РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2018Справа № 910/23632/17
Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Чинчин О.В., при секретарі судового засідання Бігмі Я.В., розглянув у відкритому судовому засіданні справу

за позовом Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" (01015, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 9, корпус 19)
до проНаціонального музею народної архітектури та побуту України (01010, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 9, корпус 19) спонукання до виконання зобов'язань та стягнення заборгованості у розмірі 101 586 грн. 65 коп.

Представники сторін:

від Позивача: Кагарлицький І.А., Прилуцька Н.М., Прокопенко Т.І. (представники за довіреністю)

від Відповідача: Сергієнко О.О., Грігор К.І., Гук Т.І., Власюк В.В. (представники за довіреністю);

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Громадська організація "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" (надалі також - «Позивач») звернулась до Господарського суду міста Києва з позовом до Національного музею народної архітектури та побуту України (надалі також - «Відповідач») про спонукання до виконання зобов'язань та стягнення заборгованості у розмірі 101 586 грн. 65 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем зобов'язань за Договором на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг №45/05-17 від 27.03.2017.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.01.2018 позовну заяву Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення заборгованості у розмірі 101 576,65 грн. залишено без руху.

11.01.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.01.2018 відкрито провадження у справі №910/23632/17, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 14.02.2018.

08.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли пояснення по справі.

13.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли уточнення щодо застосування в позовній заяві деяких статей ГПК України, що діяв до 15.12.2017.

13.02.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про збільшення строку для подання доказів та відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що рішеннями органів державної влади та судовим рішенням достеменно встановлено, що Відповідач має право користування приміщенням за адресою: Лаврська, 9, корпус №19 для розміщення фондів, що не кореспондує з обов'язком укладати будь-які додаткові договори чи брати додаткові зобов'язання; жодної заборгованості за Договором № 45/05-17 у Відповідача немає; деякі положення Договору № 45/05-17 від 27.03.2017 суперечать вимогам законодавства, отже є недійсними та не мають виконуватись сторонами Договору в цій частині; на підставі не підписаного проекту Додаткової угоди від 16.11.2017 Позивач самостійно надрукував проекти актів виконаних робіт за січень-вересень 2017 року на роботи, які фактично не виконувались та які Відповідач не замовляв; в жодному законі не встановлено обов'язок Відповідача укладати договори з Позивачем, тому не підписані проекти договорів та додаткових угод не породжують зобов'язання сторін; безпідставність вимог Позивача до Відповідача з тих самих підстав вже встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/13491/17.

В судове засідання 14.02.2018 з'явилися представники Сторін.

В судовому засіданні Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Відповідача, визнати поважними причини пропуску строку для подання доказів, надати Позивачу строк до 5 днів з дня отримання відзиву для надання відповіді на відзив, надати Відповідачу строк до 3 днів з дня отримання відповіді на відзив для надання заперечень, відкласти підготовче судове засідання на 05.03.2018.

05.03.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшло клопотання про продовження строку підготовки відповіді на відзив на час перебування представника Позивача на лікарняному.

02.03.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла відповідь на відзив.

03.03.2018 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшло клопотання про витребування доказів.

В судове засідання 05.03.2018 представники з'явилися представники Сторін.

В судовому засіданні Суд на місці ухвалив - задовольнити клопотання Позивача про продовження строку на подання відповіді на відзив.

Розглянувши клопотання представника Відповідача про витребування доказів, Суд зазначає наступне.

Як встановлено у ч. 1 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 81 Господарського процесуального кодексу України, у клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу;

5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання.

Суд на місці ухвалив - відмовити в задоволенні клопотання Відповідача про витребування доказів як такого, що не відповідає вимогам частини 2 статті 81 Господарського процесуального кодексу України та є необґрунтованим. Окрім того, Суд зазначає, що частина з указаних у клопотанні доказів наявна в матеріалах справи.

Під час підготовчого засідання судом здійснено всі необхідні дії для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті, передбачені у ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні Суд на місці ухвалив - закрити підготовче провадження та призначити справу № 910/23632/17 до судового розгляду по суті, розгляд справи по суті призначено на 22.03.2018.

