ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" травня 2018 р. Справа № 922/2751/16

Колегія суддів у складі:

головуючий суддя Барбашова С.В., суддя Істоміна О.А. , суддя Пелипенко Н.М.

секретар судового засідання Кохан Ю.В.

за участю:

прокурора - Зливки К.О. (посвідчення № 047938 від 13.09.2017)

представника відповідача-1 - не з'явився

представника відповідача-2 - не з'явився

представника Держпродспоживслужби в Харківській області - ОСОБА_1 (довіреність № 10.0/2491 від 01.03.2018)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків (вх. № 518 Х/3) на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 (суддя Прохоров С.А.; повний текст ухвали складено 07.03.2018)

за позовом Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків

до 1) Харківської міської ради Харківської області, м. Харків

2) Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція", м. Харків

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державна інспекція сільського господарства в Харківській області

про визнання незаконним та скасування п. 5 додатку 2 до рішення 33 сесії ХМР 6 скликання від 23.04.2014 № 1551/14, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2016 року Керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до Господарського суду Харківської області із позовом до Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція", в якому просив визнати незаконним та скасувати пункт 5 додатку 2 до рішення Харківської міської ради від 23.04.2014 №1551/14 "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів". В обґрунтування позовних вимог прокурор послався на те, що Обслуговуючий кооператив "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція" за організаційно-правовою формою не відноситься до житлово-будівельного кооперативу, оскільки його створено без додержання вимог статті 137 Житлового кодексу Української РСР та розділу І Примірного статуту ЖБК, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №86. Прокурор наголошував на тому, що оспорюваним рішенням міськради було незаконно надано Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція" право власності на земельну ділянку загальною площею 3,0 га з посиланням на положення статті 41 Земельного кодексу України.

Рішенням Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 у позові відмовлено. Вмотивовуючи рішення місцевий господарський суд виходив з того, що створення і діяльність житлово-будівельних кооперативів врегульовані Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб і фізичних осіб-підприємців", а також спеціальним Законом України "Про кооперацію", тоді як правові норми, на які посилався керівник Харківської місцевої прокуратури №1, а саме статті 133, 135, 137 Житлового кодексу Української РСР та приписи Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу можуть бути застосовані до спірних правовідносин лише в частині, яка узгоджується з нормами діючого законодавства України. При цьому суд керувався приписами статей 2, 5 - 8 Закону України "Про кооперацію", статей 18, 20, 21, 25, 27 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".

Харківський апеляційний господарський суд постановою від 16.01.2017 перевірене рішення місцевого господарського суду залишив без змін з тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 20.04.2017 постанову Харківського апеляційного господарського суду від 16.01.2017 у справі №922/2751/16 і рішення Господарського суду Харківської області від 25.10.2016 скасовано. Матеріали справи скеровано для нового розгляду до Господарського суду Харківської області.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 позов керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 до Харківської області Харківської міської ради та до Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція" залишено без розгляду на підставі пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України.

Приймаючи дане рішення суд першої інстанції виходив з того, що прокурором при подачі позову безпідставно не було визначено орган держави, за захистом охоронюваних прав та інтересів якого даний позов подано, а провадження у справі було в даному випадку помилково порушено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, в звязку з чим просить ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 у справі №922/2751/16 скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги прокурор зазначає, що на час його звернення із даним позовом до суду функцію нагляду (контролю) за додержанням вимог земельного законодавства при відведенні та використанні земель усіх категорій продовжувала виконувати Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні ограни, а тому є безпідставними посилання суду першої інстанції на частину першу статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" та Положення про державну інспекцію сільського господарства України, затвердженого Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011, оскільки ані Державна інспекція сільського господарства України, ані її територіальні ограни не наділені повноваженнями щодо звернення із позовами до суду для усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства. Крім того, вказаним Положенням про Державну інспекцію сільського господарства України, не передбачено право Держсільгоспінспекції на звернення до суду з позовами про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування. Також прокурор вважає, що суд першої інстанції залишив поза увагою доводи про незаконне надання в користування земельної ділянки загальною площею 3 га, яка знаходиться в межах м. Харкова по Білгородському шосе, 34 із земель комунальної власності, що безпосереднім чином зачіпає економічні, соціальні права територіальної громади, оскільки порушує законний порядок надання в користування землі, підриває авторитет органів місцевого самоврядування. Вказане свідчить про наявність підстав представництва прокуратурою інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом пред'явлення відповідного позову з огляду на відсутність в органу, яким здійснюється державний контроль за додержанням органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства відповідних повноважень на звернення до суду. Прокурор стверджує, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах відсутній, і в позовній заяві належним чином ця обставина обґрунтована, а питання доведення прокурором порушення у спірних правовідносинах інтересів держави, може бути здійснене в процесі розгляду справи по суті.

