КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" травня 2018 р. Справа№ 910/19199/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гончарова С.А.

суддів: Скрипки І.М.

Шаптали Є.Ю.

при секретарі судового засідання Денисюк І.Г.

без виклику сторін

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик"

на рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2018 року (повний текст підписано 21.02.2018 року) у справі № 910/19199/17 (суддя Князьков В.В.)

за позовом Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація"

до Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик"

про стягнення 35 278,54 грн.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року позовні вимоги задоволено частково.

Не погодившись з вказаним рішенням, Приватне акціонерне товариство "Аудиторська фірма "Аналітик" звернулося до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року по справі № 910/19199/17 та прийняти нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що при винесенні Рішення судом було допущене неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у Рішенні, обставинам справи, а також порушенням норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що судом було допущене неправильне застосування норма матеріального права, а саме неправильне тлумачення наведеного вище Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також нормативно-правових актів - положень п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71. Внаслідок чого перекладено відповідальність за самовільне підключення до теплових мереж приміщень ресторану з балансоутримувача мереж та споживача теплової енергії по договору з ПАТ «Київенерго» - на Відповідача, ПрАТ «АФ «Аналітик». Також неправильно визначено правовий статус Позивача та його обов'язки щодо надання житлово-комунальних послуг.

Скаржник звертає увагу на те, що позивачем взагалі не було надано будь-яких підтверджуючих документів щодо опалювальної площі за спірний період. Позивачем надано було лише довідку про площі станом на січень 2018р., дані якої відрізняються від даних Інформаційної довідки.

Так, згідно Інформаційної довідки, інформація про право власності щодо ряду приміщень, які знаходяться у будинку 44 но вулиці Хрещатик, була занесена до Відповідного реєстру лише 09.11.2017р., одночасно з накладенням арешту на належне ТОВ «Старий Квартал» майно згідно ухвали Голосіївського районного суду міста Києва Від 09.11.2017 р. Зокрема на підставі даної ухвали до реєстру було занесено інформацію про належні ТОВ «Старий Квартал» приміщення загальною площею близько 1000 кв.м.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями апеляційну скаргу відповідача 26.03.2018 передано на розгляд судді Київського апеляційного господарського суду Гончарову С.А., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Скрипка І.М., Шаптала Є.Ю.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018р. у справі № 910/19199/17, розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі № 910/19199/17 здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Позивач, згідно з поданим до суду 12.04.2018 року відзивом, проти доводів викладених в апеляційній скарзі заперечив та просить апеляційний суд залишити рішення господарського суду міста Києва від 04.02.2018 року у справі № 910/19199/17 без змін, а скаргу відповідача без задоволення.

Розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та зібрані у ній докази, заслухавши пояснення учасників судового процесу, присутніх в судовому засіданні, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 270 ГПК у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій Главі.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Місцевим господарським судом вірно встановлено та матеріалами справи підтверджується наступне.

29.12.2000 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Аудиторською фірмою у формі закритого акціонерного товариства "Аналітик" укладено договір №741 купівлі-продажу нежилого приміщення при викупі, відповідно до якого відповідач отримав у власність нежилі приміщення загальною площею 367,0 кв.м., що становить 13/100 частин від нежилих приміщень в будинку площею 2814,00 кв.м. по вул. Хрещатик, 44-а у місті Києві.

27.03.2002 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву та Аудиторською фірмою у формі закритого акціонерного товариства "Аналітик" укладено договір №741 купівлі-продажу нежилого приміщення комунальної власності, відповідно до якого відповідач отримав у власність нежилі приміщення загальною площею 20,5 кв.м., в тому числі: нежиле приміщення 3 поверху площею 16,1 кв.м., частина сходових кліто 1-ІІІ поверхів площею 4,4 кв.м. по вул. Хрещатик, 44-а у місті Києві.

01.07.2002 року між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (дирекція) та Аудиторською фірмою у формі закритого акціонерного товариства "Аналітик" (найменування в подальшому змінено на Приватне акціонерне товариство "Аудиторська фірма "Аналітик") (абонент) укладено договір №445 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати послуги з теплопостачання та здійснювати технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів в нежитловому приміщенні по вул. Хрещатик, 44 А, Б, В у місті Києві, а відповідач - своєчасно сплачувати спожиту енергію у гарячій воді та експлуатаційні витрати.

Відповідно до звернення-доручення до Договору облік споживання теплової енергії проводиться по приладах обліку.

У додатку №1 до Договору сторони погодили тарифи на теплову енергію, чинні на момент укладення договору, а також вартість послуг з технічного обслуговування теплосистеми за 1 кв.м. з розрахунку загальної площі приміщення 387,50 кв.м.

