КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" квітня 2018 р. Справа№ 910/11497/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Куксова В.В.

суддів: Яковлєва М.Л.

Станіка С.Р.

секретар судового засідання Даниленко Т.О.

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича

на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017

у справі № 910/11497/17 (суддя Ярмак О.М.)

За позовом Приватного підприємства "Агрофірма "Анастасія Плюс"

до Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича

про стягнення 43 655,83 грн.

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду міста Києва надійшов позов Приватного підприємства "Агрофірма "Анастасія Плюс" до Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича про стягнення 43 655,83 грн., а саме: 42 000,00 грн. боргу за виконане перевезення за CMR №379752, № 379734 за договором № П-06-17 від 22.02.2017, 1479,78 грн. пені, 176,05 грн. 3% річних.

18.09.2017 відповідачем подано зустрічну позовну заяву у справі з вимогою до Приватного підприємства "Агрофірма "Анастасія Плюс" про стягнення збитків у розмірі 67 262,40 грн., відповідно до ст.ст. 224-225 ГК України.

Ухвалою суду від 19.09.2017 зустрічна позовна заява з додатками повернута Фізичній особі-підприємцю Сторожуку Івану Олексійовичу без розгляду відповідно до пп.3, 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України (в редакції чинній до 15.12.2017).

Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі № 910/11497/17 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на користь Приватного підприємства "Агрофірма "Анастасія Плюс" 21 000 (двадцять одну) грн. 00 коп. боргу, 70 (сімдесят) грн. 77 коп. 3% річних, 772 (сімсот сімдесят дві) грн. 25 коп. судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фізична особа-підприємець Сторожук Іван Олексійович звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.10.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів Станіка С.Р., Гончарова С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 03.11.2017 апеляційну скаргу прийнято до розгляду та порушено апеляційне провадження у справі № 910/11497/17, розгляд апеляційної скарги призначено на 16.11.2017.

14.11.2017 від позивача через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів надійшло заперечення на апеляційну скаргу, у відповідності до якого, останній просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 15.11.2017 у зв'язку з перебуванням суддів Станіка С.Р., Гончарова С.А., які входять до складу колегії суддів і не є суддями-доповідачами, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Скрипки І.М., Суліма В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.11.2017 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі № 910/11497/17 прийнято до апеляційного провадження у визначеному складі суддів та призначено до розгляду на 07.12.2017.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 06.12.2017 у зв'язку з перебуванням судді Суліма В.В., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, на лікарняному, призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Станіка С.Р., Скрипки І.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 07.12.2017 прийнято справу № 910/11497/17 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 до свого провадження у визначеному складі суддів. Розгляд апеляційної скарги у справі № 910/11497/17 призначено на 18.01.2018.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 17.01.2018 у зв'язку з перебуванням суддів Станіка С.Р. та Скрипки І.М., які не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустках призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 18.01.2018 прийнято справу № 910/11497/17 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 до провадження колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя Куксова В.В., суддів Яковлєва М.Л., Гончарова С.А. Розгляд справи № 910/11497/17 призначено на 15.03.2018.

Протоколом автоматичної зміни складу колегії суддів від 13.03.2018 у зв'язку з перебуванням судді Гончарова С.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці призначено повторний автоматизований розподіл справи, відповідно до якого апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді Куксова В.В., суддів: Яковлєв М.Л., Станік С.Р.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 прийнято справу № 910/11497/17 за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у визначеному складі суддів. Розгляд апеляційної вирішено здійснити у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Київський апеляційний господарський суд встановив наступне.

22.02.2017 між позивачем (перевізник) та відповідачем (замовник/експедитор) був укладений договір на транспортно-експедиторські послуги № П-06-17, який регулює та визначає порядок взаємовідносин перевізника та експедитора, які пов'язані із наданням перевізником експедитору автомобільних транспортних послуг, тобто послуг, згідно яких перевізник зобов'язується доставити ввірений йому експедитором (або іншою особою) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу, а експедитор зобов'язується сплатити за перевезення вантажу погоджену сторонами плату.