Водночас Керівник Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області просив поновити строк на апеляційне провадження ухвали суду від 06.03.2018 відповідно до частини другої статті 256 Господарського процесуального кодексу України, посилаючись на отримання прокуратурою повного тексту оскаржуваної ухвали 12.03.2018, що підтверджується розпискою в матеріалах справи.

Ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 29.03.2018 поновлено Керівнику Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 та відкрито апеляційне провадження. Відповідачам та третій особі встановлено строк до 13.04.2018 для надання суду апеляційної інстанції відзивів на апеляційну скаргу в порядку, визначеному статтею 263 Господарського процесуального кодексу України, з наданням доказів надсилання (надання) копії відзиву та доданих до нього документів скаржнику та іншим учасникам справи.

Відповідачі та третя особа відзивів на апеляційну скаргу не надали.

Ухвалою суду від 16.04.2018 справу № 922/2751/16 призначено до розгляду на 26.04.2018 о 10:30 год. Відповідачам та третій особі встановлено строк до 25.04.2018 для надання суду апеляційної інстанції письмових пояснень в обґрунтування своїх правових позицій по справі.

Відповідачі в судове засідання 26.04.2018 не зявилися. Вимоги попередніх ухвал суду апеляційної інстанції не виконали.

В матеріалах справи наявні повідомлення з відміткою УДППЗ "Укрпошта" про отримання копії ухвали суду апеляційної інстанції про призначення справи до розгляду уповноваженими особами Харківської міської ради та Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція", м. Харків (том 3 аркуші справи 221, 223).

Проте відповідачі не повідомили суд апеляційної інстанції про причини неявки своїх представників. Письмових пояснень в обґрунтування своїх правових позицій по справі не надали.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Станом на 02.05.2018 від відповідачів не надійшли відзиви на апеляційну скаргу або письмові пояснення в обґрунтування їх правових позицій по справі.

Згідно частини другої статті 178 Господарського процесуального кодексу України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Судом апеляційної інстанції також вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Державної інспекції сільського господарства в Харківській області про день, час та місце розгляду справи за адресою, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 61002, Харківська обл., місто Харків, вулиця Артема, будинок 14.

Відповідно до інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (відповідна довідка міститься у справі), Державна інспекція сільського господарства України не ліквідована та на даний час перебуває у стані припинення.

Через відсутність відомостей у суду апеляційної інстанції щодо вручення третій особі ухвали суду про призначення справи до розгляду та з метою повідомлення її про розгляд даної справи, ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 розгляд справи № 922/2751/16 відкладено на 02.05.2018 о 10:30 год.

Представники відповідачів в судове засідання 02.05.2018 не зявились, їх неявка не перешкоджає перегляду оскаржуваної прокурором ухвали в апеляційному порядку.

Частинами першою та третьою статті 202 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі, зокрема, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки.

Крім цього, явка представників сторін в судове засідання не визнавалась обов'язковою, а справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Таким чином, Харківським апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини пятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною другою статті 273 Господарського процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обовязковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.

Присутній у судовому засіданні 02.05.2018 представник третьої особи у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Прокурор підтримав вимоги апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини першої статті 271 Господарського процесуального кодексу України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у ній докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права та дотримання норм процесуального права, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків на ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 підлягає задоволенню, а зазначена ухвала - скасуванню з передачею справи на розгляд суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення 33-ї сесії 6-го скликання Харківської міської ради від 23.04.2014 №1551/14 "Про надання земельних ділянок для будівництва об'єктів", зокрема, пункту 5 додатку 2 до цього рішення, Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція" надано у власність земельну ділянку площею 3,0000 га (кадастровий номер 0:10:001:0200), яка належить територіальній громаді м. Харкова, за рахунок земель житлової та громадської забудови, для будівництва та подальшої експлуатації житлової забудови по Білгородському шосе, 34 у місті Харкові.

