КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2018 р. Справа№ 910/22141/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Тищенко О.В.

суддів: Іоннікової І.А.

Тарасенко К.В.

при секретарі судового засідання Крепотіні А.К.

за участю представників сторін відповідно до протоколу судового засідання від 23.04.2018 року,

розглянувши апеляційну скаргу Національного авіаційного університету на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 (повний текст складено 21.02.2018)

у справі №910/22141/17 (суддя - Князьков В.В.)

за позовом Національного авіаційного університету

до товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий світ - Солом'янський"

про стягнення збитків в розмірі 3 621 556,40 грн.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року Національний авіаційний університет звернувся до господарського суду міста Києва з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий світ - Солом'янський" про стягнення збитків в розмірі 3 621 556,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на заподіяння відповідачем збитків Національному авіаційному університету внаслідок невірного визначення вартості житлових приміщень загальною площею 850,74 кв.м., які були передані позивачу згідно з додатковою угодою №3 від 15.05.2015 до договору №130/25 від 20.02.2013 про передачу частини функцій замовника на будівництво житлового комплексу по проспекту Комарова, 1 в Солом'янському районі м. Києва, укладеного між Національним авіаційним університетом, ТОВ "Дитячий світ - Солом'янський" та комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ". При цьому, як зазначає позивач, факт заподіяння збитків Національному авіаційному університету підтверджується експертним висновком №14243 від 02.06.2015 Київського експертно-дослідного центру.

Заперечуючи проти позову, відповідач, посилався на ті обставини, що будівництво об'єкта інвестування здійснювалось саме за рахунок грошових коштів відповідача, а тому, на думку останнього, державному бюджету не було заподіяно збитків. При цьому, відповідач, виконав свої зобов'язання за додатковою угодою №3 від 15.05.2015 та договором і передав позивачу квартири в житловому будинку по проспекту Космонавта Комарова, 1 (поштова адреса - вул. Донця, 2б) загальною площею 850,74 кв.м.

Рішенням господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/22141/17 у задоволенні позовних вимог Національного авіаційного університету до товариства з обмеженою відповідальністю "Дитячий світ - Солом'янський" про стягнення збитків в розмірі 3 621 556,40 грн. відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач - Національний авіаційний університет звернувся до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі №910/22141/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, апеляційну скаргу Національного авіаційного університету передано на розгляд колегії суддів Київського апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Іоннікова І.А., Тарасенко К.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 23.03.2018 апеляційну скаргу прийнято до провадження та справу №910/22141/17 призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ "Дитячий світ - Солом'янський" вважає апеляційну скаргу позивача безпідставною та необґрунтованою, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим і таким, що ґрунтується на нормах закону.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник скаржника надав суду свої пояснення в яких підтримав доводи, які викладені в апеляційній скарзі та просив суд апеляційну скаргу задовольнити, а рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 у справі № 910/22141/17 скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представники ТОВ "Дитячий світ - Солом'янський" у судовому засіданні суду апеляційної інстанції також надав суду апеляційної інстанції свої пояснення по справі в яких, заперечив проти задоволення апеляційної скарги. Представник вважає апеляційну скаргу необґрунтованою та безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Просив відмовити в задоволенні скарги, а рішення місцевого господарського суду залишити без змін.

У відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Згідно до ч.1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Колегія суддів апеляційного господарського суду, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційним господарським судом 15.11.2007 між Національним авіаційним університетом та товариством з обмеженою відповідальністю "Дитячий Світ - Солом'янський" укладено договір на інвестування та будівництво житлового комплексу по проспекту Космонавта Комарова, 1 в Солом'янському районі міста Києва (далі - договір №б/н від 15.11.2007).

Відповідно до пункту 1.1 договору б/н від 15.11.2007 (в редакції додаткової угоди №б/н від 12.12.2007) предметом правочину є проектування та будівництво житлових будинків з підземним паркінгом та дитячим садком по проспекту Космонавта Комарова, 1, на земельній ділянці орієнтовною площею 9,98 га, в тому числі: для реконструкції стадіону та спортивних майданчиків - орієнтовною площею 4,38 га; для будівництва житлових будинків з підземним паркінгом - орієнтовною площею 4,85 га; для будівництва дитячого садку - орієнтовною площею 0,75 га, надалі - об'єкт, який включає в себе житлові будинки, вбудовано-прибудовані приміщення, підземний паркінг, інженерні мережі водопостачання, каналізації, теплопроводу, електропостачання, інші споруди благоустрою, передбачені проектом, із реконструкцією об'єктів соціально-культурного призначення університету, а саме стадіону.

