ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

16.01.2018р. Справа № 905/1204/15

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.,

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.,

розглянувши скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» за вх. № 32437/17 від 12.12.2017р. на дії державного виконавця

по справі № 905/1204/15

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш»

до відповідача: Державного підприємства «Дзержинськвугілля»

про стягнення 41 917,28 грн.,

за участю учасників процесу:

від позивача (скаржника): не зявився

від відповідача: не зявився

від органу ДВС: не зявився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Донецької області від 02.11.2015р. по справі № 905/1204/15 (суддя Харакоз К.С.) позовні вимоги ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» задоволено. Стягнуто з ДП «Дзержинськвугілля» на користь ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» суму боргу 25 008 грн., суму пені 5 845,86грн., суму штрафу 1 750,56 грн., суму процентів річних 326,82 грн., суму інфляційного збільшення 8 986,04 грн, а також витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 827 грн.

07.12.2015р. на виконання вищевказаного рішення господарським судом виданий відповідний наказ.

У звязку із надходженням скарги ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на дії державного виконавця за вх. № 26353/17 від 10.10.2017р. та закінченням повноважень судді Харакоза К.С., на підставі розпорядження керівника суду від 10.10.2017р. № 01-02/1131 «Щодо повторного автоматичного розподілу справи» призначений повторний автоматичний розподіл справи та згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.10.2017р. справа розподілена на суддю Ніколаєву Л.В.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 13.10.2017р. скаргу ПрАТ «Науково - виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» за вх. № 26353/17 від 10.10.2017р. і додані до неї документи повернуто без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 16.11.2017р. скаргу ПрАТ «Науково - виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» за вх.№ 29204/17 від 14.11.2017р. на рішення державного виконавця і додані до них документи повторно повернуто без розгляду на підставі п. 6 ч. 1 ст. 63 ГПК України.

12.12.2017р. за вх.№ 32437/17 господарський суд одержав скаргу ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на дії державного виконавця, згідно з якою скаржник просить суд визнати протиправними дії заступника начальника Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, що полягають в поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження»; скасувати постанову Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.08.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу винесену у межах виконавчого провадження № 49770836. Разом зі скаргою подано заяву за вх. № 32437/17 від 12.12.2017р. про визнання поважними причини пропуску встановленого строку для подання до суду скарги та про його відновлення.

В обґрунтування вимог скарги позивач (скаржник) посилається на те, що державним виконавцем не вжито усіх необхідних (можливих) заходів для повного виконання наказу ГСДО від 07.12.2015р. по справі № 905/1204/15, зокрема, державним виконавцем не було враховано те, що у разі встановлення державним виконавцем, що у боржника, який є самостійною юридичною особою, відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а також власних розрахункових рахунків, рішення суду підлягає виконанню в порядку, встановленому ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень». Крім того, ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» передбачено, що тимчасово, до 01.01.2019р., підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому ЗУ «Про виконавче провадження». Водночас, скаржник зазначає про те, що на підставі рішення загальних зборів акціонерів № 32 від 26.04.2017р. змінено найменування ПАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», а також про те, що згідно даних ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань змінено найменування та адресу боржника з ДП «Дзержинськвугілля», 85200, Донецька обл., м. Дзержинськ, вул. 50 років Жовтня, б. 19 на ДП «Торецьквугілля», 85200, Донецька обл., м. Торецьк, вул. Дружби, б. 19 відповідно.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 14.12.2017р. відновлено ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» пропущений строк на подання скарги на дії державного виконавця за вх. № 32437/17 від 12.12.2017р.; прийнято скаргу ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» на дії державного виконавця за вх. № 32437/17 від 12.12.2017р. до розгляду; розгляд скарги призначено на 16.01.2018р.

11.01.2018р. за вх. № 673/18 господарський суд одержав письмові пояснення ДП «Торецьквугілля», згідно з якими останній просить суд відмовити ПАТ «ВНДІкомпресормаш» у задоволенні скарги на дії державного виконавця у повному обсязі з посиланням правомірність винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, оскільки, по - перше, ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено підстави для зупинення виконавчого провадження щодо державних вугледобувних підприємств; по - друге, ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна. Водночас, боржник просить суд розгляд скарги здійснювати без його участі.