13.03.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшли заперечення.

22.03.2018 судове засідання не відбулось у зв'язку із перебуванням судді Чинчин О.В. у відпустці за сімейними обставинами.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.03.2018 призначено розгляд справи на 17.04.2018.

30.03.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшли пояснення у справі.

16.04.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Відповідача надійшла заява про відшкодування судових витрат.

В судове засідання 17.04.2018 представники з'явилися представники Сторін.

В судовому засіданні розгляд спору по суті розпочато, заслухано вступне слово Позивача та Відповідача.

З огляду на відсутність можливості для вирішення спору в даному судовому засіданні Суд на місці ухвалив - оголосити перерву в судовому засіданні до 24.04.2018.

24.04.2017 через загальний відділ діловодства суду (канцелярію) від Позивача надійшла заява про відмову від частини позовних вимог.

В судове засідання 24.04.2018 з'явилися представники Сторін.

Розглянувши заяву Позивача про відмову від частини позовних вимог, Суд постановив в нарадчій кімнаті ухвалу про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про спонукання до підписання Додаткової угоди до Договору № 45/05-17 від 27.03.2017, яка міститься в матеріалах справи.

В судовому засіданні 24.04.2018 представник Позивача підтримав вимоги та доводи позовної заяви, просив суд задовольнити позовні вимоги про стягнення з Відповідача заборгованості. В судовому засіданні представник Відповідача проти позову заперечив, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до статті 233 Господарського процесуального кодексу України рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами.

В судовому засіданні 24.04.2018, на підставі статті 240 Господарського процесуального кодексу України, оголошено вступну та резолютивну частини Рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.1996 №351 "Про передачу культової будівлі (кірхи) у користування німецькій євангелічно-лютеранській релігійній громаді м. Києва" постановлено: прийняти пропозицію Українського товариства охорони пам'яток історії та культури, підтриману Київською міською державною адміністрацією, про безоплатну передачу в загальнодержавну власність культової будівлі (кірхи) по вул. Лютеранській, 22 у м. Києві, що належить цьому товариству; Київській міській державній адміністрації передати Українському товариству охорони пам'яток історії та культури у безоплатне користування корпус № 19 музейного об'єднання "Києво-Печерський державний історико-культурний заповідник" для розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України. (т. 1, а.с. 135)

Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.06.1996 №851 "Про передачу в безоплатне користування корпусу №19 Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника Українському товариству охорони пам'яток історії та культури" дозволено Національному Києво-Печерському історико-культурному заповіднику передати Українському товариству охорони пам'яток історії та культури у безоплатне користування корпус №19 заповідника для розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України на умовах охоронно-орендного договору.

01.07.1996 між Національним Києво-Печерським історико-культурним заповідником (дирекція) та Українським товариством охорони пам'яток історії та культури (орендар) укладено Охоронний договір №6 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, відповідно до умов якого дирекція здає, а орендар приймає в орендне користування будинок (або окремі приміщення) пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19 загальною площею 3135 кв.м. для використання приміщень цієї пам'ятки під розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України (п. 1 Договору). (т. 1, а.с. 245-246)

Відповідно до п.п. 3, 4 Договору, строк оренди з 01 липня 1996 року - безстроково. У відповідності з Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.06.1996 №851 та Постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.1996 №351 будівля пам'ятки передається в безоплатне користування.

27.03.2017 між Громадською організацією "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" (товариство) та Національним музеєм народної архітектури та побуту України (НМНАПУ), укладено Договір №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг, відповідно до п. 1.1 якого товариство передає, а НМНАПУ приймає у безоплатне користування частину приміщення - пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19 (надалі пам'ятка) загальною площею 1525,49 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 19 для використання приміщень цієї пам'ятки під розміщення фондів НМНАПУ. (т.1, а.с. 18-20)

Відповідно до п. 1.2 Договору приміщення пам'ятки передаються за актом технічного огляду, що підписується обома сторонами і є невід'ємною частиною даного договору.