У пунктах 2, 3 додатку №2 до Договору сторони домовились, що відповідач щомісяця з 14 до 18 числа самостійно отримує у позивача акт на початок розрахункового періоду, розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Оплату за вказаними документами відповідач зобов'язався здійснювати не пізніше 23-го числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 3.5 додатку №2 до Договору, крім сплати вартості спожитої теплової енергії відповідач сплачує на рахунок позивача вартість послуг по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем і інженерного обладнання та послуг розрахункового обслуговування у складі експлуатаційних витрат з оформленням актів виконаних робіт.

Згідно з п. п. 6.1, 6.4 Договору останній набуває чинності з 01.07.2002 та діє до 31.12.2002 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення не буде письмово заявлено однією із сторін.

За змістом пояснень представників позивача та відповідача, з 01.08.2016 Договір було припинено за згодою сторін.

Як зазначалось, позовними вимогами у даній справі є стягнення заборгованість за договором в сумі 22 200, 48 грн., пені в сумі 6 816,42 грн., 3% річних в сумі 1 173,41 грн., інфляційних втрат у сумі 5 088,23 грн.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідачем порушено прийняті на себе зобов'язань за договором про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів №145 від 01.07.2002 в частині здійснення платежів за договором на суму 22 200,48 грн., що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Судова колегія, оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об'єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв'язок, погоджується з висновками, з яких виходив місцевий господарський суд при прийнятті оскаржуваного рішення з наступних підстав.

Правовідносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг з теплопостачання між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, регулюються спеціальними нормами Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та Закону України "Про теплопостачання".

Згідно з п. п. 2, 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що виконавцем комунальної послуги є суб'єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; виробником є суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживачем житлово-комунальних послуг є індивідуальний або колективний споживач.

При цьому, житлово-комунальними послугами є результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальними послугами, зокрема, є: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

За змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

З огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає договір про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів №445 від 01.07.2002 як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 4 ст. 19 "Про житлово-комунальні послуги" у чинній редакції виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Як встановлено судом, постачання теплової енергії у гарячій воді за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44 А, Б у спірний період здійснювалось Публічним акціонерним товариством "Київенерго" відповідно до укладеного з позивачем договору №153-8564-9 від 15.09.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді.

На підтвердження факту постачання теплової енергії до приміщень за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44 А, Б у період з листопада 2014 року по квітень 2016 року позивачем надано суду копії відповідних облікових карток, сформованих Публічним акціонерним товариством "Київенерго", а також копії нарядів теплопостачальної організації на відключення та включення будинку до теплопостачання за період з листопада 2014 року по жовтень 2015 року.

Так, згідно з обліковою карткою за листопад 2014 року в цілому на весь будинок №44 літ. А, Б по вул. Хрещатик у місті Києві було спожито теплову енергію на потреби опалення в обсязі 25,69361 Гкал, за грудень 2014 року - 49,39002 Гкал, за січень 2015 року - 61,20001 Гкал, за лютий 2015 року - 63,81402 Гкал, за березень 2015 року - 38,28000 Гкал, за листопад 2015 року - 25,78353 Гкал, за грудень 2015 року - 44,95201 Гкал, за січень 2016 року - 66,55999 Гкал, за лютий 2016 року - 43,66257 Гкал, за березень 2016 року - 52,49001 Гкал, за квітень 2016 року - 15,90000 Гкал.

Позивачем, в свою чергу, на підставі вказаних облікових карток було складено відповідні розрахунки обсягів та вартості теплової енергії, спожитої кінцевими споживачами у приміщеннях, розташованих за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, 44 літ. А, Б, відповідно до займаної ними опалювальної площі та загальної опалювальної площі приміщень.

Як вбачається з розрахунків позивача, опалювальна площа приміщень, займаних відповідачем, становить 329,40 кв.м. При цьому, загальна опалювальна площа приміщень будинку у період з листопада 2014 року по березень 2015 року складала 3 580,60 кв.м. (з яких опалювальна площа приміщень відповідача 9,1996%), а з листопада 2015 року по квітень 2016 року - 2 877,30 кв.м. (з яких опалювальна площа приміщень відповідача 11,4482%).

Враховуючи наведені вихідні дані, позивачем нараховано відповідачу за спожиту теплову енергію: за листопад 2014 року - 2 618,98 грн., за грудень 2014 року - 6 026,98 грн., за січень 2015 року - 7 468,13 грн., за лютий 2015 року - 7 787,11 грн., за березень 2015 року - 8 139,22 грн., за листопад 2015 року - 4 437,66 грн., за грудень 2015 року - 7 736,80 грн., за січень 2016 року - 13 911,83 грн., за лютий 2016 року - 9 967,65 грн., за березень 2016 року - 9 317,86 грн., за квітень 2016 року - 2 822,52 грн., а всього у загальній сумі 80 234,74 грн.