16.01.2018р. за вх. № 04-27/117 на офіційну електронну адресу господарського суду надійшов відзив Торецького міського ВДВС ГТУЮ у Донецькій області на скаргу, згідно з яким останній просить суд відмовити у задоволенні скарги з посиланням на те, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадження № 7131024 щодо боржника ДП «Торецьквугілля», до якого входить в т.ч. виконавче провадження щодо наказу ГСДО від 07.12.2015р. та в ході примусового виконання якого державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містились на рахунках в банківських установах; надіслано запити до установ МРЕВ, БТІ, та після встановлення автотранспорту боржника винесено постанову про арешт всього автотранспорту та внесено заборону на його відчуження; 29.12.2011р. державним виконавцем направлено подання до Дзержинського міського суду Донецької області про обмеження виїзду за кордон керівника юридичної особи-боржника, проте інформація про розгляд подання відсутня; 24.02.2012р. державним виконавцем повторно направлено подання до Дзержинського міського суду Донецької області про обмеження виїзду за кордон керівника юридичної особи-боржника, проте у задоволенні зазначеного подання відмовлено; 24.02.2012р. державним виконавцем направлено подання до прокуратури м. Дзержинська Донецької області про притягнення керівника юридичної особи боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України; постановою державного виконавця від 24.07.2013р. оголошено у розшук транспорті засоби боржника, у звязку з чим винесено постанову про зупинення виконавчого провадження; 18.03.2015р. державним виконавцем направлено подання до Дзержинського міського суду Донецької області про обмеження виїзду за кордон керівника юридичної особи-боржника ОСОБА_2 із вимогами про заборону відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України у Донецькій області видачі йому паспорта або проїзного документа, про зобовязання Адміністрації Державної прикордонної служби України вжити заходи щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у ОСОБА_2 паспортів або проїзних документів до повного виконання ДП «Дзержинськвугілля» зобовязань за виконавчими провадженнями перед фізичними та юридичними особами, проте у задоволенні зазначеного подання відмовлено; 18.03.2015р. направлено подання до Дзержинського міського відділу ГУМВС України у Донецькій області про притягнення до кримінального відповідальності за ст. 382 КК України керівника юридичної особи боржника ОСОБА_2, за вказаним фактом внесено запис до ЄРДР під номером 0000296, проте слідчі дії за вказаним кримінальним провадженням не проведено; 18.09.2015р. повторно направлено запити до обліково-реєстраційних установ, ДПС з метою виявлення майна боржника, на яке можливо звернути стягнення; 18.09.2015р. державним виконавцем направлено запити до Дзержинського міського відділу ГУМВД України у Донецькій області щодо розгляду подання державного виконавця про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України керівника юридичної особи боржника ОСОБА_2, до центра НППВАЗ з обслуговування м. Костянтинівка, м. Дзержинськ та Костянтинівського району щодо результатів розшуку транспортних засобів боржника, але згідно відповіді Дзержинського МВ, подання розглянуто у порядку, передбаченому ЗУ «Про звернення громадян», згідно відповіді центра НППВАЗ з обслуговування м. Костянтинівка, м. Дзержинська та Костянтинівського району - позитивні результати розшуку транспортних засобів боржника відсутні; 28.10.2015р. державним виконавцем направлено подання до Дзержинського міського суду Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника генерального директора юридичної особи боржника ОСОБА_3, проте в задоволенні вказаного подання відмовлено; 07.04.2017р. державним виконавцем складені акти про відсутність у боржника вугільної продукції.

Також Торецький міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області зазначає про те, що 14.01.2016р. Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на грошові кошти боржника у сумі понад 66,5 млн. грн., 01.07.2016р. Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції накладено арешт на всі рахунки боржника та 13.02.2017р. Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України накладено арешт на грошові кошти боржника у сумі понад 890 млн. грн. Протягом 2016р. з боржника стягнуто кошти по 27 виконавчим провадженням, які розподілені для задоволення вимог стягувачів другої черги (відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоровя із втратою годувальника), та про те, що переважна частина нерухомого майна боржника арештована, описана та передана у податкову заставу фіскальними органами.

Поряд з цим, Торецький міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області посилається на те, що ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачено підстав для зупинення виконавчого провадження щодо державних вугледобувних підприємств згідно із ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств»; подруге, ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

У відзиві на скаргу, Торецький міський ВДВС ГТУЮ у Донецькій області також просить суд здійснювати розгляд скарги без участі його представника.

Представники сторін та органу ДВС про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчать наявні у матеріалах справи рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень 61 5, 61 5, 61 7, але у судове засідання не зявились, а тому враховуючи клопотання відповідача та органу ДВС про розгляд скарги за відсутністю їх представників та приписи ч.2 ст.342 ГПК України, згідно з якими неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають розгляду скарги, суд визнав за можливе розглянути дану скаргу за відсутністю представників сторін та органу ДВС на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши скаргу ПрАТ «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш», дослідивши матеріали справи, господарський суд дійшов висновку про задоволення вимог скарги, з наступних мотивів:

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017р. №2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким, зокрема, Господарський процесуальний кодекс України викладений в новій редакції.

