РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

08.05.2018Справа № 910/3429/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Кирилюк Т.Ю., при секретарі судового засідання Максимець В.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін матеріали господарської справи

за позовом публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд"

до товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія"

про стягнення 46 625,00 грн.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення штрафних санкцій у розмірі 46 625, 00 грн., у тому числі: 33 570, 00 грн. - пені та 13 055, 00 грн. - штрафу за прострочення строків виконання зобов'язань за договором.

Позов обґрунтовано тим, що відповідач порушив строки поставки товарів за договором про закупівлю товарів № 016/2/ від 21.04.2017.

Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Частиною першою статті 247 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що малозначні справи розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до частини першої статті 250 Господарського процесуального кодексу України питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28.03.2018 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3429/18. Вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.05.2018 відповідач подав письмову заяву про поновлення строку для надання відзиву по справі № 910/3429/18. Ухвалою Господарського суду міста Києва від 07.05.2018 заяву відповідача задоволено.

Через відділ автоматизованого документообігу суду, моніторингу виконання документів (канцелярію) 04.05.2018 відповідач подав письмовий відзив, в якому проти позову заперечував, зазначаючи про неукладеність договору, оскільки сторонами не визначено предмет договору.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" (позивач) та товариством з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (відповідач) 21.04.2017 укладено договір про закупівлю товарів № 016/2/, відповідно до якого останній зобов'язався поставити позивачу форменний одяг (одяг робочий), код за ДК 021:00-3, а позивач прийняти та оплатити товар. Номенклатура, асортимент, кількість товару та ціна за одиницю товару визначається згідно специфікації до договору, яка є невід'ємною його частиною.

Згідно специфікації, яка є додатком № 1 до договору відповідач зобов'язався поставити чоловічі літні костюми ІТП 02-01 в кількості 254 одиниці, загальною вартістю 186 500, 00 грн., що спростовує твердження відповідача, викладені у письмовому відзиві щодо відсутності в специфікації інформації щодо предмета договору та його неукладеності.

За умовами пункту 3.1 договору вартість товару склала 186 500, 00 грн. та може бути зменшена за взаємною згодою сторін при зменшенні обсягів закупівлі, зокрема, з урахуванням фактичного обсягу видатків позивача (пункт 3.2 договору).

Поставка товарів відповідно до пункту 5.1 договору здійснюється окремими партіями на підставі письмової заявки позивача. Термін поставки товарів - до 31.12.2017. Строк окремої партії товару становить десять календарних днів з моменту надання позивачем відповідачу заявки (пункт 5.5 договору).

Відповідно до пункту 10.1 договору строк дії договору сторони погодили з моменту його підписання сторонами до повного виконання зобов'язань за договором, але не більше двох років, а в частині розрахунків - до повного виконання.

Відповідно до статті 712 Цивільного кодексу України та статті 265 Господарського кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно пункту 5.6 договору місце поставки товару сторони обумовили склад позивача, який знаходиться за адресою: м. Полтава, вул. Ковалівська, 9.

Відповідно до умов договору, позивач, 19.05.2017 звернувся до відповідача з заявкою № 1355/10 від 26.04.2018 про забезпечення постачання чоловічих літніх костюмів загальною кількістю 254 комплекти, що виготовлені у відповідності до додатку № 2 тендерної документації процедури закупівлі UА-2017-03-06-000659-с.

Відповідач, у письмовому відзиві зазначив про те, що на його адресу заявка № 1355/10 від 26.04.2018 не надходила, у зв'язку з чим вважає, що не виникло обов'язку з постачання товару, передбаченого пунктом 5.5 договору.

З означеним твердженням відповідача суд не погоджується, оскільки докази надіслання заявки № 1355/10 про поставку товарів знаходяться в матеріалах справи (копії опису вкладення та фіскального чека від 19.05.2017).

З наявного у матеріалах справи листа № 129-05 від 31.05.2017 вбачається, що відповідач, у відповідності до умов укладеного договору № 016/2/ від 21.04.2017 зобов`язався поставити для потреб філії одяг робочий, повідомивши позивача про зміну графіку постачання товару у зв'язку з поломкою на виробництві.

У зв'язку з тим, що у визначені договором № 016/2/ строки відповідач свої зобов'язання щодо поставки позивачу товарів не виконав, листом № 49-06 від 09.06.2017 гарантував позивачу відвантажити першу партію товару в кількості 400 одиниць у строки до 10.07.2017, решту товарів, що визначені умовами договору - до 31.07.2017.

