ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22.03.2018р.                      Справа № 905/2949/17

Господарський суд Донецької області у складі судді Ніколаєвої Л.В.

при секретарі судового засідання Паніній Я.М.,

розглянувши справу № 905/2949/17

за позовом: Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, м. Київ, вул. Б.Хмельницького, 6)

до відповідача: Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1)

про стягнення 1 012 735,15 грн.,-

за участю представників:

від позивача: не з’явився

від відповідача: не з’явився

Суть спору: ПАТ «НАК «Нафтогаз України» звернулося до господарського суду Донецької області з позовом, в якому просить стягнути з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» 1 012 735,15 грн., з яких: 720 834,67 грн. – основний борг, 125 938,88 грн. – пеня, 31 594,98 грн. – 3 % річних, 134 366,62 грн. – інфляційні втрати.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору на купівлю – продаж природного газу № 16-111-РО від 30.12.2015р. в частині повної та своєчасної оплати природного газу.

У відзиві на позовну заяву, заяві про відстрочення виконання рішення суду, заяві про зменшення розміру пені та компенсації інфляційних втрат та 3% річних відповідач просить суд зменшити розмір пені, інфляційних втрат та 3% річних до 1 000 грн., відстрочити виконання рішення суду на 1 рік, з посиланням на те, що:

-          платежі споживачів значно зменшилися, оборотних коштів для поточних розрахунків з заробітної плати та розрахунків з контрагентами недостатньо, з метою подолання фінансової кризи відповідачем запроваджено чотириденний робочий тиждень, скорочуються штатні одиниці та витрати, відповідач несе значні збитки, що свідчить про важке фінансове становище останнього;

-          відповідачу надано виключно право на надання послуг з газопостачання населенню, що є підставою для відстрочення грошового зобов’язання відповідно до п.8 Постанови КМУ №1235 від 27.12.2010р.;

-          відповідач здійснює господарську діяльність в зоні проведення антитерористичної операції;

-          загальний розмір штрафних санкцій є дуже значним для відповідача.

20.02.2018р. за вх.№3953/18 господарський суд одержав відповідь позивача на відзив, у якій останній заперечує проти клопотань відповідача про відстрочення виконання рішення та про зменшення пені, з посиланням на те, що:

- відповідачем не надано доказів наявності виключних обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення;

- фінансовий стан позивача є досить скрутним;

- зменшення судом розміру пені спричинить позивачу додаткові збитки та дозволить відповідачу і у подальшому безкарно порушувати договірні умови.

Ухвалою господарського суду Донецької області від 20.02.2018р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.03.2018р.

У судовому засіданні 13.03.2018р. оголошено перерву до 22.03.2018р.

Сторони у судове засідання, призначене на 22.03.2018р., не з’явились. При цьому, про дату, час та місце судового засідання останні повідомлені належним чином, оскільки представник позивача був присутній у судовому засіданні 13.03.2018р. та є обізнаним про оголошення перерви у судовому засіданні до 22.03.2018р., а відповідач надав до суду заяву за вх. № 04-27/799 від 21.03.2018р. про слухання справи за відсутністю його представника. Враховуючи наведене, а також приписи ч. 1 ст. 202 ГПК України суд визнав за можливе вирішити справу за відсутності представників сторін у судовому засіданні.

На підставі ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 22.03.2018р. складено та підписано вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив:

30.12.2015р. між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач, продавець) та ПАТ по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (відповідач, покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-111-РО, за умовами якого продавець зобов’язується передати у власність покупцю у 2016 році природний газ, а покупець зобов’язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах договору (п. 1.1. договору).

Відповідно до умов п. 1.2. договору газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) (далі - споживачі покупця).

Відповідно до умов п. 2.1. договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2017р.) продавець передає покупцеві у період з 01.01.2016р. по 30.09.2016р. газ в обсязі 269, 254 тис. куб. м., у т.ч.: у січні 2016р. – 102,490 тис. куб. м., у лютому 2016р. – 71, 160 тис. куб. м., у березні 2016р. – 57, 131 тис. куб. м., у квітні 2016р. – 19,621 тис. куб. м., у травні 2016р. – 5, 092 тис. куб. м., у червні 2016р. – 3, 291 тис. куб. м., у липні 2016р. – 3,299 тис. куб. м., у серпні 2016р. – 3,193 тис. куб. м., у вересні 2016р. – 3,977 тис. куб. м.

Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Не пізніше 10-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов’язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 13-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов’язується повернути покупцеві один примірник оригіналу акта, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою. У разі не підписання продавцем акту приймання-передачі газу, продавець письмово повідомляє покупця про причини не підписання акту. У разі, якщо покупець до 15 числа наступного за місяцем поставки газу не надає покупцю акти приймання-передавання природного газу, такі дії (бездіяльність) з боку покупця вважаються односторонньою відмовою покупця від поставки природного газу за цим договором за відповідний розрахунковий період. При цьому, покупець не має право заперечувати проти не поставки продавцем природного газу на його користь за цим договором за відповідний розрахунковий період. (п. 3.2 договору, п. 3.4 договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2016р.)

За змістом п.п. 5.2, 5.3 договору ціна за 1000 куб. м. природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обов’язками становить 2 212,70 грн., крім того ПДВ 20% - 2 655,24 грн. за 1 000 куб. м. У разі зміни ціни на природний газ та/або зміни тарифів на транспортування та розподіл газу, торгової націнки, вони є обов’язковими для сторін за договором з моменту введення їх в дію, про що сторонами підписується додаткова угода до договору.

Сторонами неодноразово вносились зміни в п. п. 5.2, 5.4 договору, про що укладалися відповідні додаткові угоди, згідно з якими ціна за 1000 куб. м. природного газу становила: з 01.04.2016р. до 30.04.2016р. (включно) – 2 655, 24 грн. з ПДВ (додаткова угода №1 від 31.03.2016р.); з 01.05.2016р. – 2 968,24 грн. з ПДВ(додаткова угода №2 від 30.04.2016р., додаткова угода №3 від 31.05.2016р.).

Згідно з умовами п. 5.4. договору (в редакції додаткової угоди № 5 від 27.02.2017р.) загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу і становить 720 834,67 грн. з ПДВ.

Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу (п. 6.1. договору в редакції додаткової угоди № 1 від 31.03.2016р.).

У разі, невиконання покупцем умов пункту 6.1. договору, він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу (п. 7.2. договору).

Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 31.09.2016 року (включно), а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11.1. договору в редакції додаткової угоди № 2 від 30.04.2016р.).

Відповідно до актів приймання-передачі природного газу за січень 2016 р. - вересень 2016р., підписаних уповноваженими особами сторін та скріплених печатками підприємств, позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 720 834,67 грн., а саме: у січні 2016р. на суму 272 135,54 грн., у лютому 2016р. на суму 188 946,88 грн., у березні 2016р. на суму 151 696,51 грн., у квітні 2016р. на суму 52 098,47 грн., у травні 2016р. на суму 15 114,28 грн., у червні 2016р. на суму 9 768,48 грн., у липні 2016р. на суму 9 792,23 грн., у серпні 2016р. на суму 9 477,59 грн., у вересні 2016р. на суму 11 804,69 грн.

Між тим, відповідач оплату за спожитий газ не здійснив, що стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом, в якому останній просить стягнути з відповідача крім основного боргу в розмірі 720 834,67 грн., 125 938,88 грн. – пені, нарахованої з 25.02.2016р. по 25.04.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті спожитого природного газу за період січень 2016р. - вересень 2016р., 31 594,98 грн. – 3 % річних, нараховані з 25.02.2016р. по 21.09.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті спожитого природного газу за період січень 2016р. - вересень 2016р., 134 366,62 грн. - інфляційні втрати, нараховані з 01.03.2016р. по 31.07.2017р. за несвоєчасне виконання грошових зобов’язань по оплаті спожитого природного газу за період січень 2016р. - вересень 2016р.

Проаналізувавши наявні у справі докази та надавши їм правову оцінку, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного:

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов'язків є договір, який в силу вимог ч.1ст.629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з вимогами ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов’язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов’язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до вимог ч.1 ст.692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Як вище встановлено господарським судом, між сторонами у справі укладено договір купівлі-продажу природного газу № 16-111-РО від 31.12.2015р., згідно з яким позивач зобов’язався передати у власність покупцю природний газ, а відповідач - прийняти та оплатити цей природний газ до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до вимог ч.1 ст.526 ЦК України, зобов’язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч.1 ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов’язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов'язань містяться і у ч.ч. 1,7 ст.193 ГК України.