У п.9 ч. 1 розділу XI Перехідних положень ГПК України в редакції ЗУ від 03.10.2017р. №2147-VІІІ, чинної з 15.12.2017р., передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ст.339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

05.10.2016р. набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ, у п. 7 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень якого встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст. 10 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, обєкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обовязку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно зі ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний:1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як часнику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) розяснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обовязки. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 2) проводити перевірку виконання юридичними особами незалежно від форми власності, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 4) за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду; 5) безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх; 6) накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням; 9) використовувати за згодою власника приміщення для тимчасового зберігання вилученого майна, а також транспортні засоби стягувача або боржника за їхньою згодою для перевезення майна; 10) звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про розяснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення; 11) приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача; 12) звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання; 13) звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб; 14) викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу; 15) залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - субєктів оціночної діяльності - субєктів господарювання; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 17) застосовувати під час примусового виконання рішень фото- і кінозйомку, відеозапис; 18) вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників - юридичних осіб або боржників - фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження; 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів; 20) залучати в разі потреби до проведення чи організації виконавчих дій субєктів господарювання, у тому числі на платній основі, за рахунок авансового внеску стягувача; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом. Залучення для проведення виконавчих дій працівників поліції здійснюється за вмотивованою постановою виконавця, яка надсилається керівнику територіального органу поліції за місцем проведення відповідної виконавчої дії. У залученні поліції для проведення виконавчих дій може бути відмовлено лише з підстав залучення особового складу даного територіального органу поліції до припинення групового порушення громадської безпеки і порядку чи масових заворушень, а також для подолання наслідків масштабних аварій чи інших масштабних надзвичайних ситуацій. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Згідно ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника (ч. 8 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ).

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ, п. 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012р. № 512/5, в редакції від 05.10.2016р. під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Аналогічні положення містить також і ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-ХІV та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом МЮУ від 02.04.2012р. № 512/5 в редакціях, які діяли до 05.10.2016р.

Крім того, положеннями ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ запроваджено право державного виконавця на звернення за інформацією про дебіторську заборгованість боржника до органів доходів і зборів. Органи доходів і зборів зобовязані протягом трьох робочих днів з дня одержання відповідної вимоги виконавця надати виконавцю необхідні документи та інформацію.

Таким чином, наведеними приписами законодавства передбачені певні права та обовязки державного виконавця, які останній зобовязаний ефективно та у належному порядку реалізовувати з метою виконання рішення суду.

Як свідчать матеріали справи, 06.01.2016р. державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 49770836) з примусового виконання наказу ГСДО № 905/1204/15 від 07.12.2015р.

21.08.2017р. державним виконавцем винесено про повернення виконавчого документу стягувачу (ВП 49770836) на підставі п.п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження». При цьому, вказана постанова мотивована відсутністю підстав для зупинення виконавчого провадження згідно із ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», оскільки приписи ЗУ «Про виконавче провадження» не передбачають можливості зупинення саме виконавчих провадження, а також встановленням мораторію на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків (далі - підприємства), до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно з п. п. 2, 9 ч. 1, ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2-6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

При цьому, висновок щодо безрезультатності або неможливості розшуку майна боржника може бути обґрунтованим лише тоді, коли державний виконавець повністю реалізував надані йому права, застосував усі можливі (передбачені законом) заходи для досягнення необхідного позитивного результату.

Статтею 1 ЗУ «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна» від 29.11.2001р. № 2864-ІІІ встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств та господарських товариств, у статутних капіталах яких частка держави становить не менше 25 відсотків, до вдосконалення визначеного законами України механізму примусової реалізації майна.

Згідно зі ст. 2 Закону для цілей цього Закону під примусовою реалізацією майна підприємств розуміється відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, що забезпечують ведення виробничої діяльності цими підприємствами, а також акцій (часток, паїв), що належать державі в майні інших господарських товариств і передані до статутних капіталів цих підприємств, якщо таке відчуження здійснюється шляхом: звернення стягнення на майно боржника за рішеннями, що підлягають виконанню Державною виконавчою службою, крім рішень щодо виплати заробітної плати та інших виплат, що належать працівнику у звязку із трудовими відносинами, та рішень щодо зобовязань боржника з перерахування фондам загальнообовязкового державного соціального страхування заборгованості із сплати внесків до цих фондів, яка виникла до 1 січня 2011 року, та з перерахування органам Пенсійного фонду України заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Між тим, матеріали справи не містять та органом ДВС не надано до суду жодних доказів, що підтверджують вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду у встановленому законом порядку (здійснення запитів до відповідних органів з метою виявлення банківських рахунків боржника та коштів на них, рухомого та нерухомого майна боржника, майнових прав боржника, отримання інформації про доходи боржника та про дебіторську заборгованість боржника, обстеження майна боржника за місцем його знаходження в т.ч. на предмет використання цього майна у виробничий діяльності тощо), та доказів, що підтверджують відсутність у боржника коштів та майна (в т.ч. майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності).