Також, як зазначалось судом, відповідач за умовами Договору зобов'язався сплачувати позивачу вартість послуг по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем і інженерного обладнання та послуг розрахункового обслуговування у складі експлуатаційних витрат.

Згідно з калькуляцією вартості робіт по забезпеченню технічної експлуатації внутрішньо будинкових мереж центрального опалення, гарячого водопостачання, абонентських вводів нежилих будинків та технічного обслуговування вузла обліку теплової енергії (розрахунок на 1 кв.м. орендованої, приватизованої, прийнятої на баланс площі в місяць (без ПДВ)), яка погоджена Головним управлінням з питань цінової політики КМДА та введена в дію з березня 2011 року, вартість таких послуг визначена в сумі 2,05 грн. за 1 кв.м площі приміщення. В подальшому, тариф на послуги за технічне обслуговування теплосистем, починаючи з грудня 2014 року, змінено на 3,03 грн. за 1 кв.м. площі приміщення.

Як вбачається з пункту 3 додатку №1 до Договору, вартість послуг з технічного обслуговування теплосистем визначається, виходячи з площі приміщення, яка становить 387,50 кв.м. Вказана площа узгоджується з площею приміщень відповідача, яка вказані у відповідних договорах купівлі-продажу.

Матеріали справи (акти прийому виконаного опалення та технічного обслуговування систем ЦО та ГВП нежилих приміщень за період з листопада 2014 року по липень 2016 року) свідчать, що позивачем було нараховано відповідачу платежі за технічне обслуговування та тримання внутрішньо будинкових систем опалення та гарячого водопостачання в наступних сумах: за період з листопада 2014 року по листопад 2015 року - в сумі 953,24 грн. за місяць (387,50 кв.м. х 2,05 грн. + 20%ПДВ = 953,24 грн.), за період з грудня 2015 року по липень 2016 року в сумі 1 408,94 грн. за місяць (387,50 кв.м. х 3,03 грн. + 20%ПДВ = 1 408,94 грн.), а всього у загальній сумі 23 663,64 грн.

Таким чином, за весь спірний період з листопада 2014 року по липень 2016 року позивачем було нараховано відповідачу платежі на загальну суму 103 898,38 грн. (80 234,74 грн. + 23 663,64 грн. = 103 898,38 грн.).

У пункті 2 додатку №2 до Договору відповідач зобов'язався щомісяця з 14 до 18 числа самостійно отримувати у позивача акт на початок розрахункового періоду, розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт.

На підтвердження факту вручення відповідачу розрахункових документів у спірний період позивачем надано суду копії реєстрів видачі платіжних документів за період з листопада 2014 року по липень 2016 року, з яких вбачається що представник відповідача щомісяця отримував відповідний платіжний документ.

Відповідно до пункту 3 додатку №2 до Договору відповідач був зобов'язаний здійснювати оплату за отриманими документами не пізніше 23-го числа поточного місяця.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України).

Отже, з урахуванням положень ст. 530 Цивільного кодексу України та умов Договору, станом на час розгляду справи строк виконання відповідачем грошових зобов'язань, щодо яких заявлено позов, настав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач частково оплатив виставлені позивачем рахунки на суму 81 697,90 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями за період з 22.12.2014 по 16.08.2016.

Доказів оплати іншої частини заборгованості в сумі 22 200,48 грн. (103 898,38 грн. - 81 697,90 грн. = 22 200,48 грн.), яку заявлено позивачем до стягнення, матеріали справи не містять.

При цьому, надане відповідачем платіжне доручення №737 від 18.05.2015 на суму 5 281,69 грн. судом до уваги не приймається, оскільки згідно з призначенням платежу, зазначеним у вказаному платіжному дорученні, грошові кошти в сумі 5 281,69 грн. були сплачені відповідачем на виконання договору №600 від 01.01.2004, однак не договору №445 від 01.07.2002, на підставі якого виник даний спір.

Дослідивши здійснені відповідачем часткові оплати, судом встановлено, що відповідач повністю оплатив послуги з технічного обслуговування систем теплопостачання за весь спірний період, а також послуги з централізованого опалення за лютий, березень, листопад 2015 року та за лютий, березень, квітень 2016 року.

Тобто, заборгованість в сумі 22 200,48 грн. становить заборгованість за послуги з централізованого опалення, з яких: 383,85 грн. - за листопад 2014 року, 3 189,89 грн. - за грудень 2014 року, 8 421,37 грн. - за січень 2015 року, 3 249,46 грн. - за грудень 2015 року, 6 955,91 грн. - за січень 2016 року.

Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, при цьому, такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частин 1, 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з частиною 1 статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами, за визначенням частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, апелянт в обґрунтування своєї скарги посилається на те, що судом було допущене неправильне застосування норма матеріального права, а саме неправильне тлумачення наведеного вище Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також нормативно-правових актів - положень п.40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 3 жовтня 2007 р. № 1198, Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж, затверджених Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71. Внаслідок чого перекладено відповідальність за самовільне підключення до теплових мереж приміщень ресторану з балансоутримувача мереж та споживача теплової енергії по договору з ПАТ «Київенерго» - на Відповідача, ПрАТ «АФ «Аналітик». Також неправильно визначено правовий статус Позивача та його обов'язки щодо надання житлово-комунальних послуг.

Проте, колегія суддів не приймає вказані доводи апелянта зважаючи на наступне.

Правивий статус Позивача визначений в Договорі про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів №445 від 01.07.2002 між Комунальним підприємством «Київжитлоспецексплуатація» та Аудиторською фірмою у формі закритого акціонерного товариства «Аналітик» (найменування в подальшому змінено на Приватне акціонерне товариство «Аудиторська фірма «Аналітик») (абонент) укладено договір №445 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів (далі - Договір), за умовами якого позивач зобов'язався надавати послуги з теплопостачання та здійснювати технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів в нежитловому приміщенні по вул. Хрещатик, 44 А, Б, В у місті Києві, а відповідач - своєчасно сплачувати спожиту енергію у гарячій воді та експлуатаційні витрати.

У додатку №1 до Договору сторони погодили тарифи на теплову енергію, чинні на момент укладення договору, а також вартість послуг з технічного обслуговування теплосистеми за 1 кв.м. з розрахунку загальної площі приміщення 387,50 кв.м.

У пунктах 2, 3 додатку №2 до Договору сторони домовились, що відповідач щомісяця з 14 до 18 числа самостійно отримує у позивача акт на початок розрахункового періоду, розрахунок фактичного споживання теплової енергії за попередній період, платіжну вимогу-доручення, куди включені вартість теплової енергії за попередній та поточний місяці та технічного обслуговування, з урахуванням остаточного сальдо розрахунків на початок розрахункового періоду та акт виконаних робіт. Оплату за вказаними документами відповідач зобов'язався здійснювати не пізніше 23-го числа поточного місяця.

Відповідно до пункту 3.5 додатку №2 до Договору, крім сплати вартості спожитої теплової енергії відповідач сплачує на рахунок позивача вартість послуг по технічному обслуговуванню внутрішньо будинкових систем і інженерного обладнання та послуг розрахункового обслуговування у складі експлуатаційних витрат з оформленням актів виконаних робіт.

Відповідно до п. 2.3.11. Відповідач повинен виконувати всі реконструкції систем теплопостачання приміщень (перенесення, встановлення додаткової кількості опалювальних приладів їх заміну на інші, перепланування внутрішньобудинкової розводки систем ЦО, ГВП т.п.) тільки після узгодження з Позивачем та на підставі «Правил користування тепловою енергією».

Позивачем проведено обстеження приміщення аудиторської фірми «Аналітик». В результаті був зроблений висновок, що однією з причин доведення зниження температурного режиму до гранично-мінімального є закриття гіпсокартонними листами опалювальних приладів та нещільне закриття вікон й балконних дверей. Також має місце самовільне приєднання до загальної системи теплопостачання будинку частини приміщень ресторану «Козацька втіха».

Нарікання на неналежне теплопостачання могло бути розглянуто після вжиття Відповідачем заходів для можливості належної експлуатації опалювальних приладів, оформлення та погодження в енергопостачальній компанії проектно-технічної документації зі збільшенням теплового навантаження після проведеної реконструкції в системі ЦО будинку.(копія Листа з актом-приписом теплопостачальної організації та актами обстеження року додається).

Доводи апелянта стосовно того, що позивачем взагалі не було надано будь-яких підтверджуючих документів щодо опалювальної площі за спірний період та послуги з централізованого опалення у спірний період надавались неналежної якості колегією суддів приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Частиною 4 статті 16 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що виконавець/виробник зобов'язаний проводити перерахунок розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі перерви в їх наданні, ненаданні або наданні не в повному обсязі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом терміну, який визначений у пункті 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630 (далі - Правила надання послуг), централізованим опаленням є послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з п. 6 Правил надання послуг послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку.

