ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 903/336/14

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Булгакової І.В. (головуючий), Львова Б.Ю. і Селіваненка В.П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України",

відповідач - державне комунальне підприємство "Луцьктепло",

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз",

за участю відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Відділ примусового виконання рішень)

на ухвалу господарського суду Волинської області від 01.11.2017 (головуючий суддя Костюк С.В.)

та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 (головуючий - Саврій В.А., судді: Дужич С.П., Мамченко Ю.А.),

прийняті за наслідками розгляду скарги публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України") на дії органу державної виконавчої служби

у справі № 903/336/14

за позовом ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до державного комунального підприємства "Луцьктепло" (далі - ДКП "Луцьктепло"),

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз"),

про стягнення 21 449 774,46 грн.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до господарського суду Волинської області зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби, відповідно до якої просило суд: визнати незаконними дії Відділу примусового виконання рішень про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254; визнати недійсною постанову від 07.08.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій (ВП № 46994254).

Скаргу обґрунтовано тим, що: у державного виконавця не було законних підстав для зупинення вчинення виконавчих дій, з огляду на те, що зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254 не підпадає під дію пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки для застосування наведеної норми необхідно, щоб заборгованість у боржника виникла за спожитий природний газ, а не у зв'язку з відступленням права вимоги.

Ухвалою господарського суду Волинської області від 01.11.2017 зі справи № 903/336/14, яка залишена без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2017, скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" задоволено; визнано незаконними дії Відділу примусового виконання рішень про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254; визнано недійсною постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254, яка винесена 07.08.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Шевченком М.Р.

Відділ примусового виконання рішень, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить суд касаційної інстанції судові акти попередніх інстанцій зі справи скасувати; у задоволенні скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби - відмовити.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" просило залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін, зазначаючи, зокрема про те, що касаційна скарга є необґрунтованою та безпідставною, а доводи Відділу примусового виконання рішень, які викладені у касаційній скарзі, такими, що не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Розгляд касаційної скарги Відділу примусового виконання рішень здійснено судом касаційної інстанції без повідомлення учасників справи, у відповідності до частини п'ятої статті 301 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України, в редакції, чинній з 15.12.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Рішенням господарського суду Волинської області від 05.06.2014 у справі № 903/336/14 відмовлено в задоволенні позову ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до ДКП "Луцьктепло" про стягнення 21 449 774,46 грн. заборгованості; визнано недійсним договір від 02.11.2012 № 14/6736/12 про відступлення права вимоги, який укладений ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" та ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на суму 19 966 716,30 грн.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 рішення господарського суду Волинської області від 05.06.2014 у справі № 903/336/14 скасовано; прийнято нове рішення, яким позов задоволено частково; стягнуто з ДКП "Луцьктепло" на користь "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19 966 716,30 грн. основного боргу, 1 227 725,57 грн. -3% річних, 170 891,91 грн. інфляційних втрат, 72 794,98 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви. У частині позовних вимог про стягнення 84 440,63 грн. -3% річних - у позові відмовлено. Стягнуто з ДКП "Луцьктепло" на користь ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" 609,00 грн. витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги; стягнуто з ДКП "Луцьктепло" в дохід державного бюджету України 36 397,49 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.

11.08.2014 на виконання постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 зі справи № 903/336/14 видано накази.

Згідно з ухвалою господарського суду Волинської області від 25.08.2015 заяву ДКП "Луцьктепло" (вих. від 12.08.2015 № 4504/08) про відстрочку виконання рішення суду від 05.06.2014 з урахуванням постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 у справі № 903/336/14 задоволено частково; виконання рішення суду від 05.06.2014 з урахуванням постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 у справі № 903/336/14 відстрочено до 31.12.2015.

Відповідно до ухвали господарського суду Волинської області від 22.12.2015 заяву ДКП "Луцьктепло" (вих. від 07.12.2015 № 6707/08) про відстрочку виконання рішення суду у справі № 903/336/14 задоволено частково; виконання рішення суду від 05.06.2014 з урахуванням постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 у справі № 903/336/14 відстрочено до 01.04.2016.

Постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 03.02.2016 ухвалу господарського суду Волинської області від 22.12.2015 зі справи скасовано, прийнято нове рішення про відмову в задоволенні заяви ДКП "Луцьктепло" про відстрочку виконання рішення суду у справі № 903/336/14.

У липні 2017 року ДКП "Луцьктепло" звернулося до Відділу примусового виконання рішень із заявою про зупинення всіх виконавчих проваджень на весь час перебування ДКП "Луцьктепло" в реєстрі теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (зокрема, за спожитий природний газ).

