.2 наведної статті зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань.

Таким чином, АС "Податковий блок" як автоматизована система, що використовуються контролюючими органами, є засобом для збереження та опрацювання податкової інформації, зібраної відповідно до ст.72 та 73 Кодексу.

До заяви ГУ ДФС у Запорізькій області з кредиторськими вимогами долучено документи, які підтверджують заборгованість по єдиному соціальному внеску, нарахованому на суму заробітної плати (недоїмка), на суму 15943152,41 грн. Зазначені докази сформовані контролюючим органом в т.ч. з АС "Податковий блок".

Дослідивши наявні документи судом встановлено, що зазначена заборгованість розраховувалась на підставі поданих ПАТ "Топаз" звітів про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування за період з липня 2013 року по червень 2014 року на загальну суму 15943152,41 грн.

Як вбачається з розрахунку податкового боргу з недоїмки, в ньому зазначено інформацію про щомісячне звітування ПАТ "Топаз" перед контролюючим органом, а саме: в графі опис операції видно номер поданих боржником декларацій, суми самостійно нараховані платником (об'єкт оподаткування), залишок заборгованості.

Тобто, у даному випадку, інформація про розмір заборгованості подавалась боржником самостійно - тобто мало місце узгоджене податкове зобов'язання, а контролюючий орган збирав зазначені відомості надані боржником в АС "Податковий блок", зберігав їх та опрацьовував при визначені суми недоїмки.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що самі по собі дії контролюючого органу щодо внесення до АС "Податковий блок" показників (змін до показників) податкової звітності суб'єктів господарювання в частині податкових зобов'язань без прийняття податкових повідомлень-рішень не породжують правових наслідків для платника податків та не порушують його права, оскільки розміщена в цій системі інформація є службовою та використовується для обробки зібраної інформації в автоматичному режимі (використовується для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань) з метою здійснення податкового контролю.

Проте, у даній справі вирішальне значення мають не докази щодо внесення до АС "Податковий блок" показників відповідних податкових зобов'язань, які вважають неналежними кредитори, а податкова вимога від 03.11.2014 року (а.с.177,т.2) із загальною сумою боргу платника податків 18941843,37 грн., яка сформована контролюючим органом на підставі таких доказів, не була оскаржена боржником у встановленому законом порядку та на даний час є чинним виконавчим документом.

Зазначена вимога у розумінні положень Податкового кодексу України, на відміну від податкового повідомлення-рішення, є засобом реагування контролюючого органу, зокрема, на несплату платником податків саме узгодженої суми грошового зобов'язання в установлені законодавством строки (п. 59.1. ст. 59 ПК України).

Узгодженим за правилами Податкового кодексу України вважається зобов'язання, яке визначене самим платником податків та щодо якого не існувало спору на момент подання інформації про розмір зобов'язання (у даній справі податкових декларацій) самостійно.

В той же час, в матеріалах справи відсутні та боржником не надано апеляційному суду доказів оскарженого податкової вимоги від 03.11.2014 року із визначенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 15943152,41 грн.

Таким чином, оскільки ПАТ "Топаз" самостійно визначено суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 15943152,41 грн., тобто самостійно визначило суму узгодженого податкового зобов'язання, інформацію про що і було внесено контролюючим органом до АС "Податковий блок" та на підставі якої (аналітичної інформації) було винесено ДПІ у Шевченківському районі ГУ ДФС у Запорізької області податкову вимогу від 03.11.2014 року, яка не оскаржена у встановленому законом порядку та на даний час є чинним виконавчим документом, судова колегія відхиляє посилання кредиторів та боржника на неналежність наданих ГУ ДФС у Запорізькій області доказів на підтвердження своїх вимог як кредитора до боржника.

За наслідком апеляційного перегляду колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що вимоги ГУ ДФС у Запорізькій області на суму недоїмки 15943152,41 грн. правомірно нараховані кредиторам, оскільки підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, виникли до дати порушення провадження у справі про банкрутство та заявлені в межах встановленого строку, а отже, виходячи із системного аналізу норм законодавства, вимоги заявлені кредитором є конкурсними та підлягають включенню до другої черги вимог кредиторів; оскаржувана ухвала в частині відхилення грошових вимог ГУ ДФС у Запорізькій області до ПАТ "Топаз" з недоїмки підлягає скасуванню на підставі п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 277 ГПК України із прийняттям нового рішення про визнання та включенню такої суми до реєстру вимог кредиторів як вимоги другої черги; витрати зі сплати судового збору, сплаченого ГУ ДФС у Запорізькій області за подання заяви з вимогами до боржника у сумі 3200,00 грн., підлягають включенню до першої черги; в іншій частині ухвала Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 є законною, обґрунтованою, прийнятою із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

У зв'язку із частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги ГУ ДФС у Запорізькій області покладається на сторін пропорційно задоволеним вимогам, а саме: 3595,20 грн. на ПАТ "Топаз" та 1204,80 грн. покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 275, 276, 277, 281 - 284 ГПК України, Донецький апеляційний господарський суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 - задовольнити частково.

Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 - скасувати в частині відхилення грошових вимог кредитора Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області до боржника Публічного акціонерного товариства "Топаз" у розмірі 15943152,41 грн.

В скасованій частині ухвалите нове рішення, яким визнати вимоги з недоїмки, яка утворилась за несплату або несвоєчасну сплату єдиного соціального внеску, конкурсного кредитора Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області до боржника Публічного акціонерного товариства "Топаз" у розмірі 15943152,41 грн. - вимоги другої черги задоволення; судовий збір 3200,00 грн. за подання заяви з вимогами до боржника - перша черга задоволення.

В іншій частині ухвалу Господарського суду Запорізької області від 26.12.2017 року у справі №908/981/17 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий суддя Н.О. Мартюхіна

Судді Т.Д. Геза

Е.В. Сгара

(У судовому засіданні 03.05.2018 року оголошено вступну та резолютивну частину постанови. Повний текст постанови складено та підписано 10.05.2018 року).