ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"24" квітня 2018 р. Cправа № 902/1046/17

Суддя Господарського суду Вінницької області Нешик О.С., при секретарі судового засідання Німенко О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи

за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА", с.Кордишівка Козятинського району Вінницької області

до приватного підприємства "ВІНАГРОПРОМ МС", м.Калинівка Калинівського району Вінницької області

про визнання договорів недійсними

за участю представників:

позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2, діють за довіреностями;

відповідача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, діють за довіреностями.

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНА" звернулось до господарського суду Вінницької області з позовом до приватного підприємства "ВІНАГРОПРОМ МС" про визнання недійсними: договору купівлі-продажу насіння кукурудзи сортів "Піонер ПР39Д81" - 80 посівних одиниць, "Піонер ПР38Н86" - 80 одиниць на загальну суму 484 000,00 грн., який укладений шляхом оформлення та підписання накладної № 64 від 22.08.2015; договору купівлі-продажу насіння кукурудзи сортів ПР31Д81 - 160 посівних одиниць та ДКС3511 - 25 посівних одиниць на загальну суму 407000,00, який укладений шляхом оформлення та підписання накладної № 108 від 16.09.2015; договору купівлі-продажу насіння кукурудзи сорту ПР39Д81, в кількості 15 посівних одиниць на суму 33000 грн., укладений шляхом оформлення та підписання накладної № 112 від 18.09.2015.

Позовні вимоги мотивовані поставкою відповідачем, відповідно до змісту зазначених вище первинних документів, нібито сортового насіння кукурудзи та засобів захисту рослин на загальну суму 1 201 500,00 грн. без ПДВ. Однак, на момент передачі- приймання цих ТМЦ по кількості, документи підтверджуючі їх походження та якість, як істотні умови купівлі-продажу та визначення ціни, відповідачем надані не були. При цьому, відповідач запевнив позивача, що поставлене ним насіння кукурудзи є сертифікованим, відповідає сортовим та посівним характеристикам тих сортів кукурудзи, що вказані у накладних на їх передачу, та свого часу, було придбане відповідачем у таких відомих суб'єктів насінництва як МАА "Фірма "Ерідон" та ТОВ "Піонер насіння Україна", а відповідні відомості про його походження зазначені на маркуванні упаковки насіння. В подальшому, працівниками складу позивача було виявлено, що маркування пакетів по деяким партіям (сортам) насіння кукурудзи не відповідає наданим відповідачем відомостям про це насіння. Окрім того, в окремих зразках такого насіння було виявлено шкідників (комах).

За домовленістю сторін, відповідач, згідно зворотної накладної № 1 від 26.09.2015, власним транспортом забрав некондиційне насіння, для заміни кондиційним. Однак, в подальшому, не передав позивачу ані нове насіння, ані оформлені документи щодо повернення некондиційного. Залишок насіння кукурудзи залишався зберігатися на складі позивача, а саме насіння не могло бути використане за цільовим призначенням до отримання відповідних сертифікатів, в силу вимог Законів України "Про насіння і садовий матеріал" "Зерно та ринок зерна в Україні".

Перед початком посівних робіт навесні 2016, відповідач, на чергову вимогу позивача надав лише копію сертифіката насіння серії БН 3764177, реєстраційний № UA10-00/3393, виданий 12.04.2015р р. на насіння кукурудзи сорту ДКС 3511 урожаю 2014 року, виробництва Франції. Сертифікати на інше відпущене позивачу насіння відповідач не надав.

Таким чином, позивач зазначає, що оспорюванні правочини вчинені ним під впливом помилки, яка полягає у неправильному сприйнятті позивачем предмету цих договорів, в частині існування насіння кукурудзи саме як товару (сортового посівного матеріалу), хибних уявлень позивача про справжню природу товару, його походження та фактичну якість (сортові та посівні властивості), на час вчинення вчинення відповідного правочину та погодження сторонами ціни, які спричиненні замовчуванням (приховуванням, неповідомленням) відповідачем достовірних відомостей про цей товар.