У підпункті 1 пункту 29 Правил надання послуг передбачено право споживача на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, зниження їх якості, зокрема відхилення їх кількісних та/або якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання.

Послуги з централізованого опалення у будинку №44 літ. А, Б по вул. Хрещатик у місті Києві у спірний період надавались на підставі договору №153-8564-9 від 15.09.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді, укладеному між Комунальним підприємством "Київжитлоспецексплуатація" (споживач) та Публічним акціонерним товариством "Київенерго" (теплопостачальна організація).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - це господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Теплопостачальною організацією є суб'єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії.

При цьому, чинне законодавство розрізняє понятті "споживач теплової енергії" та "споживач комунальних послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води/споживач послуг". У спірних правовідносинах позивач є споживачем теплової енергії за договором №153-8564-9 від 15.09.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді, а відповідач - споживачем комунальної послуги з централізованого опалення за договором №445 від 01.07.2002 про надання послуг на теплопостачання та технічне обслуговування і утримання внутрішньо будинкових інженерних систем центрального опалення, гарячого водопостачання та їх абонентських уводів.

Взаємовідносини між теплопостачальними організаціями та споживачами теплової енергії визначаються Правилами користування тепловою енергією, які затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2017 №1198 (далі - Правилами користування тепловою енергією).

Пунктами 23, 24 Правил користування тепловою енергією визначено, що розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У разі коли обсяг постачання теплової енергії на межі продажу менший, ніж зазначений в договорі, теплопостачальна організація повинна зменшити плату шляхом проведення перерахунку за фактично спожиту теплову енергію відповідно до договору. У разі відхилення параметрів теплоносія в бік зменшення від затвердженого температурного графіка, передбаченого договором, споживачеві проводиться відповідний перерахунок.

У пункті 36 Правил користування тепловою енергією на теплопостачальну організацію покладено, зокрема, обов'язок забезпечувати протягом обумовленого в договорі часу безперервне постачання теплової енергії (за винятком нормативно встановлених перерв), підтримувати параметри теплоносія, що подається з колекторів джерела теплової енергії, на вході в теплову мережу споживача теплової енергії відповідно до температурного графіка теплової мережі, не допускаючи відхилення параметрів, визначених договором.

Відтак, чинним законодавством визначено, що особою, яка є відповідальною за належну якість послуг з постачання теплової енергії, у тому числі, на потреби опалення є теплопостачальна (енергопостачальна) організація.

Відповідно до пункту 2.2.2 договору №153-8564-9 від 15.09.2001 на постачання теплової енергії у гарячій воді енергопостачальна організація зобов'язалась перед позивачем підтримувати середньодобову температуру теплоносія в подавальному трубопроводі згідно з температурним графіком, затвердженим Київською міською державною адміністрацією, крім випадків, передбачених договором.

Матеріали справи свідчать, що відповідач неодноразово звертався до позивача з листами щодо перерахунку вартості послуг з централізованого опалення.

Листом вих.№02/23 від 04.02.2015 позивачем повідомлено відповідача про те, що представниками Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" проведено обстеження приміщень Приватне акціонерне товариство "Аудиторська фірма "Аналітик" та виявлено, що однією з причин зниження температурного режиму до гранично мінімального є закриття гіпсокартонними листами опалювальних приладів та нещільне закриття вікон й балконних дверей. Також було встановлено факт самовільного приєднання до загальної системи теплопостачання будинку приміщень, власником яких є відповідач. Враховуючи наведені обставини, а також той факт, що енергопостачальна компанія Публічне акціонерне товариство "Київенерго" перед опалювальним сезоном 2014/2015 років провела зміни температурного режиму вхідного теплоносія в бік зменшення, позивачем повідомлено відповідача, що нарікання останнього на неналежне теплопостачання може бути розглянуто після вжиття заходів з забезпечення належної експлуатації опалювальних приладів (демонтування гіпсокартонних листів), регулювання вікон та дверей (зменшення теплових втрат через уникнення протягів), оформлення та погодження в енергопостачальній компанії проведеної реконструкції в системі централізованого опалення будинку.

Також до вказаного листа позивачем додано та направлено відповідачу копії актів обстеження приміщення від 14.01.2015, 16.01.2015, 19.01.2015 та копію акту-припису, складеного 20.08.2014 представником Публічного акціонерного товариства "Київенерго", з якого вбачається, що останнім було виявлено реконструкцію внутрішньо будинкової системи опалення за адресою: м. Київ, вул. Хрещатик, буд. 44 А., за відсутності відповідної проектно-технічної документації.

Як пояснює відповідач, Приватним акціонерним товариством "Аудиторська фірма "Аналітик" було в односторонньому порядку здійснено перерахунок вартості наданих послуг відповідно до фактично зафіксованої температури у приміщеннях.