Між тим, як вище встановлено господарським судом, оплату за природний газ, який позивач поставив відповідачу у січні 2016 - вересні 2016р., останнім не здійснено, у зв’язку з чим у відповідача утворився борг за зобов’язаннями січня 2016р. – вересня 2016р. в розмірі 720 834,67 грн. При цьому, жодних заперечень щодо наявності цього боргу, а тим більш доказів, які спростовують наявність цього боргу, відповідач до суду не надав.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість і правомірність позовних вимог в частині стягнення основного боргу, а отже і про їх задоволення.

В силу вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов’язання, на вимогу кредитора зобов’язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. При цьому вимогами ч.1ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Розрахунок 3% річних, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу 3% річних за загальний період з 25.02.2016р. по 21.09.2017р. становить 31 594,98 грн. перевірений судом та встановлено відповідність вказаного розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Розрахунок інфляційних втрат, який здійснений позивачем, та згідно з яким розмір нарахованих відповідачу інфляційних втрат за загальний період з 01.03.2016р. по 31.07.2017р. становить 134 366,62 грн. перевірений судом та встановлено відповідність вказаного розрахунку обставинам справи щодо прострочення відповідача.

Таким чином, господарський суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ч.1 ст.230 ГК України штрафними санкціями в цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Водночас вимогами п.3 ч.1 ст.611 ЦК України також передбачено, що одним із наслідків порушення зобов'язання є сплата неустойки.

У ст.549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюються договором або актом цивільного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 1, 3 Закону України від 22.11.1996р. № 543-96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня

Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Згідно з умовами п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов пункту 6.1. Договору, він зобов’язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Разом з тим, 13.01.2015р. Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси».

У ст.1 вказаного Закону визначено, що метою цього Закону є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону встановлено мораторій на час, визначений статтею 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами-виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

Житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виконавцем є суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробником - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги (ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» за функціональним призначенням житлово-комунальні послуги розподіляються, зокрема, на комунальні послуги, до яких належать: централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідач здійснює такі види діяльності, в тому числі, розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи; торгівля газом через місцеві (локальні) трубопроводи.

Крім того, з наявної в матеріалах справи ліцензії Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Серії АЕ №299065 від 26.06.2015р. вбачається, що відповідач здійснює постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

Водночас, з огляду на предмет договору, кінцевими споживачами природного газу є релігійні організації, які здійснюють його використання саме для особистих потреб (забезпечення індивідуального опалення). Тобто, відповідач є виконавцем комунальної послуги з газопостачання.

При цьому, відповідач здійснює свою господарську діяльність у м. Краматорськ Донецької області, яке входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275-р. До того ж, проведення антитерористичної операції у м. Краматорськ є загальновідомим фактом, який на підставі ст. 75 ГПК України не потребує доказування.

Відповідно до п. 5 Статуту НАК «Нафтогаз України» затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998р. № 747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013р. №724), метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

Предметом діяльності компанії є, зокрема, постачання природного газу за регульованим тарифом, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії, постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за нерегульованим тарифом. (пп.пп. 3, 18 п.6 Статуту ПАТ «НАК «Нафтогаз України», затвердженого постановою КМУ від 25.05.1998 № 747 (в редакції постанови КМУ від 02.10.2013р. №724)).

Згідно п. 1 Постанови КМУ від 25.07.2012р. № 705 «Про визначення гарантованих постачальників природного газу» ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії. Враховуючи те, що природний газ є енергетичним ресурсом, а гарантованим постачальником цього ресурсу є підприємство позивача, що підтверджується матеріалами справи, то підприємство позивача є постачальником енергоресурсу.

Відтак, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем комунальних послуг, діяльність та потужності якого спрямовані на надання відповідних послуг на території проведення антитерористичної операції, приймаючи до уваги, що ПАТ «НАК «Нафтогаз України» є постачальником енергоресурсу, положення ч.2 ст.2 Закону України «Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси» розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу № 16-111-РО від 30.12.2015р. (Аналогічної правової позиції дотримується Вищий господарський суд України у постановах від 29.09.2015р. по справі № 908/6344/14, від 24.02.2016р. по справі № 905/1353/15, від 17.05.2016р. по справі №905/3184/15).