За вказаним позовом порушено провадження у справі 902/1046/17.

Ухвалою суду від 22.01.2018 постановлено справу №902/1046/17 розглянути за правилами загального позовного провадження.

Судовий розгляд справи здійснювався за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.1 ст.222 ГПК України.

В ході судового розгляду, в судовому засіданні 20.02.2018 оголошувалася перерва в підготовчому засіданні.

11.01.2018 до суду від відповідача надійшов відзив № 03/01-18 від 03.01.2018, в якому останній зазначає, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд в їх задоволенні відмовити з огляду на наступне.

Так, рішенням господарського суду Вінницької області по справі № 902/743/16, яке залишено без змін апеляційною інстанцією, встановлено факт прийняття товару ТОВ "Україна" в повному обсязі, без зауважень і претензій по кількості та якості. Встановлено відсутність розрахунків за отриманий товар. Також, відповідач зазначає, що він являється підприємством - посередником при реалізації товару, а не суб'єктом насінництва, що виключає можливість наявності сертифіката походження. Окрім того, відповідач зазначає, про відсутність прямих господарській операцій з ПП Фірми "Ерідон" та ТОВ "Піонер насіння Україна".

20.02.2018 від позивача надійшло заперечення на відзив ПП "Вінагропром МС", в якому, поміж іншого, зазначається, що у 2017-2018 роках позивач дізнався, що помилявся щодо окремих істотних умов оскаржуваних договорів на моменту їх укладання, зокрема щодо їх відомостей про їх предмет (щодо оборотоздатності вказаного у накладних товару - насіння) Так, згідно відомостей МПП "Фірма "Ерідон" та ТОВ "Піонер Насіння України" стало відомо, що надані відповідачем сертифікати насіння є підробленими, а проданий за оспорюваними накладними товар не є насінням кукурудзи відповідних сортів в розумінні закону, оскільки таке насіння із вказаними відповідачем характеристиками в Україну у 2014-2015 не ввозилося, не реєструвалося та не сертифікувалося, а тому не було допущено в обіг, не могло виступати товаром, бути вільно відчуженим та бути предметом провочину, тощо.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти позову, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 20.12.2016 по справі №902/743/16 яке залишено без змін постановою Рівненського апеляційного господарського суду від 24.03.2018 встановлено, що ПП "Вінагропром МС" в період з серпня вересня 2015 р. поставлено, а ТОВ "Україна" прийнято товарно-матеріальні цінності (далі - ТМЦ), а саме насіння злакових культур та засоби захисту рослин на загальну суму 1201500грн, що стверджується наявними в матеріалах справи накладними №64 від 22.08.2015р. на суму 484000 грн, №65 від 22.08.2015р. на суму 130000 грн, №67 від 31.08.2015р. на суму 147500 грн, №108 від 16.09.2015р. на суму 407000 грн та №112 від 18.09.2015р. на суму 33000 грн.. Твердження ТОВ "Україна" щодо повернення частини товару та поставки насіння пшениці позивачу видаткова накладна №103 від 15.09.2015р. та зворотна накладна №1 від 26.09.2015р., а також щодо неналежної якості насіння не підтвердилися належними і допустимими доказами, а тому судом оцінено критично.

Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про визнання недійсними договорів купівлі продажу, укладених шляхом оформлення та підписання вищезазначених накладних.

Підставою позовних вимог є укладення договорів купівлі-продажу насіння, шляхом оформлення та підписання накладних, під впливом помилки щодо об'єкта насіння. Про помилку позивачу стало відомо при отриманні відомостей МПП "Фірма "Ерідон" та ТОВ "Піонер Насіння України" з яких слідує, що надані відповідачем сертифікати насіння є підробленими.