Разом з цим, у даному випадку господарський суд звертає увагу відповідача, що для приєднання споживача до системи теплопостачання, реконструкції або розширення системи теплоспоживання чи збільшення обсягів споживання теплової енергії на діючих об'єктах споживач повинен подати заявку теплопостачальній організації про видачу технічних умов (п. 8 Правил користування тепловою енергією). Самовільне втручання в діючі системи теплопостачання і теплоспоживання забороняється (п. 11 Правил користування тепловою енергією). Споживач теплової енергії зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; забезпечувати належний стан обслуговування та безпечну експлуатацію власної системи теплоспоживання; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; не допускати переобладнання системи теплоспоживання, яке призводить до порушення теплового балансу будинку, будівлі (споруди) (п. 40 Правил користування тепловою енергією).

У пунктах 2.3.2, 2.3.5, 2.3.11 Договору відповідач зобов'язався додержуватися кількості споживання теплової енергії по кожному параметру в обсягах, які визначені у звернення-дорученні, не допускаючи їх перевищення; забезпечувати належну експлуатацію тепло систем та систем гарячого водопостачання в приміщеннях; усі реконструкції систем теплопостачання приміщень (перенесення, встановлення додаткової кількості опалювальних приладів, їх заміна на інші, перепланування внутрішньо будинкової розводки систем ЦО, ГВП тощо) виконувати тільки після узгодження з позивачем та на підставі Правил користування тепловою енергією.

Отже, обов'язок теплопостачальної організації надавати послуги належної якості кореспондується з обов'язками споживача дотримуватись встановлених правил використання теплосистем.

У зв'язку з цим, приймаючи до уваги зміст листів позивача, а також акту-припису, складеного 20.08.2014 представником Публічного акціонерного товариства "Київенерго", господарський суд дійшов висновку, що відповідачем не спростовано наданих позивачем доказів щодо неналежної експлуатації Приватним акціонерним товариством "Аудиторська фірма "Аналітик" системи теплопостачання.

При цьому, господарський суд також виходить з того, що згідно з пунктом 24 Правил користування тепловою енергією, на який посилається позивач, відповідний перерахунок здійснюється саме теплопостачальною організацією. Матеріали справи не містять доказів проведення Публічним акціонерним товариством "Київенерго" перерахунку вартості поставленої теплової енергії у зв'язку з відхиленням параметрів теплоносія в бік зменшення. Позивач, в свою чергу, зобов'язаний оплачувати вартість теплової енергії згідно з обліковими картками, сформованими Публічним акціонерним товариством "Київенерго", та розподіляти загальну суму між кінцевими споживачами у будинку.

Відтак, надані відповідачем перерахунки, які складені останнім в односторонньому порядку, не можуть бути прийняті судом в якості підстав для зменшення вартості послуг, наданих позивачем.

З приводу тверджень відповідача про невірне визначення позивачем відсотку опалювальної площі, займаної Приватним акціонерним товариством "Аудиторська фірма "Аналітик", господарський суд вказує про таке.

Згідно з пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення опалюваною площею (об'ємом) будинку є загальна площа (об'єм) приміщень будинку, в тому числі у разі опалення площа (об'єм) сходових кліток, ліфтових та інших шахт; опалюваною площею (об'ємом) квартири (будинку садибного типу) є загальна площа (об'єм) квартири, а також будинку садибного типу без урахування площі лоджій, балконів, терас.

Відповідно до пункту 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005р., у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалювальній площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.

Матеріали справи свідчать, що нарахування у спірний період здійснювались позивачем виходячи з опалювальної площі приміщень, займаних відповідачем, у розмірі 329,40 кв.м., проти чого відповідач заперечень не висловив.

Разом з цим, за відомостями позивача, які відповідачем заперечуються, загальна опалювальна площа приміщень будинку у період з листопада 2014 року по березень 2015 року складала 3 580,60 кв.м. (з яких опалювальна площа приміщень відповідача 9,1996%), а з листопада 2015 року по квітень 2016 року - 2 877,30 кв.м. (з яких опалювальна площа приміщень відповідача 11,4482%).

На підтвердження розміру загальної опалювальної площі будинку №44 літ. А, Б по вул. Хрещатик у місті Києві позивачем надано суду довідку про розподіл площ між орендарями, власниками та балансоутримувачами приміщень в будинку за січень 2018 року, за змістом якої загальна площа будинку становить 4 266,80 кв.м., загальна опалювальна площа будинку - 2 877,30 км., а опалювальна площа приміщень Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" - 329,40 кв.м (11,45%).