Згідно з п. 1.2 договору №б/н від 15.11.2007 (в редакції додаткової угоди б/н від 12.12.2007) відповідач зобов'язався виконати роботи по будівництву об'єкта у визначений термін та здати житловий комплекс і реконструйований стадіон в експлуатацію відповідно до затвердженого проекту.

За змістом пункту 1.3 договору №б/н від 15.11.2007 позивач надає відповідачу функції замовника на будівництво житлового комплексу.

Пунктом 6.5 договору №б/н від 15.11.2007 встановлено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами усіх зобов'язань за ним.

Договір №б/н від 15.11.2007 підписано представниками позивача та відповідача, скріплено печатками сторін, а також погоджено Міністерством освіти і науки України.

Крім того, з матеріалів справи також вбачається, що 20.02.2013 між Національним авіаційним університетом, товариством з обмеженою відповідальністю "Дитячий Світ - Солом'янський" та комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" укладено договір №130/25 про передачу частини функцій замовника на будівництво житлового комплексу по проспекту Космонавта Комарова, 1 у Солом'янському районі міста Києва (далі - договір №130/25 від 20.02.2013).

За змістом пункту 1.1 договору №130/25 від 20.02.2013 (в редакції додаткової угоди №б/н від 26.02.2013) університет передав підприємству повноваження замовника будівництва житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями, підземним паркінгом, інженерними мережами водопостачання, каналізації, теплопостачання, електропостачання, іншими спорудами благоустрою, передбаченими проектом, із реконструкцією об'єктів соціально-культурного призначення університету, а саме стадіону та спортивних майданчиків (об'єкт), на умовах цього договору на весь термін будівництва.

Згідно з п. 1.4 договору №130/25 від 20.02.2013 відповідач зобов'язався забезпечити фінансування проектних та будівельних робіт будівництва житлового будинку по проспекту Космонавта Комарова, 1 у Солом'янському районі м. Києва на умовах цього договору та виконання від імені університету вимог, що містяться у рішенні Київської міської ради від 08.02.2007 №109/770 стосовно передачі Головному управлінню житлового забезпечення виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) загальної житлової та службової площі та інших положень зазначеного рішення.

У пункті 3.5.4 договору №130/25 від 20.02.2013 відповідач зобов'язався передати співробітникам позивача (за затвердженими списками) 10 відсотків загальної площі квартир (узгоджується протоколом розподілу квартир) за договірною ціною, погодженою всіма сторонами договору, яка не може перевищувати собівартість будівництва одного квадратного метра загальної житлової площі об'єкта.

Пунктами 5.1, 5.3 договору №130/25 від 20.02.2013 встановлено, що останній набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами власних зобов'язань за ним. Всі зміни та доповнення до цього договору оформлюються у вигляді додаткових угод, складених і підписаних сторонами.

У пункті 6.1 договору №130/25 від 20.02.2013 його сторони дійшли згоди, що права і обов'язки позивача і відповідача, які виникли відповідно до укладеного між ними договору №б/н від 15.11.2007 на інвестування та будівництво житлового комплексу по проспекту Космонавта Комарова, 1 в Солом'янському районі м. Києва, залишаються дійсними з урахуванням цього договору, положення якого є пріоритетними.

З матеріалів справи вбачається, що договір б/н від 15.11.2007 підписано представниками позивача, відповідача та комунального підприємства з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ", а також скріплено печатками вказаних юридичних осіб.

Крім того, 25.02.2013 між позивачем, відповідачем та комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" укладено додаткову угоду №б/н до договору №130/25 від 20.02.2013, якою, зокрема, викладено пункт 3.5.4 вказаного договору в новій редакції, а саме передбачено обов'язок відповідача передати позивачу не менше 6 відсотків загальної площі квартир як компенсацію за понесені університетом витрати згідно з розрахунком, який буде виконано за 30 календарних днів до введення об'єкта в експлуатацію.

15.05.2015 між позивачем, відповідачем та комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" укладено додаткову угоду №3 до договору №130/25 від 20.02.2013 (далі - додаткова угода №3 від 15.05.2015), якою сторонами в черговий раз викладено в новій редакції пункт 3.5.4 вказаного договору, а саме передбачено, що відповідач зобов'язаний передати позивачу житлові приміщення загальною площею 850,74 кв.м. як компенсацію за понесені університетом витрати.