Однак, матеріали справи не містять доказів поставки позивачу товару на суму 186 500, 00 грн.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач, в порушення умов договору №016/2/ у визначені сторонами строки поставку товару не здійснив.

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.

Згідно статті 173 Господарського кодексу України один суб'єкт господарського зобов'язання повинен вчинити певну дію на користь іншого суб'єкта, а інший суб'єкт має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач, 27.07.2017 звернувся до відповідача з вимогою, в якій запропонував останньому протягом п'яти днів з моменту її отримання здійснити поставку товару відповідно до наданої заявки № 1355/10 від 26.04.2017.

Листом № 614 від 22.08.2017 відповідач повідомив позивача про надходження тканини та виготовлення продукції, у зв'язку з чим протягом вересня 2017 року зобов'язувався здійснити поставку товару.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Проте всупереч зазначеного, відповідачем не надано суду доказів поставки товару.

У письмовому відзиві відповідач також зазначив про те, що платіжним дорученням від 18.04.2017 перерахував позивачу грошові кошти в розмірі 9 325, 00 грн. в якості грошової застави забезпечення виконання договору про закупівлю, що виключає можливість позивача реалізувати своє право на отримання суми коштів у вигляді сплати неустойки.

Відповідно до частини першої та другої статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана вчинити на користь другої певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, установлених статтею 11 Цивільного кодексу України.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України, підставами для виникнення зобов'язань можуть бути різні юридичні факти. Зобов'язання можуть виникати з договорів, у тому числі з кредитних правовідносин.

Основні зобов'язання, що виникли внаслідок укладення сторонами договору № 016/2/ у відповідача - це поставка і передача товару, у позивача - прийняття товару та оплата його вартості.

Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Умовами договору сторони передбачили відповідальність за порушення зобов'язань щодо поставки товару. Позивач, реалізуючи своє право, звернувся до суду з вимогою про стягнення штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору № 016/2/. Сплата відповідачем грошових коштів в якості забезпечення застави не стосується предмету даного спору та не звільняє його від обов'язку сплатити штрафні санкції за неналежне виконання умов договору.

Статтями 525, 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статті 216-218 Господарського кодексу України передбачають, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, якими зокрема, є господарські санкції.

Згідно статті 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов'язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлене договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відповідачем не надано суду будь-яких підтверджень того, що неналежне виконання господарського зобов'язання сталось не з його вини.

Згідно пункту 2 статті 217 Господарського кодексу України, у сфері господарювання застосовуються наступні види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

За умовами пункту 7.2 договору № 016/2/ від 21.04.2017 в разі порушення відповідачем зобов'язань щодо поставки товару по даному договору він зобов'язаний сплатити на користь позивача штрафні санкції, передбачені частиною другою статті 231 Господарського кодексу України.

За змістом положень частини першої статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до частини другої статті 231 Господарського кодексу України, у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов'язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг); за порушення строків виконання зобов'язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.

Враховуючи викладене, суд відзначає, що в силу вимог зазначеної статті, застосування штрафних санкцій у такому розмірі можливо лише у разі якщо порушено господарське зобов'язання, в якому хоча б одна сторона є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення, пов'язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов'язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.

Таким чином, оскільки позивач є суб'єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки та враховуючи умови пункту 7.2 договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача 33 570, 00 грн. - пені та 13 055, 00 грн. - штрафу за прострочення строків виконання зобов'язань за договором від 21.04.2017 визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись статтями 123, 126, 129, 233, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" до товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" про стягнення 46 625,00 грн. задовольнити повністю.

2. Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українська міжнародна торгівельна компанія" (02068, м. Київ, вул. Анни Ахматової, будинок 13, офіс 222, ідентифікаційний код 36046631) на користь публічного акціонерного товариства "Укртрансгаз" в особі філії "Будівельно-монтажна фірма "Укргазпромбуд" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 33 570 (тридцять три тисячі п'ятсот сімдесят) грн. 00 коп. - пені, 13 055 (тринадцять тисяч п'ятдесят п'ять) грн. 00 коп. - штрафу за прострочення строків виконання зобов'язань за договором та 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. - судового збору.

Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано та підлягає оскарженню відповідно до статті 256 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено:08.05.2018.

Суддя Т.Ю. Кирилюк