Згідно з п. 1.3 Договору музей відшкодовує товариству комунальні послуги пропорційно займаної площі.

У п. 2.3 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ утримувати приміщення в належному санітарному, протипожежному в технічному стані і нести витрати з відшкодування комунальних послуг.

У п. 2.6 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ підписати наданий товариством акт виконаних робіт до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавалися комунальні послуги (електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, у відповідності з фактичними витратами на утримання приміщень, що використовується, та витрати, пов'язані з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ), або надати мотивовану відмову від його підписання. У випадку ненадання мотивованої відмови про непідписання акта виконаних робіт на протязі 3 (трьох банківських днів після його отримання, послуги вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов договору). Оплата з відшкодування вартості наданих послуг здійснюється НМНАПУ на користь товариства не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Загальна орієнтовна вартість відшкодування послуг за цим договором складає 378 800,00 грн., а саме: теплова енергія - 242 800,00 грн., електроенергія - 128 000,00 грн., водопостачання та водовідведення - 8 000,00 грн.

За невиконання або часткове виконання зобов'язань за цим пунктом НМНАПУ несе матеріальну відповідальність згідно з чинним законодавством України, у виді подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час прострочення від суми заборгованості. (п. 2.7 Договору)

Відповідно до п. 2.14 Договору, товариство сплачує комунальні послуги та всі витрати, передбачені в п. 2.6 цього договору.

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Умови цього договору розповсюджуються на відносини, що виникли між сторонами з 01.01.2017 відповідно до ст. 631 ЦК України. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за 30 днів до закінчення її дії, вона вважається продовженою на тих умовах, що передбачені цим договором (п.п. 6.1, 6.2 Договору).

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017, приміщення пам'ятки були передані у безоплатне користування Відповідачу за Актом технічного огляду, що підписаний обома сторонами. (т. 1, а.с. 21-22)

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач зазначає, що у період з 01.01.2017 по 31.10.2017 на утримання частині будівлі пам'ятки, переданої Відповідачу в користування, Позивачем були витрачені кошти в сумі 76 987,07 грн. На виконання умов Договору у грудні 2017 року Позивач разом з Додатковою угодою до Договору надіслав Відповідачу акти виконаних робіт на загальну суму 76 987,07 грн за січень-жовтень 2017 року. Станом на 26.12.2017 Додаткову угоду Відповідачем не підписано, а заборгованість за період січень-листопад 2017 року у сумі 84 429,07 грн не відшкодована. Таким чином, оскільки Відповідач ухилявся від підписання Додаткової угоди від 16.11.2017 про внесення доповнень в пункти 2.3, 2.6 Договору № 45/05-17 від 27.03.2017 та від виконання зобов'язань впродовж 2017 року за Договором щодо відшкодування Позивачу коштів, сплачених ним на оплату праці працівників, зайнятих обслуговуванням інженерних мереж (виконаних робіт з оперативно-технічного обслуговування сантехнічного обладнання) та благоустроєм прибудинкової території і зовнішньою охороною саме тієї частини пам'ятки, яку займає Відповідач, Позивач просить суд стягнути заборгованість у розмірі 84 429,07 грн. Крім того, враховуючи неналежне виконання Відповідачем умов Договору, Позивач просить суд також стягнути з Національного музею народної архітектури та побуту України 3% річних у розмірі 269,90 грн та інфляційні у розмірі 4 981,31 грн.