Згідно п.2.1 договору, замовлення транспортних послуг здійснюється експедитором на підставі заявок або інших документів, зі змісту яких випливає прохання експедитора здійснення перевезення вантажу (далі за текстом - заявка).

За умовами пп. 2.2-.2.3 договору, заявка має бути надіслана експедитором перевізнику факсимільним або іншим засобом зв'язку не пізніше ніж за 24 години до бажаної дати завантаження автомобіля. Заявка оформлюється експедитором у довільній формі, але має містити в собі наступну інформацію: адресу завантаження та розвантаження вантажу; дату та час подачі автомобіля на завантаження; вагу, номенклатура та загальна вартість вантажу, кількість місць та вид пакування; адресу відправника та одержувача вантажу, разом з контактними телефонами відповідальних осіб; адресу проведення митного оформлення в місцях завантаження та розвантаження; строк доставки вантажу; вартість перевезення (плату перевізнику); при необхідності, інші особливості перевезень вантажу. Заявка завіряється підписом уповноваженої особи та печаткою експедитора.

Сторони у п.2.4 договору визначили, що протягом 12 годин з моменту отримання заявки, перевізник, у разі прийняття заявки до виконання на викладених в ній умовах, факсимільним або іншим засобом зв'язку інформує експедитора про реєстраційний номер транспортного засобу, що буде здійснювати перевезення, та паспортні данні водія. В разі неможливості надання транспортних послуг на умовах, що викладені в заявці, перевізник пропонує експедитору інші умови надання транспортних послуг.

В матеріалах справи міститься заявка на надання міжнародних транспортних послуг № СВТ-008 від 24.03.2017 за договором № П-06-17 від 22.02.2017 щодо перевезення вантажу: обладнання для опалення до 21 т, за маршрутом: Strawczyn, Poland - м. Рівне, Україна, місце розвантаження: м. Київ; автомобільним транспортом НОМЕР_1/НОМЕР_2, водій ОСОБА_4; термін доставки 31.03.2017 у м. Київ, вартість перевезення 21000,00 грн. з ПДВ, термін оплати: протягом 5-7 банківських днів від дати надання оригіналів рахунку і CMR.

Позивач здійснив перевезення вантажу згідно отриманої заявки від 24.03.2017, що підтверджується CMR № 379752 та підписаним сторонами Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АА-0000077 від 31.03.2017.

Таким чином, вартість перевезення згідно заявки від 24.03.2017, Акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АА-0000077 від 31.03.2017 та рахунку-фактури № 135 від 31.03.2017 становить 21 000, 00 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем у позовній заяві зазначено, що оригінали документів: міжнародної товарно-транспортної накладної CMR № 379752, Акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АА-0000077 від 31.03.2017 та рахунок-фактури № 135 від 31.03.2017 направлені на адресу відповідача поштою та отримані відповідачем 20.04.2017, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення (копія додана до матеріалів справи), проте відповідач вказані послуги не оплатив, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 21 000,00 грн.

Також позивач зазначає, що 15.03.2017 він отримав від відповідача заявку на надання міжнародних транспортних послуг № СВТ-005 від 15.03.2017 за договором № П-06-17 від 22.02.2017 щодо перевезення вантажу : обладнання для опалення до 21 т, за маршрутом: Strawczyn, Poland - м. Рівне, Україна, місце розвантаження: м. Київ; автомобільним транспортом НОМЕР_3/НОМЕР_4, водій ОСОБА_5; термін доставки 27.03.2017 у м. Київ, вартість перевезення 21 000,00 грн. з ПДВ, термін оплати: протягом 5-7 банківських днів від дати надання оригіналів рахунку і CMR.

На підтвердження здійснення вказаного позивачем перевезення суду надано копії CMR № 379734, рахунку-фактури № 126 від 27.03.2017, Акта здачі-приймання робіт (надання послуг) № АА-0000076 від 27.03.2017 на суму 21 000,00 грн.

Позивач стверджує, що оригінали документів за вказаним перевезенням були надіслані відповідачу разом з документами, що підтверджують перевезення по CMR № 379752 - 20.04.2017.

Колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи міститься претензія № 29 від 11.05.2017, відповідно до якої позивач звертався до ФОП Сторожук І.О. з вимогою оплати суми 42 000,00 грн. за перевезення по заявках № СВТ-005 від 15.03.2017 та № СВТ-008 від 24.03.2017 відповідно за договором № П-06-17 від 22.02.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо оплати вартості наданих послуг за CMR № 379752, № 379734 за договором № П-06-17 від 22.02.2017.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, в строки та в порядку, що встановлені договором.

За умовами пп.5.1, 5.2 договору, сторони визначили, що вартість транспортних послуг визначається в заявках експедитора, узгоджених з перевізником, або в інших, погоджених сторонами, документах та вказується у виставлених перевізником рахунках. Термін проведення розрахунків за транспортні послуг складає 10 календарних днів з моменту отримання Експедитором оригіналу рахунку перевізника та оригіналу товарно-транспортної накладної з відміткою одержувача вантажу про його отримання (п.5.2).

Згідно статті 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" (далі - Закон), транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів; транспортно-експедиторська послуга - робота, що безпосередньо пов'язана з організацією та забезпеченням перевезень експортного, імпортного, транзитного або іншого вантажу за договором транспортного експедирування; експедитор (транспортний експедитор) - суб'єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; клієнт - споживач послуг експедитора (юридична або фізична особа), який за договором транспортного експедирування самостійно або через представника, що діє від його імені, доручає експедитору виконати чи організувати або забезпечити виконання визначених договором транспортного експедирування послуг та оплачує їх, включаючи плату експедитору.

Згідно частини 10 статті 9 Закону, перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів 1956 року, якою сторони регулюють свої відносини відповідно до п.9.1 договору, вантажна накладна є первинним доказом укладання договору перевезення, умов цього договору і прийняття вантажу перевізником.

Колегією суддів встановлено, що факт здійснення перевезення за заявкою № СВТ-008 від 24.03.2017 підтверджується наявними у матеріалах справи CMR № 379752 та підписаним сторонами Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АА-0000077 від 31.03.2017, рахунком-фактурою № 135 від 31.03.2017.

Судом встановлено, що в Акті здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АА-0000077 від 31.03.2017 відсутнє посилання на CMR № 379752, хоча є зазначення водія ТЗ, маршруту перевезення, автомобіль та рахунок-фактури № 135 від 31.03.2017, що дає можливість ідентифікувати перевезення вантажу за заявкою від 24.03.2014 на суму 21 000,00 грн.

Надані позивачем CMR № 379734, рахунок-фактура № 126 від 27.03.2017, Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № АА-0000076 від 27.03.2017 на суму 21 000,00 грн. не є належними доказами здійснення перевезення вантажу за заявкою від 15.03.2015 виходячи з наступного.

CMR № 379734 складена 23.02.2017, тобто до моменту надання заявки № СВТ-005 від 15.03.2017, та без зазначення автомобіля, яким здійснено перевезення вантажу, що не відповідає обставинам справи.

Підписаний сторонами Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № АА-0000076 від 27.03.2017 та виставлений рахунок-фактура № 126 від 27.03.2017 на суму 21 000,00 грн. також не приймаються судом в якості належних доказів перевезення вантажу за заявкою № СВТ-005 від 15.03.2015, оскільки не містять посилань на договір №П-06-17 від 22.02.2017, заявку від 15.03.2017 та вказану міжнародну товарно-транспортну накладну CMR № 379734.

Таким чином, позивачем не підтверджено та не надано належних доказів на підтвердження факту здійснення перевезення за заявкою № СВТ-005 від 15.03.2015 за CMR № 379734 згідно договору №П-06-17 від 22.02.2017.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції вірно задовольнив вимоги позивача щодо стягнення з відповідача вартості послуг за виконане перевезення частково на суму 21 000,00 грн. за заявкою № СВТ-008 від 24.03.2017 за CMR № 379752.