Досліджуючи природу походження ТМЦ, які були предметом поставки, судом встановлено, що відповідно до накладної № 25-08 відповідачем 20.08.2015 було придбано від ПП "Компсервіс" насіння кукурудзи: сорту ПР39Д81 - 80 одиниць, сорту ПР38Н86 - 80 одиниць, сорту ДКС3511 - 60 одиниць. Всього на загальну суму 462000,00 грн.. Товар було оплачено в повному обсязі, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 25 від 20.05.2015. Окрім того, згідно накладної №31-09 від 10.09.2015 відповідачем також оплачено кукурудзу ПР39Д81 - 175 одиниць та кукурудзу ДКС 3511 - 25 одиниць.

Як встановлено судом під час розгляду справи, продаж вказаного насіння кукурудзи супроводжувався засвідченими ПП "Компсервіс" копіями сертифікатів на насіння України: серія БН № 3763727 від 04.04.2015, серія БН №3764173 від 11.04.2015, серія БН № 3764177 від 12.04.2015 (а.с. 127-129).

Разом з тим, судом з'ясовано, що рішенням господарського суду м. Києва від 30.08.2005 припинено діяльність юридичної особи - приватного підприємства "Компсервіс".

Вказана обставина, на думку представника позивача, свідчить про вчинення зі сторони представників відповідача незаконних дій, шляхом підроблення документів, створюються штучні докази. Окрім того, представник зауважує, що надана до матеріалів справи відповідачем податкова декларація з податку на прибуток за 2015, подана до податкового органу ДФС України в лютому 2018, після того, як вже було відкрито провадження у справі № 902/1046/17, а отже в порушення визначені Податковим кодексом України строки. При цьому, представник зазначає, що по рядку 01 "Дохід від будь-якої діяльності (за вируванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку - відсутні будь-які доходи, а отже в 2015 році ПП "Вінагропром МС" не здійснювало господарських операцій по продажу будь-яких ТМЦ.

Надаючи правову оцінку вказаним твердженням, слід зазначити, що відповідно до ст. 61 Конституції України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, тому відповідач не може нести відповідальності за можливі протиправні дії інших юридичних осіб.

Згідно зі ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Таким чином, факти вчинення злочину, в тому числі у вигляді фіктивного підприємництва, ухилення від сплати податків та підробка документів, можуть встановлюватись виключно відповідним рішенням суду.

Так, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази підроблення чи визнання недійсними вищезазначених правочинів та сертифікатів.

Також судом оцінюється критично твердження позивача, що йому було надано лише копію сертифіката насіння серії БН 3764177, реєстраційний номер UA 10-00/3393, виданий 12.04.2015 на насіння кукурудзи сорту ДКС 3511 урожаю 2014 року, виробництва Франції.

Вказане, поміж іншого, спростовується наявним у справі результатом аналізу насіння від 29.09.2015 (а.с. 55), виданого ТОВ "Україна", в якому є посилання на сертифікат серії UA 10-00/3389 від 11.04.2015.

Таким чином, підтверджується надання позивачу сертифікату, який із тверджень позивача останній не отримував.

Щодо накладної № 108 від 16.09.2018 слід зазначити, що предметом поставки є кукурудза ПР31Д81. Відомості про поставку саме насіння кукурудзи ПР31Д81 в матеріалах справи відсутні.

Основні положення, що регулюють виробництво, реалізацію та використання насіння і садивного матеріалу сільськогосподарських та інших рослин, містяться в Законі України «Про насіння і садивний матеріал».

Статтею 1 вказаного Закону встановлено, що сертифікат на насіння - це документ, що засвідчує сортові та посівні якості насіння і садивного матеріалу.

Сортові якості - сукупність показників, що характеризують належність насіння до відповідного сорту. Посівні якості - сукупність показників якості насіння, що характеризують його придатність до посіву.

Відповідно до ч. 7 ст. 17 Закону України «Про насіння і садивний матеріал» кожна партія насіння і садивного матеріалу для реалізації повинна супроводжуватися сертифікатами: насіння - сертифікатом, що засвідчує його сортові якості, та сертифікатом, що засвідчує його посівні якості ; садивний матеріал - сертифікатом, що засвідчує його сортові якості, та сертифікатом, що засвідчує його товарні якості.