Заперечуючи проти позовних вимог, Відповідач зазначає, що рішеннями органів державної влади та судовим рішенням достеменно встановлено, що Відповідач має право користування приміщенням за адресою: Лаврська, 9, корпус №19 для розміщення фондів, що не кореспондує з обов'язком укладати будь-які додаткові договори чи брати додаткові зобов'язання; жодної заборгованості за Договором № 45/05-17 у Відповідача немає; деякі положення Договору № 45/05-17 від 27.03.2017 суперечать вимогам законодавства, отже є недійсними та не мають виконуватись сторонами Договору в цій частині; на підставі не підписаного проекту Додаткової угоди від 16.11.2017 Позивач самостійно надрукував проекти актів виконаних робіт за січень-вересень 2017 року на роботи, які фактично не виконувались та які Відповідач не замовляв; в жодному законі не встановлено обов'язок Відповідача укладати договори з Позивачем, тому не підписані проекти договорів та додаткових угод не породжують зобов'язання сторін; безпідставність вимог Позивача до Відповідача з тих самих підстав вже встановлені рішенням Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/13491/17.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" є необґрунтованими з огляду на таке.

Внаслідок укладення Договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов'язки.

Оскільки між сторонами по справі склалися господарські правовідносини, то до них слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Згідно зі статтею 173 Господарського кодексу України, господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства

Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною першою статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином (частина 7 статті 193 Господарського кодексу України).

Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов Договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017, приміщення пам'ятки були передані у безоплатне користування Відповідачу за Актом технічного огляду, що підписаний обома сторонами. (т. 1, а.с. 21-22)

Згідно з п. 1.3 Договору музей відшкодовує товариству комунальні послуги пропорційно займаної площі.

У п. 2.3 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ утримувати приміщення в належному санітарному, протипожежному в технічному стані і нести витрати з відшкодування комунальних послуг.

У п. 2.6 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ підписати наданий товариством акт виконаних робіт до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавалися комунальні послуги (електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, у відповідності з фактичними витратами на утримання приміщень, що використовується, та витрати, пов'язані з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ), або надати мотивовану відмову від його підписання. У випадку ненадання мотивованої відмови про непідписання акта виконаних робіт на протязі 3 (трьох банківських днів після його отримання, послуги вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов договору). Оплата з відшкодування вартості наданих послуг здійснюється НМНАПУ на користь товариства не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Загальна орієнтовна вартість відшкодування послуг за цим договором складає 378 800,00 грн., а саме: теплова енергія - 242 800,00 грн., електроенергія - 128 000,00 грн., водопостачання та водовідведення - 8000,00 грн.

За приписами п.п. 6.1, 6.2 Договору, Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2017. Умови цього договору розповсюджуються на відносини, що виникли між сторонами з 01.01.2017 відповідно до ст. 631 ЦК України. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за 30 днів до закінчення її дії, вона вважається продовженою на тих умовах, що передбачені цим договором.

Згідно з п. 7.1 Договору, усі зміни та доповнення до цього Договору вважаються дійсними, якщо вони здійснені у письмовому вигляді та підписані уповноваженими на те представниками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем заявлено вимогу про стягнення з Відповідача основного боргу з відшкодування понесених ним витрат на утримання частини приміщення - пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, загальною площею 1525,49 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 19, за січень-листопад 2017 року у сумі 84 429,07 грн., а саме, сплачених Позивачем коштів на оплату праці працівників, зайнятих обслуговуванням інженерних мереж (виконання робіт з оперативно-технічного обслуговування сантехнічного обладнання) та благоустроєм прибудинкової території і зовнішньою охороною саме тієї частини пам'ятки, яку займає Відповідач.

Згідно з п. 1.3 Договору музей відшкодовує товариству комунальні послуги пропорційно займаної площі.

У п. 2.3 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ утримувати приміщення в належному санітарному, протипожежному в технічному стані і нести витрати з відшкодування комунальних послуг.

У п. 2.6 Договору встановлено обов'язок НМНАПУ підписати наданий товариством акт виконаних робіт до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавалися комунальні послуги (електроенергія, тепло, водопостачання та водовідведення, у відповідності з фактичними витратами на утримання приміщень, що використовується, та витрати, пов'язані з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ), або надати мотивовану відмову від його підписання. У випадку ненадання мотивованої відмови про непідписання акта виконаних робіт на протязі 3 (трьох банківських днів після його отримання, послуги вважаються сторонами виконаними у відповідності до умов договору). Оплата з відшкодування вартості наданих послуг здійснюється НМНАПУ на користь товариства не пізніше 5-ти банківських днів з дати підписання акту виконаних робіт.