Чинне законодавство не визначає певного порядку розрахунку вартості наданих послуг пропорційно опалювальній площі окремого приміщення, у зв'язку з чим відповідне питання підлягає вирішенню відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

Як вбачається з пункту 2.2.1 Договору, позивач зобов'язався розподіляти надану енергопостачальною організацією в цілому на будинок теплову енергію у вигляді гарячої води на потреби: опалення та вентиляції (під час опалювального сезону), гарячого водопостачання (протягом року), в кількості та обсягах згідно з заявкою орендаря (звернення-доручення).

У зверненні-дорученні до Договору відповідачем було зазначено дані про теплове навантаження об'єкту, а також вказано, що облік споживання теплової енергії буде проводитись за приладами обліку.

Пунктами 4.1.2, 4.2.3 Договору передбачено, що позивач несе відповідальність за правильність застосування тарифів та правильність нарахувань за фактично отримано від енергопостачальної організації теплову енергію, а відповідач, в свою чергу, несе відповідальність за невиконання порядку розрахунків за теплову енергію та експлуатаційні витрати згідно з договором.

Місцевий суд обґрунтовує вказує, що статтею 3 Цивільного кодексу України віднесено свободу договору до загальних засад цивільного законодавства.

Свобода договору полягає, зокрема, у вільному волевиявленні сторін, у тому числі у підприємницькій, господарській діяльності, на вступ у договірні відносини, у можливості вільно обирати собі партнерів у договірних відносинах, у визначенні умов договору тощо.

Відповідно до ст. ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відтак, позивач та відповідач не були позбавлені можливості при укладенні договору викласти його умови на власний розсуд або в подальшому внести до зміни до його умов.

Однак, як вірно встановлено судом, ані в тексті основної частини Договору, ані в додатках до нього сторонами не було визначено порядку розрахунку вартості послуг пропорційно опалювальній площі приміщень відповідача, у тому числі, не вказано загальної опалювальної площі будинку та опалювальної площі приміщень, належних відповідачу.

Представники позивача та відповідача надавали суду першої інстанції поснення, що протягом строку дії Договору у період з 2002 року по липень 2016 року відповідні зміни до його умов не вносились.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що договірні відносини між сторонами відповідно до договору №445 від 01.07.2002 тривали значний проміжок часу, протягом якого відповідачем сплачувались виставлені позивачем рахунки. Зокрема, як вбачається з постанови Київського апеляційного господарського суду від 07.04.2014 у справі №910/11281/13 про стягнення з відповідача заборгованості за договором №445 від 01.07.2002 за період з січня до травня 2013 року, відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції повністю оплатив позивачу послуги як за спірний період у справі №910/11281/13, так і за послуги, надані після спірного періоду, чим фактично визнав свою заборгованість за вказаним договором.

Апеляційний суд зазначає, що відповідач повністю, без зауважень та заперечень, оплатив послуги з технічного обслуговування систем теплопостачання за весь спірний період у даній справі, а також послуги з централізованого опалення за лютий, березень, листопад 2015 року та за лютий, березень, квітень 2016 року. Послуги за листопад, грудень 2014 року, за січень, грудень 2015 року та за січень 2016 року відповідач оплатив частково, посилаючись при цьому (виходячи зі змісту складених відповідачем перерахунків) саме на заниження температурного режиму, однак не заперечував проти загальної опалювальної площі будинку.

Щодо наданої відповідачем копії інформаційної довідки №105599014 від 29.11.2017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, господарський суд зауважує, що наданий документ підтверджує факт здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно, однак не містить відомостей про розміри опалювальних площ відповідних приміщень, а тому не приймається судом як доказ обґрунтованості заперечень проти позову.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку, що обов'язок та, відповідно, повноваження розподіляти вартість поставленої теплової енергії між кінцевими споживачами умовами Договору покладено саме на позивача. При цьому, договір не визначає певного порядку здійснення розрахунку та покладає відповідальність за правильність нарахувань також на позивача. Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти позову, не спростував наданих позивачем доказів та правильності складених останнім розрахунків.

Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано факту порушення взятих на себе грошових зобов'язань, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення в розмірі 22 200,48 грн. підлягають задоволенню.

Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 6 816,42 грн. пені, 1 173,41 грн. 3% річних та 5 088,23 грн. інфляційних втрат за прострочення грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) ст. 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з ч. 1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Згідно зі ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Статтею 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань" встановлено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно з п. 2.3.7 Договору за несвоєчасну сплату передбачених цим договором нарахувань відповідач сплачує на користь позивача пеню в розмірі 0,5% від суми прострочених платежів за кожний день прострочення, але не більше двох облікових ставок НБУ, що діяли на час внесення платежу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачем у встановлений строк своїх обов'язків за Договором не виконано, чим допущено прострочення виконання грошового зобов'язання, тому дії відповідача є порушенням зобов'язання (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), а тому позивачем правомірно заявлено вимогу про стягнення пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховано пеню.