Вимоги щодо стягнення з відповідача суми 21 000,00 грн. вартості послуг за заявкою № СВТ-005 від 15.03.2015 за CMR № 379734 не пілягають задоволенню судом у зв'язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

Також, посилаючись на прострочення виконання зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача 1479,78 грн. пені та 176,05 грн. 3% річних.

Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 6.1 договору, на який посилається позивач, передбачено, що в разі порушення зобов'язання за даним договором, сторона несе відповідальність визначену даним договором, Конвенцією про договір міжнародного перевезення вантажів по дорогах (КДПВ) 1956р. та діючим законодавством України. Порушення договору є його невиконання чи неналежне виконання, тобто з порушенням умов, визначених даним договором.

З розрахунку позивача вбачається, що ним здійснено розрахунок 3% річних за період з 20.04.2017 по 09.06.2017 на суму 42 000,00 грн. боргу.

Оскільки суд визнав обґрунтованими заявлені позивачем 21 000,00 грн. боргу за виконане перевезення за CMR № 379752 за заявкою від 24.03.2017 та матеріалами справи підтверджується, а відповідачем не спростовано факту отримання оригіналів документів за вказаним перевезенням 20.04.2017, то в розумінні п. 5.3 договору, відповідно до якого термін проведення розрахунків складає 10 календарних днів з моменту отримання експедитором оригіналів рахунку та ТТН з відміткою одержувача вантажу про його отримання, кінцевий строк оплати настав 29.04.2017, а прострочення з 30.04.2017 відповідно.

Таким чином, після проведення перерахунку заявленої позивачем вимоги в частині стягнення 3% річних, суд задовольняє вказану вимогу частково у розмірі 70,77 грн., відповідно до розрахунку:

Розрахунок трьох процентів річних

Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
2100030.04.2017 - 09.06.2017413 %70.77

Заявлена позивачем вимога щодо стягнення 1479,78 грн. пені за період з 20.04.2017 по 26.05.2017 не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до ст.547 та п.1 ч.2 ст.551 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання (в тому числі щодо неустойки) вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З матеріалів справи не вбачається, судом не встановлено та сторонами не доведено укладення між сторонами у справі письмового правочину щодо забезпечення виконання відповідачем грошового зобов'язання у вигляді неустойки (пені), а розмір пені договором або актом цивільного законодавства у спірних правовідносинах сторін також не встановлено, що виключає правові підстави для стягнення пені, нарахованої позивачем.

Відповідно до п. 2.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" №14 від 17.12.2013, якщо у вчиненому сторонами правочині розмір та базу нарахування пені не визначено або вміщено умову (пункт) про те, що пеня нараховується відповідно до чинного законодавства, суму пені може бути стягнуто лише в разі, якщо обов'язок та умови її сплати визначено певним законодавчим актом. Тобто, пеня стягується тільки у тому разі, коли її розмір визначено в договорі.

За таких обставин, оскільки чинне законодавство не передбачає можливість забезпечення виконання грошових зобов'язань, що виникли з договору про транспортно-експедиторські послуги № П-06-17 від 22.02.2017 шляхом позадоговірного встановлення пені, а договірні відносини між сторонами з цього приводу відсутні, вимоги позивача в частині стягнення 1479,78 грн. пені є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Матеріали справи не містять, а відповідачем не подано належних та допустимих доказів на спростування наведених вище висновків, як і не надано належних доказів на підтвердження відсутності боргу перед позивачем, у зв'язку з чим, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими в частині стягнення 21000 грн., вартості послуг за виконане перевезення. за заявкою № СВТ-008 від 24.03.2017 за CMR № 379752 та 3% в розмірі 70,77 грн.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції.

Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №911/11497/17 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.

У зв'язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Сторожука Івана Олексійовича залишити без задоволення, рішення господарського суду міста Києва від 26.09.2017 у справі №911/11497/17 - без змін.

Матеріали справи №911/11497/17 повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Повний текст постанови складено 27.04.2018.

Головуючий суддя В.В. Куксов

Судді М.Л. Яковлєв

С.Р. Станік