Загальна орієнтовна вартість відшкодування послуг за цим договором складає 378 800,00 грн., а саме: теплова енергія - 242 800,00 грн., електроенергія - 128 000,00 грн., водопостачання та водовідведення - 8 000,00 грн.

Відповідно до п. 2.14 Договору, товариство сплачує комунальні послуги та всі витрати, передбачені в п. 2.6 цього договору.

Суд зазначає, що на підтвердження своїх вимог Позивачем надано акти виконаних робіт №№ 30-36 від 16.11.2017 на суму 7 442,00 грн, № 37 від 16.11.2017 на суму 8 080,07 грн, № 38 від 16.11.2017 на суму 7 441,99 грн, № 39 від 16.11.2017 на суму 7 442,00 грн, № 42 від 05.12.2017 на суму 7 442,00 грн., підписані в односторонньому порядку ГО "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури". (т. 1, а.с. 29-38, 56)

При цьому, у перерахованих актах виконаних робіт Позивач посилається на Договір № 45/05-17 від 23.03.2017, в той час як між сторонами укладено Договір № 45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017. Також у цих актах визначено до сплати витрати на проведення оперативно-технічного обслуговування та послуг з утримання і експлуатації корпусу № 19 за січень-листопад 2017 року, керуючись умовами договору № 45/05-17 про надання послуг з оперативно-технічного обслуговування, послуг з утримання і експлуатації корпусу № 19 та порядок відшкодування вартості наданих послуг, в той час як договір № 45/05-17 про надання послуг з оперативно-технічного обслуговування, послуг з утримання і експлуатації корпусу № 19 та порядок відшкодування вартості наданих послуг між сторонами спору не укладався, а умовами Договору № 45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017, не встановлено порядок визначення вартості та сплати Відповідачем витрат, пов'язаних з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ.

Судом встановлено, що вказані Позивачем у актах витрати на проведення оперативно-технічного обслуговування та послуг з утримання і експлуатації корпусу № 19 являють собою суму щомісячної заробітної плати працівників Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури", а саме, сторожів, робітників по обслуговуванню будинку, робітника-двірника та слюсара-сантехніка, що підтверджуються виписками із зведеної відомості нарахування та виплати заробітної плати (т. 1, а.с. 40-49, 57), а також поясненнями представників Позивача в судових засіданнях.

Відповідно до ст. 94 Кодексу законів про працю України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічне визначення міститься у ст. 1 Закону України «Про оплату праці», а саме, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Виходячи з п. 2.6 Договору, Відповідач зобов'язаний здійснювати оплату з відшкодування витрат, пов'язаних з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

За приписами ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що заробітна плата осіб, які перебувають у трудових відносинах з Позивачем, а саме: сторожів, робітників по обслуговуванню будинку, робітника-двірника та слюсара-сантехніка, не може вважатися житлово-комунальними послугами, обов'язок з відшкодування яких покладений Договором на Відповідача.

Окрім того, Суд звертає увагу, що за умовами Договору Позивач передав у безоплатне користування Позивачу саме частину приміщення - пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19 (надалі пам'ятка) загальною площею 1525,49 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 19, та відповідно Відповідач зобов'язаний здійснювати оплату з відшкодування витрат, пов'язаних з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ. Проте, як вбачається з поданих Позивачем відомостей про нарахування та виплату заробітної плати, заробітна плата працівникам нарахована у повному обсязі.

Суд зазначає, що подані Позивачем виписки із зведеної відомості нарахування та виплати заробітної плати не є належними та достатніми доказами згідно зі ст.ст. 76, 79 Господарського процесуального кодексу України понесення Позивачем витрат, що пов'язані з обслуговуванням інженерних мереж, благоустроєм прибудинкової території відповідно до площі, яку займає НМНАПУ, згідно з п. 2.6 Договору. Інших доказів на підтвердження понесених Позивачем витрат відповідно до п. 2.6 Договору в матеріли справи подано не було.

