КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. Справа№ 927/1106/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Коротун О.М.

суддів: Гаврилюка О.М.

Чорної Л.В.

за участю секретаря судового засідання - Куценко К.Л.

за участю представників сторін апеляційного провадження згідно протоколу судового засідання від 10.05.2018;

розглянувши апеляційну скаргу Менської міської ради

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018

у справі № 927/1106/17 (суддя - Бобров Ю.М.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Корпорація "Інтерагросистема"

до Менської міської ради

за участю прокуратури Чернігівської області,

про визнання недійсним договору

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Корпорація "Інтерагросистема" (надалі - позивач) звернулося з позовом до Менської міської ради Менського району Чернігівської області (надалі - відповідач) про визнання недійсним договору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався, зокрема, на те, що між Менською міською радою та ПАТ «Корпорація «Інтерагросистема» 16.08.2016 було укладено договір на пайову участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури м. Мена.

Разом із позовною заявою, позивачем було заявлено письмове клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи (а.с.30). Яке обґрунтовано необхідністю встановлення факту знаходження об'єкту забудови поза межами населеного пункту або ж в його межах, що потребує спеціальних знань.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 у справі № 927/1106/17 призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якої доручено Чернігівському відділенню Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України; на час проведення судової експертизи провадження у справі зупинено.

Не погодившись з ухвалою про призначення експертизи та про зупинення провадження у справі, Менська міська рада звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій проситла скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права не вказав мотивів та підстав для призначення судової експертизи у даній справі. Також апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що місцезнаходження спірної земельної ділянки ніяким чином не впливає на дійсність оскаржуваного договору, оскільки сторони є вільними в укладенні договору та виборі контрагента. А тому просив апеляційну скаргу задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, відмовивши в задоволенні клопотання про призначення судової експертизи у даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 було відкрито апеляційне провадження у даній справі, закінчено підготовчі дії та призначено до розгляду апеляційну скаргу на 10.05.2018.

20.04.2018 на адресу суд від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача. Відповідно до якого позивач зазначив, що оскільки в суді першої інстанції відповідачем розташування об'єкта за межами населеного пункту не визнавалось, існує потреба належного доведення фактичного місця розташування об'єкту. А тому просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У зв'язку з перебуванням 10.05.2018 судді Суліма В.В., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем) у відпустці та відповідно до протоколу автоматичної зміни складу колегії суддів від 08.05.2018 для розгляду апеляційної скарги у даній справі було визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Коротун О.М., судді: Гаврилюк О.М., Чорна Л.В. Вказана судова колегія ухвалою від 10.05.2018 прийняла апеляційну скаргу у даній справі до свого провадження.

В судовому засіданні 10.05.2018 представник позивача проти задоволення апеляційної скарги у даній справі заперечив, просив залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Прокурор в судовому засіданні 10.05.2018 апеляційну скаргу у даній справі підтримав, просив її задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати, відмовивши в задоволенні клопотання про призначення експертизи у даній справі.

Представник відповідача в судове засідання 10.05.2018 не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що 02.05.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на відзив, в якому сторона зазначила, про відсутність дійсної потреби у проведенні судової експертизи, оскільки факт, що спірна земельна ділянка знаходиться на території Менської міської ради за межами населеного пункту - не ставиться під сумнів сторонами.

Враховуючи те, що явка представників учасників апеляційного провадження судом апеляційної інстанції обов'язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком сторони, Київський апеляційний господарський суд дійшов висновку про можливість здійснення перевірки ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за відсутності представника відповідача, заперечення якого були подані 02.05.2018 за наявними матеріалами справи.

Дослідивши матеріали справи, докази по справі, розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення присутніх представників учасників апеляційного провадження, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

Як вірно з'ясовано судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, звертаючись із позовом у даній справі, позивач в обґрунтування позову, окрім іншого, вказував на те, що його об'єкт забудови розташований за межами населеного пункту (м. Мена). А тому, на його думку, спеціальні норми Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», зокрема приписи ст. 40 цього Закону, до взаємовідносин сторін застосовані бути не можуть.

Згідно з приписами ст. 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов'язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту укладається договір між органом місцевого самоврядування та забудовником земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції в цій частині приймає доводи позивача про імперативність вказаної норми, що безпосередньо підлягає або не підлягає до застосування у залежності із місцем розташування земельної ділянки, виділеної для забудови (в межах населеного пункту або поза його межами).

У позовній заяві позивач посилається на те, що його об'єкт будівництва розташований на земельній ділянці, яка знаходиться за межами населеного пункту (м. Мена). А тому не підлягає до застосування положення ст. 40 вказаного Закону, та відсутній у позивача обов'язок брати участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту.