Зазначаючи про те, що вказане рішення в частині надання у власність Обслуговуючому кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Резиденція" є незаконним, оскільки останній не є житлово-будівельним кооперативом в розумінні вимог глави 5 Житлового кодексу УРСР та статті 41 Земельного кодексу України, а фактично є обслуговуючим кооперативом, адже його мета, порядок створення, організації та діяльність не відповідають вимогам, встановленим для житлово-будівельного кооперативу, відтак Харківська міська рада, не з`ясувавши правовий статус, мету та підстави створення цього кооперативу відповідно ЖК УРСР та положень Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, прийняла незаконне рішення про надання у власність спірної земельної ділянки, керівник Харківської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду в інтересах держави з позовом про визнання незаконним та скасування пункту 5 додатку 2 до рішення 33 сесії Харківської міської ради 6 скликання "Про надання земельних ділянок для будівництва об`єктів" від 23.04.2014 №1551/14. Вимоги прокурора обґрунтовані, зокрема, приписами статей 133, 135, 137 Житлового кодексу УРСР, статті 41 Земельного кодексу України та положеннями Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 30.04.1985 №186.

Залишаючи даний позов без розгляду Господарський суд Харківської області виходив з того, що прокурором безпідставно не визначено орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах у даній справі, яким в даному випадку є орган у системі органів виконавчої влади, на який законом покладено контрольні повноваження у сфері державного контролю за використанням та охороною земель, тобто Держсільгоспінспекція України в Харківській області. Таким чином, суд першої інстанції зауважив, що на захист інтересів держави в особі саме цього органу повинен був звернутися прокурор з позовом.

Колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитись з таким висновком Господарського суду Харківської області, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно частини першої та другої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній станом на день предявлення прокурором позовної заяви у даній справі) господарський суд порушує справи за позовними заявами прокурорів, які звертаються до господарського суду в інтересах держави. У позовній заяві прокурор самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до господарського суду прокурор зазначає про це в позовній заяві.

У разі прийняття господарським судом позовної заяви, поданої прокурором в інтересах держави, в якій зазначено про відсутність органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, або про відсутність у такого органу повноважень щодо звернення до господарського суду, прокурор набуває статусу позивача і як такий зазначається у позовній заяві (частина статті 29 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній станом на день предявлення прокурором позовної заяви у даній справі).

Відповідно до частин четвертої та пятої статті 53 Господарського процесуального кодексу України (у чинній редакції, яка діє з 15.12.2017) прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

У розумінні приписів наведених норм, господарський суд повинен оцінювати правильність визначення прокурором органу, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретних функцій у правовідносинах, пов'язаних із захистом інтересів держави.

Інтереси держави мають чітко формулюватися й умотивовуватися прокурором.

У випадках неправильного визначення прокурором позивача, тобто органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, господарський суд повертає таку позовну заяву і додані до неї документи без розгляду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 226 Господарського процесуального кодексу України (у чинній редакції, яка діє з 15.12.2017), встановлено, що суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах", потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України № 3-рп/99 від 08.04.1999 р. представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа, представник, на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи, довірителя, і виконує процесуальні дії у суді в її інтересах, набуваючи, змінюючи, припиняючи, для неї права та обов'язки.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004, види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Для розуміння поняття "охоронюваний законом інтерес" важливо врахувати й те, що конфлікт інтересів притаманний не тільки правовим і не правовим інтересам, а й конгломерату власне законних, охоронюваних законом і правом інтересів. Поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних та колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Суд першої інстанції послався на постанову Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 № 442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" у редакції від 26.10.2016, згідно якої постановлено ліквідувати Державну інспекцію сільського господарства, поклавши її функції із здійснення державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, родючості ґрунтів на Державну екологічну інспекцію.