Поряд з викладеним, Суд також звертає увагу, що Позивачем безпідставно включено до заявленої суми витрат, що підлягають відшкодуванню Відповідачем, суму витрат на зовнішню охорону пам'ятки як заробітну плату сторожів, які умовами чинного між сторонами Договору № 45/05-17 від 23.03.2017 не передбачені. При цьому, сам Позивач у позовній заяві вказує про те, що в ній йдеться про відшкодування витрат Позивача, в тому числі, і на зовнішню охорону частини будівлі пам'ятки, яку займає Відповідач.

При цьому Суд враховує, що в матеріалах справи наявний Договір № 126/29/18/ОБ/ОС-2017 про централізовану охорону майна на Об'єкті з реагування наряду поліції охорони від 27.03.2017, укладений між Управлінням поліції охорони в м. Києві (виконавець) та Національним музеєм народної архітектури та побуту України (замовник), за умовами якого замовник доручає, а виконавець зобов'язується здійснювати охорону майна замовника на об'єкті та обслуговування сигналізації на цьому об'єкті. Згідно з Додатком №1 до Договору, об'єктами визначено - кераміка, скло, музей, інструменти та живопис; охоронна сигналізація в приміщенні офісу, за адресою: вул. Лаврська, 9, корп. 19. (т. 2, а.с. 17-26)

Окрім того, як встановлено вище, акти виконаних робіт за період березень-жовтень 2017 року разом з проектом Додаткової угоди від 16.11.2017 та акт виконаних робіт за листопад 2017 року були надіслані Відповідачу відповідно 17.11.2017 та 06.12.2017 на адресу: 03026, м. Київ, сел. Пирогів, Голосіївський район, що підтверджується описами вкладення у цінний лист від 17.11.2017 та 06.12.2017. (а.с. 23-24, 50)

Проте, Суд звертає увагу, що в Договорі №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017, юридичною адресою Національного музею народної архітектури та побуту України вказана адреса: 01015, м. Київ, вул. Лаврська, 9, корп. 19. Відомості про інші адреси Відповідача в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, розміщеної на веб-сайті Міністерства юстиції України, місцезнаходженням Національного музею народної архітектури та побуту України є: 01010, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 9, корпус 19.

Хоч Відповідач і не заперечує проти факту отримання надісланих актів, проте, Суд бере до уваги неналежне надіслання Відповідачу актів виконаних робіт, що вбачається з описаного вище.

Також Суд звертає увагу, що, виходячи з аналізу п. 2.6 Договору, Позивач зобов'язаний щомісячно надавати Відповідачу акт виконаних робіт, оскільки обов'язок Відповідача підписати такий акт до 15 числа місяця наступного за місяцем, в якому надавалися комунальні послуги, проте, надані Позивачем акти виконаних робіт за період березень - жовтень 2017 року датовані одним числом - 16.11.2017 та надіслані лише 17.11.2017.

При ухваленні даного рішення Суд також враховує, що в матеріалах справи наявні докази виконання Відповідачем умов Договору № 45/05-17 від 23.03.2017, а саме, акти виконаних робіт (відшкодування водопостачання та водовідведення, спожиту електроенергію), за період з березня 2017 року по жовтень 2017 року, які підписані в двосторонньому порядку та скріплені печатками сторін, а також відповідні платіжні доручення. (145-182)

За таких підстав, Суд доходить висновку, що Позивачем не доведено перед Судом належними, допустимим та достатніми доказами в порядку статей 76, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України факту наявності у Відповідача невиконаних грошових зобов'язань з відшкодування наданих послуг за Договором №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017.

Таким чином, тому позовні вимоги Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення заборгованості у розмірі 84 429,07 грн є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Оцінивши аргументи Відповідача, наведені ним в обґрунтування відсутності підстав для задоволення позову, Суд зазначає таке.