У цій частині суд апеляційної інстанції зазначає, що згідно відзиву прокуратури на позовну заяву (а.с. 85-87) прокурор заперечує вказані обставина та зазначає, що згідно з проектом землеустрою щодо встановлення (зміни) адміністративної межі м. Мена Чернігівської області дійсно передбачено включення земельної ділянки площею 2, 32 га, кадастровий номер :03:000:0504, наданою Менською райдержадміністрацією в оренду Товариству, у межу міста Мена.

Більше того, як зазначає позивач та не було спростовано відповідачем та прокуратурою в суді першої інстанції відповідачем не підтверджувався факт розташування об'єкту забудови поза межами населеного пункту. Заяви також про визнання розміщення зокрема об'єкту забудови поза межами населеного пункту, зокрема, відповідачем до суду першої інстанції подано не було. А тому в даному випадку суд першої інстанції був позбавлений можливості застосувати положення ч. 1 ст. 75 ГПК України та правомірно призначив експертизу для вирішення вказаного питання.

Таким чином, як правомірно зазначив, суд першої інстанції фактично між сторонами існують різні точки зору щодо знаходження об'єкту будівництва за межами або в межах м. Мена.

Тоді як вирішення даного питання можливе лише за допомогою спеціальних знань шляхом проведення судової експертизи.

Відповідно ч. 1 ст. 41 ГПК України (в редакції, що діяла на момент призначення судової експертизи у даній справі) та ст. 99 ГПК України (в чинній редакції), судова експертиза призначається для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань.

Як роз'яснено у п.п. 2, 5 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 4 "Про деякі питання практики призначення судової експертизи", судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи. Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Про призначення судової експертизи виноситься ухвала, в якій, крім відомостей, передбачених частиною другою статті 86 ГПК України (в редакції, що діяла на момент призначення судової експертизи у даній справі), зазначаються, зокрема: обставини справи, які мають значення для проведення судової експертизи; підстави та мотиви призначення судової експертизи; організація або особа, якій доручається проведення судової експертизи; перелік питань, що потребують роз'яснення; мотиви, за якими відхилено пропозиції учасників судового процесу стосовно проведення судової експертизи; об'єкти експертного дослідження (предмети, матеріали, документи тощо), які надаються судовому експерту.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" № 3477-IV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію ("Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод") та практику Суду (Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини) як джерело права. Так, у рішенні ЄСПЛ "Дульський проти України" (Заява N 61679/00) від 1 червня 2006 року, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід'ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строк для їх отримання.

Статтею 1 Закону України "Про судову експертизу" передбачено, що судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні органів дізнання, досудового та судового слідства. Судово-експертна діяльність здійснюється на принципах законності, незалежності, об'єктивності і повноти дослідження (ст. 3 Закону України "Про судову експертизу").

Відповідно до п. 5.1 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» від 8 жовтня 1998 року № 53/5, основними завданнями оціночно-будівельної експертизи є, визначення відповідності виконаної оцінки нерухомого майна (поліпшень земельної ділянки) вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, методології, методам, оціночним процедурам.

Таким чином, з урахуванням тієї обставини, що вирішення питання розташування об'єкту забудови в мажах населеного пункту або поза його межами (для чого необхідні спеціальні знання) має суттєве значення для вирішення спору, зокрема в частині можливості застосування до спірних правовідносин положень ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності», суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість заявленого позивачем відповідного клопотання.

Разом з цим, відповідно до ст. 229 ГПК України провадження у справі зупиняється у випадках, зокрема призначення судом експертизи - на час проведення експертизи. А ст. 230 ГПК України встановлює підстави його поновлення.

При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що з метою недопущення порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплено право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, враховуючи правомірність призначення експертизи у даній справі, Київський апеляційний господарський суд погоджується з висновками місцевого господарського суду про необхідність зупинення провадження у справі, за власною ініціативою, у зв'язку з призначенням експертизи у даній справі.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86, ч. 3 ст. 269 ГПК України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом цієї апеляційної скарги, слід здійснити суду першої інстанції при ухваленні рішення у даній справі.

Керуючись ст.ст. 2, 99, 100, п. 2 ч.1 ст. 228, 255, 269-271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 281-285 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Менської міської ради на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 у справі № 927/1106/17 про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 12.03.2018 у справі № 927/1106/17 про призначення судової експертизи та зупинення провадження у справі - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 927/1106/17 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом не підлягає оскарженню, окрім винятків, встановлених в п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Повний текст постанови складено - 14.05.2018.

Головуючий суддя О.М. Коротун

Судді О.М. Гаврилюк

Л.В. Чорна