Державним виконавцем у виконавчому провадженні № 46994254 винесено постанову від 07.08.2017 про зупинення вчинення виконавчих дій при примусовому виконанні наказу суду у справі № 903/336/14, який виданий 11.08.2014 господарським судом Волинської області щодо стягнення з ДКП "Луцьктепло" на користь ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 19 966 716,30 грн. основного боргу, 1 227 725,57 грн. -3% річних, 170 891,91 грн. інфляційних втрат, 72 794,98 грн. витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.

Зазначене стало підставою для звернення ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до суду зі скаргою на дії органу державної виконавчої служби.

Задовольняючи скаргу ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби та визнаючи незаконними дії Відділу примусового виконання рішень про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254, а також постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254, яку винесено 07.08.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Шевченком М.Р., суди попередніх інстанцій виходили, зокрема, з того, що стягувач не відповідає критеріям, визначеним пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", згідно з яким постачальником природного газу визначено Національну акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірню компанію "Газ України"; водночас зобов'язання у справі виникли з договору про відступлення права вимоги від 02.11.2012 № 14/6736/12, відповідно до якого ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз" передало право вимоги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" за договором від 29.09.2011 № 6-БО-11/12 поставки природного газу для виробництва теплової енергії, тобто продавцем та первісним кредитором було саме ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз". Крім того, суди також зазначили про те, що ухвалою суду від 22.12.2015 за заявою ДКП "Луцьктепло" було відстрочено виконання рішення суду у справі № 903/336/14 до 01.04.2016; при цьому в наказі від 11.08.2014 № 903/336/14, крім сум основного боргу, інфляційних та відсотків річних, зазначено також і про стягнення суми судового збору у розмірі 72 794,98 грн., тому підстав для зупинення вчинення виконавчих дій згідно з частиною четвертою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" у державного виконавця не було.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів [посадових осіб (далі - рішення)] - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до пунктів 6 та 7 Прикінцевих та перехідних положень наведеного Закону рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження; виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно з приписами статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Водночас частиною четвертою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Згідно з приписами частини шостої статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до виключення боржника з реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії". У разі поновлення виконавчого провадження, зупиненого на підставі пункту 10 частини першої статті 34 цього Закону, виконавче провадження повторному зупиненню з цих підстав не підлягає.

Згідно з приписами статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" під заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону розуміється, зокрема кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води; кредиторська заборгованість перед постачальником електричної енергії підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за електричну енергію, спожиту для виробництва та надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, з постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем); постачальник природного газу відповідно до приписів наведеного Закону - це Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та її дочірня компанія "Газ України"; процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості; реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості - це державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства; спожиті енергоносії - спожиті природний газ, електрична енергія; учасники процедури врегулювання заборгованості - це підприємства та організації, включені до реєстру, постачальники природного газу та/або електричної енергії, оптовий постачальник електричної енергії, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, органи, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Касаційний господарський суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо неправомірності дій державного виконання у винесенні постанови про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 46994254 на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", відповідно, й про наявність підстав для визнання її (постанови) недійсною, з огляду на таке.

Включення ДКП "Луцьктепло" до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не є безумовною підставою для зупинення будь-якого виконавчого провадження.

Так, як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з ухвалою господарського суду Волинської області від 25.08.2015 заяву ДКП "Луцьктепло" (вих. від 12.08.2015 № 4504/08) про відстрочку виконання рішення суду від 05.06.2014 з урахуванням постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 у справі № 903/336/14 задоволено частково; виконання рішення суду від 05.06.2014 з урахуванням постанови Рівненського апеляційного господарського суду від 17.07.2014 у справі № 903/336/14 відстрочено до 31.12.2015.

Відповідно, викладені обставини у даному випадку виключають можливість зупинення вчинення виконавчих дій згідно з пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" (з огляду на встановлені частиною четвертою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" обмеження у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ).

Що ж до посилання судів попередніх інстанцій на те, що стягувач не відповідає критеріям, визначеним пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", то суди попередніх інстанцій залишили поза увагою те, що у переліку стягувачів, який наведений у пункті 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", окрім Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" та її дочірньої компанії "Газ України", зазначено також і публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" та постачальників електричної енергії, яким у даному випадку і є ПАТ по газопостачанню та газифікації "Волиньгаз". Водночас наведене не вплинуло на правильність результатів розгляду судами скарги ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії органу державної виконавчої служби.

Доводи касаційної скарги спростовуються викладеним вище.

Відповідно до статті 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положеннями статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишити касаційну скаргу Відділу примусового виконання рішень без задоволення, а судові акти попередніх інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін раніше ухвалені судові рішення, а також враховуючи те, що учасники справи не подавали заяв про розподіл судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, суд покладає на скаржника витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення, а ухвалу господарського суду Волинської області від 01.11.2017 та постанову Рівненського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 у справі № 903/336/14 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов

Суддя В. Селіваненко