При цьому, частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України визначено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Встановлений наведеною нормою строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання не є строком позовної давності, в межах якого особа може звернутись за захистом свого порушеного права або інтересу, а тривалість цього може бути встановлена договором за домовленістю сторін.

Отже, умовами Договору сторони передбачили строк нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, який відповідає приписам ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі №3-53гс15.

За перерахунком суду, який перевірено судом апеляційної інстанції, сума пені за прострочення відповідачем грошового зобов'язання, в межах визначеного позивачем періоду нарахування, складає 6 723,91 грн., з яких:

- 116,26 грн. сума пені, нарахована за період з 01.05.2016 по 30.04.2017 за прострочення оплати 383,85 грн. за листопад 2014 року (з урахуванням часткової оплати 22.12.2014 на суму 3 188,37 грн.);

- 966,13 грн. сума пені, нарахована за період з 01.05.2016 по 30.04.2017 за прострочення оплати 3 189,89 грн. за грудень 2014 року (з урахуванням часткової оплати 27.01.2015 на суму 3 790,33 грн.);

- 2 550,60 грн. сума пені, нарахована за період з 01.05.2016 по 30.04.2017 за прострочення оплати 8 421,37 грн. за січень 2015 року;

- 984,17 грн. сума пені, нарахована за період з 01.05.2016 по 30.04.2017 за прострочення оплати 3 249,46 грн. за грудень 2015 року (з урахуванням часткової оплати 28.01.2016 на суму 5 896,28 грн.);

- 2 106,75 грн. сума пені, нарахована за період з 01.05.2016 по 30.04.2017 за прострочення оплати 6 955,91 грн. за січень 2016 року (з урахуванням часткової оплати 29.02.2016 на суму 8 364,86 грн.).

Відтак, вимоги позивача про стягнення пені в сумі 6 816,42 грн. підлягають частковому задоволенню на суму 6 723,91 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Господарським судом першої інстанції на підставі поданих доказів були встановлені обставини прострочення виконання відповідачем зобов'язань з оплати наданих послуг, вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних витрат, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, ґрунтуються на нормах закону.

За перерахунком суду, приймаючи до уваги визначену позивачем кінцеву дату періоду прострочення та здійснені відповідачем часткові оплати, сума 3% річних за період з 24.12.2014 по 30.04.2017 складає 1 187,06 грн., у зв'язку з чим вимоги про стягнення 3% річних в сумі 1 173,41 грн. підлягають задоволенню у повному обсязі.

При здійсненні судами перерахунку заявленої до стягнення суми інфляційних втрат, судом встановлено, що сума інфляційних за спірний період є більшою, ніж сума нарахована позивачем, у зв'язку з чим, враховуючи межі позовних вимог, вимоги на стягнення інфляційних втрат у сумі 5 088,23 грн. також підлягають задоволенню.

За таких обставин, господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" та стягнення з Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" заборгованості за договором в розмірі 22 200,48 грн., пені в сумі 6 723, 91 грн., 3% річних в сумі 1 173,41 грн. та інфляційних втрат в сумі 5 088,23 грн.

Інша частина вимог (пеня в сумі 92,51 грн.) не підлягає задоволенню з викладених вище підстав.

Заперечення відповідача до уваги судом не приймається з підстав їх недоведеності та невідповідності фактичним обставинам справи і вимогам закону.

З огляду на викладене позовні вимоги Комунального підприємства "Київжитлоспецексплуатація" є частково обґрунтованими та такими, що вірно задоволені судом першої інстанції в частині стягнення заборгованісті за договором в сумі 22 200, 48 грн., пеню в сумі 6 723, 91 грн., 3% річних в сумі 1 173,41 грн., інфляційні втрати в сумі 5 088, 23 грн.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки відповідають дійсним обставинам справи і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі № 910/19199/17 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Разом з тим, доводи Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик", викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі № 910/19199/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв'язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст. 129 ГПК України покласти на Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик".

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Аудиторська фірма "Аналітик" на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі № 910/19199/17- залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року у справі № 910/19199/17 - залишити без змін.

3. Матеріали справи № 910/19199/17 повернути до суду першої інстанції.

4. Постанова апеляційного господарського суду набирає законної сили з дня її прийняття. Постанову Київського апеляційного господарського суду може бути оскаржено до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя С.А. Гончаров

Судді І.М. Скрипка

Є.Ю. Шаптала