Одночасно, згідно із ст.3 вказаного нормативно-правового акту передбачено набрання ним чинності з дня, наступного за днем його опублікування. Офіційне опублікування розглядуваного Закону України відбулось 06.02.2015р. у газеті «Голос України» (№21).

Тобто, мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій на період проведення антитерористичної операції встановлено з 07.02.2015р.

Таким чином, з врахуванням положень ст.ст.1, 2 вищезазначеного Закону нарахування позивачем пені за період з 25.02.2016р. по 25.04.2017р. за зобов’язаннями січня 2016р. – вересня 2016р. в сумі 124 938,88 грн. є безпідставним, а тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.331 ГПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Підставою для відстрочки або розстрочки виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стосовно фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім'ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо (ч.ч.3, 4 ст.331 ГПК України).

Отже, надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об'єктивний вплив на виконання судового рішення.

Зі змісту відзиву відповідача на позовну заяву та заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду вбачається, що підставами для відстрочення виконання рішення суду на 1 рік є важке матеріальне становище відповідача, здійснення ним господарської діяльності на території проведення антитерористичної операції, значний розмір сум, заявлених до стягнення. На підтвердження вказаних обставин надано до матеріалів справи звіти про фінансовий стан (звіти про сукупний дохід) за 9 місяців 2017р., за 2017р., згідно з якими збиток підприємства склав 166 419 тис. грн. та 304 482 тис. грн. відповідно, наказ №187 від 30.11.2015р. «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» «Про переведення на неповний робочий тиждень», наказ №51 від 27.02.2017р. ПАТ «По газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» «Про переведення ПАТ «Донецькоблгаз» на неповний робочий тиждень, встановлення графіку роботи», згідно з якими вносились зміни на період з 01.02.2016р., з 01.05.2017р. до моменту фінансово-економічної стабілізації в організацію виробництва і праці підприємства шляхом переведення на роботу в режимі неповного робочого часу.

З огляду на наведене, а також враховуючи матеріальні інтереси обох сторін, ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір присудженої до стягнення суми, проведення антитерористичної операції у Донецькій та Луганській областях, задля запобігання паралізації діяльності відповідача у світлі його фінансового становища, необхідності збереження можливості останнього здійснювати свою діяльність, попередження зростання соціальної напруги в регіоні, запобігання звільнень працівників, дотримання їх конституційних прав та гарантій, з метою належного виконання судового рішення по даній справі, суд вважає за доцільне задовольнити заяву відповідача частково та відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. по справі №905/2949/17 на 6 місяців.

При цьому, при вирішенні питання про надання відстрочки виконання судового рішення господарським судом не взято до уваги посилання позивача на його скрутний фінансовий стан, з огляду на неподання останнім жодного документу на підтвердження зазначених обставин.

Заява відповідача про зменшення розміру пені залишена господарським судом без розгляду з огляду на висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Заява відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат до 1000 грн., 3% річних до 1000 грн. не приймається судом до уваги з огляду на те, що вказані суми не є штрафними санкціями, оскільки проценти річних є платою за користування коштами, що не були своєчасно оплачені боржником, а інфляційні втрати за своєю правовою природною є компенсацією за понесені збитки, спричинені знеціненням грошових коштів, можливість зменшення яких чинним законодавством України не передбачена.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати позивача по сплаті судового збору покладаються на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 129, 232,233, 236-238, 240, 241, 331 Господарського процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (84313, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. Південна, 1, ) на користь Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (01001, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок № 6, ) борг у розмірі 720 834 (сімсот двадцять тисяч вісімсот тридцять чотири) грн. 67 коп., 3% річних у розмірі 31 594 (тридцять одна тисяча п’ятсот дев’яносто чотири) грн. 98 коп., інфляційні втрати у розмірі 134 366 (сто тридцять чотири тисячі триста шістдесят шість) грн. 62 коп., судовий збір у розмірі 13 301 (тринадцять тисяч триста одна) грн. 95 коп.

3. В решті позовних вимог відмовити.

4. Відстрочити виконання рішення господарського суду Донецької області від 22.03.2018р. по справі № 905/2949/17 строком на 6 місяців до 22.09.2018р.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного господарського суду через господарський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня складання повного рішення.

Повне рішення складено 27 березня 2018р.

Суддя Л.В. Ніколаєва