У додатку 1 до додаткової угоди №3 від 15.05.2015 сторони договору погодили перелік житлових приміщень (квартир) у житловому будинку на проспекту Космонавта Комарова, 1 (будівельна адреса - проспект Відрадний, 4а), попередньо закріплених для передачі Національному авіаційному університету, в кількості 17 квартир, загальною площею 850,74 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2017 позивачем та відповідачем підписано акт приймання-передачі майнових прав на квартири в житловому будинку по проспекту Космонавта Комарова, 1 (поштова адреса - вул. Донця, 2б) загальною площею 850,74 кв.м.

07.07.2017 проведено державну реєстрацію права власності Національного авіаційного університету на передані останньому житлові приміщення, на підтвердження чого до матеріалів справи долучено копії відповідних витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

01.09.2017 Державною аудиторською службою України складено акт №03-21/10 ревізії фінансово-господарської діяльності позивача у період з 01.07.2014 по 31.05.2017, в якому вказано, що додатковою угодою №3 від 15.05.2015 не було визначено вартості житлових приміщень площею 850,74 кв.м. Одночасно з цим, відповідно до висновку експертного дослідження товариства з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" від 02.06.2015 №14243 вартість житлових приміщень, які повинен отримати Національний авіаційний університет за договором №130/25 від 20.02.2013 як компенсацію, в грошовому виразі становить суму 10 743 951,68 грн., а вартість 17 квартир, площею 850,74 кв.м., із розрахунку опосередкованої вартості 8 372,00 грн. за 1 кв.м. складає 7 122 395,28 грн. Відтак, за висновками органу перевірки, було виявлено недотримання Національним авіаційним університетом компенсації в сумі 3 624 556,40 грн. (10 743 951,68 грн. - 7 122 395,28 грн. = 3 624 556,40 грн.).

Позивач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції зазначає, що Національному авіаційному університету, відповідачем було завдано збитків на суму 3 624 556,40 грн. внаслідок невірного визначення вартості житлових приміщень, переданих на виконання умов договору.

Як вірно вказав місцевий господарський суд, за змістом ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 ст. 173 Господарського кодексу України визначено, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

За приписами ст. ст. 11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Таким чином, з огляду на встановлений ст. 204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції та приймає договір про передачу частини функцій замовника на будівництво житлового комплексу по проспекту Космонавта Комарова, 1 у Солом'янському районі міста Києва №130/25 від 20.02.2015 (зі змінами та доповненнями до нього) як належну підставу, у розумінні норм ст. 11 названого Кодексу України, для виникнення у сторін вказаного договору взаємних цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 525 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому, відповідно до статті 224 Господарського кодексу України учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Згідно зі статтею 225 Господарського кодексу України до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналізуючи наведені норми матеріального права, можна зробити висновок, що особа, яка порушила зобов'язання, несе цивільно-правову відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування збитків. Для застосування такої міри відповідальності як відшкодування збитків необхідною є наявність всіх чотирьох загальних умов відповідальності, а саме: протиправної поведінки; наявності шкоди (збитки - це грошове вираження шкоди); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вини.

Колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу на те, що така ж правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.03.2015 по справі №3-18гс15.

При цьому, як вірно зазначив місцевий господарський суд, збитки мають реальний характер та у разі, якщо сторона вважає, що її права були порушені, та нею понесені збитки, вона повинна довести як розмір збитків, так і факт їх понесення.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Позивач, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції в обґрунтування наявності факту заподіяння шкоди Національному авіаційному університету посилається на висновок експертного дослідження №14243 від 02.06.2015, який складений товариством з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр" на виконання договору №2004151/395 від 29.04.2014, укладеного між експертною установою та позивачем.

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що на вирішення експерту були поставлені наступні питання: яким чином для відображення в бухгалтерському обліку визначити вартість загальних площ квартир, отриманих як компенсацію за понесені витрати університетом згідно з договором №130/25 від 20.02.2013? Чи відповідає чинному законодавству та умовам укладеного договору наданий розрахунок вартості 1 квадратного метра по об'єкту?

За наслідками дослідження експертом було зроблено висновок, що собівартість 6% від загальної площі побудованих приміщень (1 432,909 кв.м.) становить 10 743 951,68 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини висновку №14243 від 02.06.2015, та вірно зазначив суд першої інстанції, експерт керувався умовами договору №130/25 від 20.02.2013 в редакції додаткової угоди №б/н від 25.02.2013 (тобто, без урахування укладеної пізніше додаткової угоди №3 від 15.05.2015 до вказаного договору) та здійснював розрахунок вартості 6 відсотків загальної площі квартир, в той час як сторони погодили, що за умовами договору відповідач передає позивачу квартири загальною площею 850,74 кв.м.

