У Х В А Л А

про відмову у видачі судового наказу

05 травня 2018 року м. Чернігівсправа № 927/317/18

Суддя Господарського суду Чернігівської області Книш Н.Ю., розглянувши заяву від 27.04.2018 №Crz007.1-СК-3999-0418

Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут»,

Юридична адреса: вул. Любецька, 68, м. Чернігів, 14021

Фактична адреса: проспект Миру 53, ІІІ поверх, м. Чернігів, 14005

про видачу судового наказу про стягнення з боржника ОСОБА_1 лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня», вул. Київська, 56, м. Прилуки, 17500, грошової заборгованості в сумі 39452,29грн за спожитий природний газ, 71,50грн три проценти річних та 867,95грн пені за договором на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №1141OYF99CFB017 від 30.01.2017.

ВСТАНОВИВ:

02.05.2018 до Господарського суду Чернігівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» про стягнення з ОСОБА_1 лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» 39452,29 грн заборгованості за спожитий природний газ, 71,50 грн три проценти річних та 867,95 грн пені.

Заяву обґрунтовано невиконанням зі сторони боржника умов договору на постачання природного газу для потреб не побутових споживачів №1141OYF99CFB017 від 30.01.2017 та несвоєчасною оплатою відповідачем спожитого природного газу згідно з двосторонніми актам приймання-передачі природного газу №ЧРЗ00000154 за січень 2018 на суму 102668,93грн та №ЧРЗ00002848 за лютий 2018 на суму 100796,02грн.

Розглянувши подану заявником заяву та додані до неї документи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про видачу судового наказу в частині стягнення з ОСОБА_1 лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» 3 % річних у сумі 71,50грн та пені у сумі 867,95грн, виходячи з наступного.

Підстави та порядок видачі судового наказу врегульовано положеннями Розділу ІІ Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 1 статті 147 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, товар, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

В силу приписів ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Статтею 549 Цивільного кодексу України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Нормами ст. 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» передбачено, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Таким чином, пеня за своєю правовою природою не є заборгованістю за договором, а являється видом штрафних санкцій, яку сторона зобовязання сплачує у разі невиконання/неналежного виконання зобовязань та у випадку, якщо відповідальність у вигляді пені була передбачена договором.

При відмові у видачі наказу щодо стягнення з боржника 3 % річних суд виходить з наступного.

Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, вимоги про сплату 3% річних виникають в силу закону відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Вимоги про сплату пені, визначення якої надається в Главі 49 Забезпечення виконання зобов'язання Цивільного кодексу України, та передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахувань 3% річних у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю природою не є грошовою заборгованістю за договором, укладеним у письмовій формі, а є додатковими способами захисту майнового права та інтересу заявника та заходом відповідальності боржника за порушення зобов'язань, та у випадку їх належного обґрунтування та розрахунку вказані суми можуть бути стягнуті з боржника в порядку позовного провадження, оскільки в порядку наказного провадження можливо стягнути лише неоспорювану заборгованість.

Зважаючи на принципи наказного провадження та встановлений порядок розгляду заяви про видачу судового наказу, наказне провадження у господарському судочинстві забезпечує можливість стягнення грошової заборгованості, наявність та безспірність якої підтверджується доданими до заяви документами.

За правилами ч. 2 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Частиною 3 статті 152 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою пов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Отже, оскільки стягнення пені та 3% річних є заходами відповідальності за порушення зобов'язань та правовим наслідком порушення зобов'язання у разі прострочення його виконання, а також враховуючи можливість стягнення виключно неоспорюваної заборгованості в порядку наказного провадження, вимога про стягнення пені та 3% річних не підлягає розгляду в порядку наказного провадження.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що заявником заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України, у звязку з чим відмовляє у видачі судового наказу на підставі пункту 3 частини 1 статті 152 Господарського процесуального кодексу України в частині стягнення з боржника пені та 3% річних.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, 150, п. 3 ч. 1 ст. 152, 234, 235, 255, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд-

У Х В А Л И В:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Чернігівгаз Збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 лікувально-профілактичного закладу «Прилуцька центральна міська лікарня» 71,50 грн 3% річних та 867,95 грн пені.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала підписана 05 травня 2018.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного господарського суду протягом десяти днів з дня її підписання в порядку ст.256 Господарського процесуального кодексу України, з урахуванням приписів п.п.17.5 п.17 Розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України.

Повідомити учасників справи про можливість одержання інформації по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://www.court.gov.ua. або в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Ю.Книш