За твердженнями Відповідача, він має право користування приміщенням корпусу № 19 по вул. Лаврська, 9, в м. Києві, для розміщення фондів на підставі рішень органів державної влади, а саме, постанови Кабінету Міністрів України від 27.03.1996 №351 "Про передачу культової будівлі (кірхи) у користування німецькій євангелічно-лютеранській релігійній громаді м. Києва", розпорядження Київської міської державної адміністрації від 10.06.1996 №851 "Про передачу в безоплатне користування корпусу №19 Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника Українському товариству охорони пам'яток історії та культури", та рішення Господарського суду міста Києва від 06.02.2017 у справі № 910/20622/16, що не кореспондує з обов'язком укладати будь-які договори чи брати додаткові зобов'язання.

Суд зазначає, що вказаними актами корпус № 19 по вул. Лаврська, 9, в м. Києві, було передано в безоплатне користування саме Українському товариству охорони пам'яток історії та культури, хоч і для розміщення фондів Державного музею народної архітектури та побуту України.

Проте, зазначена обставина не позбавляє вказаних осіб права врегулювати свої господарські відносини щодо використання корпусу № 19 по вул. Лаврська, 9, в м. Києві, шляхом укладення договору, зокрема, Договору №45/05-17 на використання пам'ятки архітектури "Готельний корпус", корпус №19, та відшкодування комунальних послуг від 27.03.2017, що відповідно зумовлює виникнення зобов'язань з виконання його умов у обох сторін.

Окрім того, Відповідач зазначає про невідповідність вимогам чинного законодавства деяких положень Договору № 45/05-17 від 27.03.2017, які є недійсними і не мають виконуватися сторонами в цій частині.

Проте, вказані твердження Відповідача Судом відхилені, оскільки останнім не доведено належними та достатніми доказами перед судом недодержання в момент укладення Договору № 45/05-17 від 27.03.2017 вимог, які встановлені частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу України.

Суд також враховує, що в матеріалах справи відсутні докази визнання недійсним Договору № 45/05-17 від 27.03.2017 або окремих його частин в судовому порядку.

Твердження Позивача про те, що Громадська організація "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" не є правонаступником Українського товариства охорони пам'яток історії та культури не відповідають дійсності, оскільки спростовуються поданими Позивачем доказами, зокрема, статутом організації. (т. 1, а.с. 231-244)

Судом також відхилені аргументи Відповідача про те, що безпідставність вимог Позивача у справі за ідентичним позовом із тих самих підстав вже встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 06.11.2017 у справі № 910/13491/17, оскільки обставини, якими Позивач обґрунтовує позовні вимоги вказаній справі та у даній справі відрізняються.

При зверненні до суду Позивач також просив стягнути з Відповідача на його користь 3% річних за загальний період прострочки з 01.06.2017 по 01.12.2017 у розмірі 1 269,90 грн та інфляційні у розмірі 4 981,31 грн.

Однак, вказані вимоги Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" також не підлягають задоволенню як похідні вимоги від основного зобов'язання, в задоволенні якого Судом відмовлено.

Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов'язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб'єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з'ясувати обставини, які мають значення для справи.

За приписами статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, Суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення заборгованості у розмірі 101 586 грн. 65 коп. не підлягають у повному обсязі.

Суд зазначає, що Відповідачем заявлено до стягнення з Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 850,00 грн.

Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов'язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати, що підлягають сплаті за послуги адвоката, визначаються у порядку, встановленому Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Дія вказаного закону поширюється тільки на осіб, які є адвокатами.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Як вбачається з матеріалів справи, 09.02.2018 між адвокатом Національним музеєм народної архітектури та побуту України (клієнт) та Адвокатським об'єднанням «Твін Лоєрс» (адвокатське об'єднання) було укладено Договір про надання правової допомоги, за умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об'єднання зобов'язується надавати за винагороду Клієнту чи вказаним ним особам правничу допомогу, зокрема, але не виключно, пов'язану з консультуванням з питань спору Клієнта з Громадською організацією «Українське товариство охорони пам'яток історії та культури» щодо спонукання до укладення додаткової угоди про стягнення коштів з Клієнта (далі - «Справа»); представництвом інтересів Клієнта у судах України, зокрема, але не виключно, у Господарському суді м. Києва; інші правничі послуги.