Враховуючи, принцип свободи договору колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що позивачем, відповідачем та комунальним підприємством з питань будівництва житлових будинків "Житлоінвестбуд-УКБ" додатковою угодою №3 від 15.05.2015 було змінено умови договору №130/25 від 20.02.2013, якою визначено розмір компенсації Національного авіаційного університету за договором у кількісному вираженні, а саме, у квадратних метрах (житлові приміщення загальною площею 850,74 кв.м), а не у грошовій сумі, як помилково вважає позивач.

При цьому, матеріали справи не містять доказів визнання додаткової угоди №3 від 15.05.2015 до договору №130/25 від 20.02.2013 недійсною та сторонами по справі не вказано норми закону, в силу якої даний правочин є нікчемним. Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником скаржника було підтверджено факт укладення додаткової угоди №3 від 15.05.2015 до договору №130/25 від 20.02.2013, а також факт виконання умов вказаного правочину сторонами, що також підтверджується актом приймання-передачі майнових прав від 21.06.2017, витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які містяться у матеріалах справи.

Таким чином, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність посилання позивача на пункт договору №130/25 від 20.02.2013 в редакції додаткової угоди №б/н від 25.02.2013, а також здійснений останнім розрахунок ціни позову, виходячи з розміру компенсації Національного авіаційного університету, який становить 6% загальної площі житлових приміщень.

Крім того, безпідставним також є посилання скаржника на висновок експертного дослідження №14243 від 02.06.2015, який складений товариством з обмеженою відповідальністю "Київський експертно-дослідний центр", а також на положення нормативно-правових актів, якими встановлено порядок проведення оцінки, оскільки вони не спростовують зміст укладеного договору, яким сторони визначили розмір компенсації в кількісному виразі, а не в грошовій сумі.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, у даному випадку вбачається, що між сторонами склались договірні відносини за договором №130/25 від 20.02.2013 в редакції додаткової угоди №3 від 15.05.2015, однак фактично скаржник не погоджується з умовами укладеної угоди, зокрема з розміром отриманої ним компенсації. При цьому, пунктом 4 вказаної додаткової угоди передбачено, що після введення в експлуатацію житлового комплексу по проспекту Космонавта Комарова, 1 в Солом'янському районі місті Києві такий розрахунок може бути скоригований відповідно до фактично понесених сторонами витрат на будівництво об'єкта на момент введення його в експлуатацію.

Однак, ані під час розгляду справи у суді першої інстанції, ані під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, позивач не надав доказів коригування такого розрахунку. Укладення відповідної додаткової угоди матеріали справи не містять.

Оскільки, ані судом першої інстанції, ані судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість застосувати відповідальність у вигляді відшкодування збитків, враховуючи, що позивачем не доведено належними, достатніми та допустимими доказами наявності усіх елементів складу правопорушення, необхідних для настання цивільно-правової відповідальності відповідача, а саме: не доведено протиправності поведінки відповідача, наявності заподіяної шкоди (реальних збитків), причинно-наслідкового зв'язку між діями відповідача та наявністю збитків у позивача, не доведено вини відповідача, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову про стягнення збитків в розмірі 3 621 556,40 грн.

У відповідності до ст. 42 ГПК України учасники справи користуються рівними процесуальними правами. Учасники справи мають право подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, як в суді першої інстанції так і в суді апеляційної інстанції позивачем не було подано належних та переконливих доказів на підтвердження заявленого позову. Судова колегія звертає увагу, що доводи та заперечення викладені у апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 року, прийняте після повного з'ясування обставин, що мають значення для справи, які місцевий господарський суд визнав встановленими, а також у зв'язку з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є таким що відповідає нормам закону.

Таким чином, в задоволенні апеляційної скарги Національного авіаційного університету слід відмовити, а оскаржуване рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 залишити без змін.

Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Враховуючи наведене вище та керуючись статтями 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Національного авіаційного університету на рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 по справі № 910/22141/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду міста Києва від 14.02.2018 по справі № 910/22141/17 залишити без змін.

3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника.

4. Матеріали справи № 910/22141/17 повернути до господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Тищенко

Судді І.А. Іоннікова

К.В. Тарасенко

Дата складання повного тексту постанови 26.04.2018 року