ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" квітня 2018 р. м. Київ Справа № 911/430/18

Господарський суд Київської області в складі:

головуючого судді Христенко О.О.

за участю секретаря Гарбуз Л.В.

розглянувши справу № 911/430/18

за позовом Фізичної особи-підприємця Макаренко Євгенії Володимирівни,

м. Київ

до Управління освіти та науки Білоцерківської міської ради,

м. Біла Церква

про стягнення 309 210,75 грн.

Представники:

від позивача: Макаренко Є.В.;

від відповідача: не з'явився;

вільний слухач: ОСОБА_2, паспорт серії НОМЕР_2.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Фізична особа-підприємець Макаренко Євгенія Володимирівна (позивач) звернулась до господарського суду Київської області з позовом до управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (відповідач) про стягнення 309 210,75 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на неналежне виконання відповідачем умов Договору про закупівлю № 22 від 23.01.2015 в частині своєчасної оплати отриманого товару.

Ухвалою суду від 07.03.2018 позовну заяву фізичної особи-підприємця Макаренко Євгенії Володимирівни залишено без руху, запропоновано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.04.2018 відкрито провадження у справі № 911/430/18, розгляд справи в порядку загального позовного провадження призначено у підготовчому засіданні на 25.04.2018.

В судовому засіданні 25.04.2018 позивачем підтримані позовні вимоги, вважаючи їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача в судове засідання 25.04.2018 не з'явився, проте 23.04.2018 через канцелярію суду надав відзив на позов № 408 від 19.04.2018, в якому визнав позовні вимоги в повному обсязі та просив суд здійснювати розгляд справи без участі його повноважного представника.

Частиною 3 ст. 185 Господарського процесуального кодексу України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення суду у випадку визнання позову відповідачем.

Частинами 1, 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення позивача, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд Київської області -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2017 між фізичною особою-підприємцем Макаренко Євгенією Володимирівною (позивач, учасник) та управлінням освіти та науки Білоцерківської міської ради (відповідач, замовник) укладений Договір про закупівлю № 22, відповідно до п.п. 1.1, 1.2 якого учасник зобов'язується у січні-грудні 2017 поставити замовникові товари, зокрема, м'ясо свійської птиці, свіже чи охолоджене, код 10.12.1, код за ЄЗС 15112000-6, а замовник зобов'язався прийняти та оплатити такий товар.

Ціна договору, становить 2 873 050,00 грн. Ціна за одиницю товару: м'ясо свійської птиці - 39,50 грн.; четвертина куряча - 29,10 грн. (п. 3.1 договору).

Оплата товару замовником здійснюється шляхом: після пред'явлення учасником рахунку або підписання сторонами акту; попередньої оплати, на підставі виставленого рахунку; поетапної оплати. Оплата товару здійснюється за рахунок бюджетних асигнувань, затверджених кошторисом суворої відповідності з вимогами Бюджетного кодексу України (п. 4.1 договору).

До рахунку на оплату товару додаються реєстр накладних на поставлений товар (п. 4.2 договору).

Умовами п.п. 10.1, 10.3 договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2017, а в частині розрахунку до повного його виконання. Дія договору може бути продовжена на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної у договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що позивачем протягом 2017 було поставлено, а відповідачем прийнято товар, зокрема, кури патрані, код 10.12.1. Отримання товару не заперечується відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Однак вартість товару, отриманого відповідачем залишена останнім не сплаченою в сумі 309 210,75 грн.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно з ст. 655 Цивільного кодексу України, за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

Згідно з частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

В порядку досудового врегулювання спору, позивач звернувся до відповідача із претензією-вимогою № 06 від 23.02.2017, в якій просив, у строк до 23.03.2018 перерахувати суму заборгованості за поставлений товару у розмірі 309 210,75 грн.

У відповідь, листом № 234 від 28.02.2018 відповідач визнав наявну за ним заборгованість в сумі 309 210,75 грн., проте оплату вартості товару не здійснив.

Між позивачем та відповідачем підписані акти звірки взаємних розрахунків № 11 та № 22 від 15.02.2018, за якими сальдо на користь позивача станом на 12.02.2018, становить 309 210,75 грн.

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Згідно приписів статей 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Представник відповідача в судове засідання 25.04.2018 не з'явився, проте 23.04.2018 через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву № 408 від 19.04.2018, в якому визнав позовні вимоги в повному обсязі.

Отже, факт порушення відповідачем зобов'язань судом встановлений та по суті відповідачем не спростований.

Оскільки заборгованість відповідача, в частині оплати переданого позивачем, на підставі Договору про закупівлю № 22 від 23.01.2017 товару, на час прийняття рішення не сплачена, а розмір заборгованості відповідає фактичним обставинам справи, вимога позивача про стягнення з відповідача 309 210,75 грн. визнається судом правомірною та такою, що підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене вище, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Частиною 1 статті 130 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Частиною 3 статті 7 Закону України «Про судовий збір» визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Судовий збір відповідно до ст.ст. 123, 129, 130 ГПК України, покладається судом на відповідача в сумі 2 319,08 грн. та підлягає поверненню позивачу з бюджету в сумі 2 319,08 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 123, 129, 130, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.

2. Стягнути з управління освіти і науки Білоцерківської міської ради (09107, Київська область, м. Біла Церква, вул. Шевченка, 122, ) на користь фізичної особи-підприємця Макаренко Євгенії Володимирівни (09115, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) 309 210 (триста дев'ять тисяч двісті десять) грн. 75 коп. заборгованості та 2 319 (дві тисячі триста дев'ятнадцять) грн. 08 коп. судового збору.

Видати наказ.

3. Повернути фізичній особі-підприємцю Макаренко Євгенії Володимирівні (09115, АДРЕСА_1, код ЄДРПОУ НОМЕР_1) з державного бюджету 2 319 (дві тисячі триста дев'ятнадцять) грн. 08 коп. судового збору, сплаченого за платіжним дорученням № 318 від 01.03.2018, на підставі ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір".

Дане рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту рішення відповідно до ст. ст. 240-241 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст підписано - 03.05.2018.

Суддя О.О. Христенко