Відповідно до п.п. 1.3-1.5 Договору, Правова допомога, передбачена ь пункті 1.1 Договору, охоплює, але не обмежується таким;

надання консультацій із питань, що надійшли від Клієнта;

підготовка та подання документів у державні органи;

аналіз наданих Клієнтом документів;

представництво Клієнта в установах, організаціях, підприємствах всіх форм власності, підпорядкування та організаційно-правових форм, перед фізичними особами, нотаріусами тощо.

Адвокатське об'єднання є уповноваженим на представництво інтересів Клієнта в усіх судах, усіх інстанцій України і має право користуватись усіма правами наданими позивачу, відповідачу, третій стороні і потерпілому відповідно до законодавства України, включаючи право на подання позовних заяв, відмови (відкликання) позовних заяв повністю чй частково, визнання позову повністю чи частково, зміну підстав чи предмету позовної заяви, укладення мирової угоди, апеляції на судове рішення (рішення, постанову, ухвалу, вирок), здійснення виконання на підставі виконавчого документу, отримання повернутих коштів, майна.

Адвокати адвокатського об'єднання, включаючи але не обмежуючись, Власюка В.В., наділені також наступними повноваженнями; подавати від імені Клієнта будь-які заяви, позовні заяви, звернення, запити (в тому числі усні та письмові), які стосуються виконання цього Договору, а також обґрунтовувати вказані у них вимоги, а також будь-які інші документи; підписувати документи, подавати відповідні заяви/скарги; надавати доводи та пояснення щодо будь-якого питання, яке може постати в процесі виконання договору; подавати виконавчий документ до виконання; здійснювати необхідні платежі; здійснювати усі інші необхідні дії відповідно до вимог чинного законодавства щодо виконання вказаних у договорі повноважень.

Орієнтовна сума Договору становить 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок. Без ПДВ. (п. 2.1 Договору)

На підтвердження здійснення ним витрат на професійну правничу допомогу Позивачем було подано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №3298 Власюка Віталія Вікторовича, ордер серії КС № 309711, Договір про надання правової допомоги від 09.02.2018, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Власюком В.В. у справі № 910/23632/17, та здійснених витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт № 1 приймання-передачі наданих послуг від 13.3.2018, платіжне доручення № 1121 від 20.03.2018

Судом встановлено, що матеріалами справи підтверджується факт виконання адвокатом Власюком Віталієм Вікторовичем робіт, наведених у поданому описі робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Власюком В.В. у справі № 910/23632/17.

Враховуючи викладене та беручи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, ціну позову, обсяг, доцільність та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для вирішення спору, зокрема, відзиву на позов, клопотання про витребування доказів, заперечення, та участь адвоката в судових засіданнях, Суд зазначає, що заявлений до стягнення розмір витрат на оплату послуг адвоката не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та ціною позову та значенням справи для сторони.

Відтак, вимоги Відповідача про стягнення з Позивача витрат на професійну правничу допомогу у справі № 910/23632/17 підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору залишаються за Позивачем.

На підставі викладеного, керуючись статтями 74, 76-80, 126, 129, 236 - 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ

1. У задоволенні позову Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" до Національного музею народної архітектури та побуту України про стягнення заборгованості у розмірі 101 586 грн. 65 коп. відмовити повністю.

2. Стягнути з Громадської організації "Українське товариство охорони пам'яток історії та культури" (01015, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 9, корпус 19, ідентифікаційний код 03922197) на користь Національного музею народної архітектури та побуту України (01010, м.Київ, ВУЛИЦЯ ЛАВРСЬКА, будинок 9, корпус 19, ідентифікаційний код 03922125) витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, у розмірі 5 000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп.

3. Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного господарського суду через Господарський суд міста Києва до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

5. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання та підписання повного тексту рішення: 27 квітня 2018 року

Суддя О.В. Чинчин