Таким чином, із змісту викладених положень Закону слідує, що сертифікації підлягає насіння кукурудзи та садивний матеріал кукурудзи, а не зерно кукурудзи. Враховуючи, що у суду відсутня можливість ідентифікувати природу та призначення вказаної в накладній кукурудзи, а також враховуючи факт прийняття позивачем ТМЦ без зауважень та заперечень, суд приходить до висновку про відсутність зобов'язання з боку продавця супроводжувати кукурудзу ПР31Д81 сертифікатом.

Порядок видачі сертифікатів на насіння визначений Тимчасовим порядком проведення сертифікації насіння та садивного матеріалу, затвердженого Постановою КМ України №299 від 22.04.2013.

Так, із змісту вказаного положення слідує, що оригінал сертифікату на насіння видається суб'єкту насінництва, що виключає можливість наявності його оригіналу у суб'єктів, які його реалізовують.

Зазначене також підтвердив викликаний в судове засідання 20.04.2018 спеціаліст Держспоживслужби у Вінницькій області ОСОБА_5, який пояснив, що оригінал сертифікату на насіння видається в одному екземплярі суб'єкту насінництва.

Враховуючи викладене, доводи позивача про обов'язок відповідача надати останньому оригінали сертифікатів на відпущене насіння спростовується викладеним.

З врахуванням встановлених обставин суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб'єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 11 від 29.05.2013 "Про деякі питання визнання правочинів (господарських договорів) недійсними", правочин може бути визнаний недійсним з підстав, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов'язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з ч.1 ст.207 ГК України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов'язань, які виникли з правочину, і не пов'язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене слід зазначити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення договорів купівлі-продажу насіння, шляхом оформлення та підписання накладних, під впливом помилки щодо об'єкта насіння, яку на переконання останнього було допущено, внаслідок поведінки ПП "Вінагропром МС". Так, позивачем лише вказано про ймовірну не правову поведінку суб'єкта ( ПП "Компсервіс"), що не був стороною оспорюваного правочину, а отже поведінка останнього не може бути підставою визнання правочину недійсним з підстав визначених ст. 229 ЦК України.

Окрім того, слід зазначити, що позивачем не доведено обставини, що відповідач повідомляв про придбання ТМЦ, які стала предметом оспорюваного правочину у таких суб'єктів насінництва як МПП "Фірма "Ерідон" та ТОВ "Піонер насіння Україна".

Суд також звертає увагу, що подача позовної заяви про визнання договорів недійсними відбулась після набрання рішенням Господарського суду Вінницької області від 20.12.2016 по справі № 902/743/16 про стягнення з останнього заборгованості за оспорюваними правочинами, законної сили. При цьому, під час провадження у вказані справі відповідачем не заявлялася зустрічна вимога про визнання правочинів недійсними, а також не висловлювалася процесуальна позиція щодо вчинення правочинів під впливом помилки.

Згідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ст.86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, укладених шляхом оформлення та підписання накладених.

На підставі ст.129 ГПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 8, 10, 13, 14, 73, 75, 76, 77, 78, 79, 86, 91, 114, 129, 219, 220, 232, 236, 237, 238, 240, 241, 242 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

1. В позові відмовити.

2. Копію рішення направити сторонам та третій особі рекомендованими листами з повідомленням про вручення поштових відправлень.

Оскільки в судовому засіданні 24.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення у справі №902/1046/17, апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).

Відповідно до ч.6 ст.233 ГПК України повне рішення у справі №902/1046/17 складено 05 травня 2018 р.

Суддя Нешик О.С.

віддрук. прим.:

1 - до справи;

2 - позивачу - ТОВ "УКРАЇНА" (22146, Вінницька область, Козятинський район, с.Кордишівка);

3, 4 - відповідачу - ТОВ "ВІНАГРОПРОМ МС" (22400, Вінницька область, м.Калинівка, вул.Князя Володимира, 51Д та 21001 м.Вінниця, просп.Коцюбинського, 11/162).