УХВАЛА

м. Київ

10.05.2018Справа № 910/24204/16
Господарський суд міста Києва у складі судді Ярмак О.М., при секретарі судового засідання Коноплянко Л.В., розглянувши матеріали скарги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни

у справі № 910/24204/16

За позовом Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

до Публічного акціонерного товариства "Фортуна-Банк"

про розірвання договору та стягнення 31 724808,60 грн.

за участю представників сторін:

від скаржника: Бартош С.Б. за дов.

Від ДВС: Бойко М.Д.

від відповідача: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/24204/16 у задоволенні позову відмовлено повністю. Стягнуто з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, в доход державного бюджету України 206 700 грн. судового збору.

31.01.2018 на виконання рішення суду був виданий наказ.

02.04.2018 до суду надійшла скарга від боржника - Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни, в якій скаржник просить: визнати неправомірною постанову від 27.03.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56059465, зобов'язати державного виконавця скасувати відповідну постанову.

У судовому засіданні представник скаржника вимоги скарги підтримав, представник ДВС проти скарги заперечував, подав копії матеріалів виконавчого провадження, представник відповідача не з'явився, про дату та час судового розгляду повідомлявся належним чином.

Згідно ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до ч.1 ст. 342 ГПК Україна скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Враховуючи визначений ст.342 ГПК України строк для розгляду скарги, належне повідомлення сторін про її розгляд у судовому засіданні, суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали скарги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни, в якій скаржник просить: визнати неправомірною постанову від 27.03.2018 про відкриття виконавчого провадження № 56059465, суд прийшов до висновку про не обґрунтованість доводів скаржника та відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що за рішенням Господарського суду міста Києва від 04.07.2017 у справі № 910/24204/16, на виконання якого було видано наказ від 31.01.2018, було присуджено до стягнення з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в доход Державного бюджету України судовий збір в розмірі 206700 грн., у зв'язку з тим, що при зверненні із позовом позивачем не було здійснено оплату судового збору за подання позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.05.2018 Державному підприємству "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України було відстрочено сплату судового збору за вимогу майнового характеру в розмірі 206700,00 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

В подальшому позивач звертався із клопотанням про звільнення від сплати судового збору за розгляд даного позову, у задоволенні якого судом відмовлено, несплачена сума стягнена за рішенням суду.

Рішення суду в добровільному порядку Державним підприємством "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України не виконане.

Наказ Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 по справі № 910/24204/16 про стягнення з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, в доход державного бюджету України 206 700 грн. судового збору, в якому боржником є скаржник, а стягувачем: Державна судова адміністрація України був надісланий судом до Державної судової адміністрації для вжиття заходів щодо забезпечення стягнення до Державного бюджету України судового збору.

27.03.2018 старшим державним виконавцем Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марією Дмитрівною було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56059465 про примусове виконання наказу суду від 31.01.2018 про стягнення Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України судового збору на користь держави.

Не погоджуючись із вказаною постановою, скаржник вказує, що строк пред'явлення виконавчого документа до виконання відповідно до ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» становив 3 місяці з дати набрання рішенням суду законної сили та давно минув, а виконавче провадження відкрито більш ніж через 8 місяців з дати набрання рішенням законної сили, що є неправомірним.

Відповідно до ч.1 ст. 326 ГПК України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 1 ст.327 ГПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43). Право на судовий захист є конституційною гарантією, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі - Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 18 Закону передбачено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Частина 2 ст. 12 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, що строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Вимоги до виконавчого документа визначені у ст. 4 Закону Укураїни "Про виконавче провадження",

Наказ Господарського суду міста Києва від 31.01.2018 по справі № 910/24204/16 про стягнення з Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" Міністерства енергетики та вугільної промисловості України з будь-якого рахунку, виявленого під час виконання даного рішення суду, в доход Державного бюджету України 206 700 грн. судового збору, за яким відкрите виконавче провадження повністю відповідає вимогам до виконавчого документа, визначеним у ст. 4 Закону Укураїни "Про виконавче провадження", тому підстави для повернення документа стягувачу без прийняття до виконання відсутні.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необґрунтованість доводів стягувача щодо незаконних дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження; та недоведеність підстав для зобов'язання його в судовому порядку скасувати відповідну постанову про виконання наказу суду у даній справі.

Відповідно до ст. 342 Господарського процесуального кодексу України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З огляду на викладене, враховуючи пояснення скаржника та надані документи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 232, 233, 326, 327, 342 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги Державного підприємства "Підприємство із забезпечення нафтопродуктами" на дії державного виконавця Шевченківського районного відділу Державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м.Києві Бойко Марії Дмитрівни відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в порядку, передбаченому ст. 254 Господарського процесуального кодексу України.

Дата підписання ухвали 11.05.2018

Суддя О.М.Ярмак