Акт про наявність обставин, які стали підставою для повернення виконавчого документа, необхідність складання якого встановлено приписами ч. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ також у матеріалах справи відсутній.

При цьому, зі змісту постанови про повернення виконавчого документу також не вбачається вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду та встановлення відсутності майна боржника.

З тих же підстав господарським судом не прийняті до уваги посилання органу ДВС на вчинення виконавчих дій щодо виконання наказу, які викладені у відзиві на скаргу.

Таким чином, в порядку ст. ст. 74, 76 ГПК України органом ДВС не доведено суду вчинення всіх можливих заходів щодо виконання наказу ГСДО № 905/1204/15 від 07.12.2015р. та, відповідно, обґрунтованість дій державного виконавця щодо повернення виконавчого документу на підставі п. п. 2, 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ.

Водночас, за приписами ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» тимчасово, до 01.01.2019р., підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у звязку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообовязкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування (ч.1 ст.1 Закону).

Даний закон набрав чинності 24.05.2017р.

Вказаною нормою Закону встановлено припис виконавчому органу про вчинення дій щодо проваджень з примусового виконання рішень стосовно державних вугледобувних підприємств, що підлягають виконанню в порядку ЗУ «Про виконавче провадження», а саме, щодо зупинення таких проваджень на строк до 01.01.2019р.

Отже, дія ЗУ «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» розповсюджується на спірні правовідносини та має пріоритетне застосування у даному випадку.

При цьому, виконавчі дії щодо примусового виконання рішення суду становлять відповідне виконавче провадження, що випливає зі змісту ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404-VІІ.

Крім того, ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» встановлено гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» та особливості їх виконання (ст. 1 Закону).

Держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган, державні підприємства, установи, організації (далі державні підприємства) юридична особа. примусове реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження обєктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв) що належить державі та передані до їх статутного фонду. (ст. 2 Закону).

Статтею 4 цього Закону встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначному Законом України «Про виконавче провадження» з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

У разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2 - 4, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другої цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України про що повідомляє у встановленому порядку стягувача.

Пунктом 7 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ № 845 від 03.08.2011р., визначено, що у разі наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу керівник органу державної виконавчої служби подає відповідно до Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» казначейству протягом 10 днів з дня складення державним виконавцем відповідного акта оригінал виконавчого документа разом із супровідним листом та завірені належним чином державним виконавцем копії інших матеріалів виконавчого провадження.

Тобто, у разі встановлення державним виконавцем підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до п.п. 2 - 4, 9 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», застосуванню підлягають положення ЗУ «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Згідно з положеннями ст.129 Конституції України обов'язковість рішення суду визначено однією із основних засад судочинства.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обовязковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Конституційний Суд України у своєму рішенні №18-рп/2012 від 13.12.2012р. вказав, що виконання судового рішення є невід'ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у своєму рішенні від 26.06.2013р. зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов'язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п.3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25.04.2012р. № 11-рп/2012).

У ч.ч.2,4 ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За рішеннями Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997р., «Савіцький проти України» від 26.07.2012р. право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20.06.2004р. у справі «Півень проти України» суд вказав, що право на судовий розгляд, гарантований ст.6 Концепції, захищає також виконання остаточних та обов'язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін.

Відповідно до рішення Європейського суду у справі «Пономарьов проти України» від 03.04.2008р. (заява № 3236/03) існування заборгованості, підтверджене обов'язковим та таким, що підлягає виконанню, судовим рішенням, надає особі, на чию користь воно було винесено, «легітимні сподівання» на те, що заборгованість буде йому сплачено та така заборгованість становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

З огляду на наведене, господарський суд дійшов висновку про неправомірність дій заступника начальника Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1 щодо повернення наказу ГСДО № 905/1204/15 від 07.12.2015р. стягувачу та про визнання постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 21.08.2017р. ВП №49770836 недійсною.

При цьому, судом враховано, що вимога скаржника про скасування постанови чи іншого акта органу Державної виконавчої служби за своєю правовою природою тотожна вимозі про визнання їх недійсними.

Керуючись ст.ст. 234, 340-343 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

1. Скаргу Приватного акціонерного товариства «Науково-виробниче акціонерне товариство «ВНДІкомпресормаш» за вх. № 32437/17 від 12.12.2017р. на дії державного виконавця задовольнити.

2. Визнати неправомірними дії заступника начальника Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області ОСОБА_1, що полягають в поверненні виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

3. Визнати недійсною постанову Торецького міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.08.2017р. про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену у межах виконавчого провадження №49770836.

Повну ухвалу складено 16.01.2018р.

Ухвала набирає чинності 16.01.2018р. та може бути оскаржена в порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України.

Суддя Л.В. Ніколаєва