Однак згідно Положення про Державну екологічну інспекцію, затв. Указом Президента України від 13.04.2011 № 454/2011 в редакції, чинній на час пред'явлення позову, на Інспекцію та її територіальні органи покладено повноваження щодо здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про використання та охорону земель лише в частині консервації деградованих і малопродуктивних земель; збереження водно-болотних угідь; виконання екологічних вимог при наданні у власність і користування, в тому числі в оренду, земельних ділянок; здійснення заходів щодо запобігання забрудненню земель хімічними і радіоактивними речовинами, відходами, стічними водами; додержання режиму використання земель природно - заповідного та іншого природоохоронного призначення, а також територій, що підлягають особливій охороні; додержання екологічних нормативів з питань використання та охорони земель; встановлення та використання водоохоронних зон і прибережних смуг, а також щодо додержання режиму використання їх територій; ведення будівельних, днопоглиблювальних робіт, видобування піску і гравію, прокладення кабелів, трубопроводів та інших комунікацій на землях водного фонду.

Таким чином, на час звернення Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 із позовом у даній справі Державна екологічна інспекція України та її територіальні органи були позбавлені повноважень по здійсненню нагляду (контролю) за додержанням вимог земельного законодавства при відведенні та використанні земель усіх категорій. Вказану функцію продовжувала виконувати Державна інспекція сільського господарства України та її територіальні органи.

Згідно частини першої статті 6 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" до повноважень спеціально уповноваженого органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель належить додержання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства України та встановленого порядку набуття і реалізації прав на землю, додержання вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових угод, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок.

Водночас, згідно Положення "Про Державну інспекцію сільського господарства України", затв. Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011, Держсільгоспінспекція України відповідно до покладених на неї завдань організовує та здійснює нагляд (контроль) у частині дотримання земельного законодавства, використання земель усіх форм власності; дотримання вимог земельного законодавства при набутті права власності на земельні ділянки за цивільно-правовими угодами; дотримання органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.

Поряд з цим, відповідно до Положення Державну інспекцію сільського господарства України, затв. Указом Президента України від 13.04.2011 №459/2011 не передбачено право Держсільгоспінспекції на звернення до суду з позовами про визнання недійсними рішень органів місцевого самоврядування та договорів оренди землі.

Однак суд першої інстанції не зясував, що Державну інспекцію сільського господарства України не наділено повноваженнями щодо звернення із позовами до суду для усунення виявлених порушень вимог земельного законодавства.

В даній справі прокурор фактично захищає в якості державних інтересів право територіальної громади.

Стаття 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначає компетенцію сільських, селищних, міських рад, зокрема щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Такі питання мають вирішуватись виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради (пункт 34 частини першої статті 26 Закону).

Отже, особою, уповноваженою державою для здійснення відповідних функцій щодо розпорядження земельними ділянками від імені територіальної громади в силу наведеної вище статті є Харківська міська рада, яка не може бути позивачем, оскільки в даному випадку є відповідачем.

Проте вказане не прийнято судом першої інстанції до уваги та залишені поза увагою доводи прокурора стосовно того, що незаконне надання в користування земельної ділянки загальною площею 3 га, яка знаходиться в межах м. Харкова по Білгородському шосе, 34 із земель комунальної власності зачіпає економічні, соціальні права територіальної громади, оскільки порушує законний порядок надання в користування землі, підриває авторитет органів місцевого самоврядування, що свідчить про наявність підстав представництва прокуратурою інтересів держави у спірних правовідносинах шляхом пред'явлення відповідного позову з огляду на відсутність в органу, яким здійснюється державний контроль за додержанням органами місцевого самоврядування вимог земельного законодавства відповідних повноважень на звернення до суду.

Наведене надає підстави для висновку, що орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах відсутній, а тому прокурор звернувся до суду з позовом, зазначивши та обґрунтувавши в позовній заяві про відсутність такого органу. При цьому, питання доведення прокурором порушення у спірних правовідносинах інтересів держави, може бути здійснене в процесі розгляду справи по суті.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Частиною 1 статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно з частиною 3 статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, Україна взяла на себе зобов'язання з забезпечення права на справедливий суд, передбаченого статтею 6 зазначеної Конвенції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції про залишення позову без розгляду.

У відповідності з пунктом 3 частини другої статті 129 Конституції України та частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 86 Господарського процесуального кодексу України).

За наведених обставин, доводи апеляційної скарги Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків знайшли своє підтвердження при перевірці ухвали Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 в апеляційному порядку, в зв`язку з чим наявні правові підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеної ухвали із направленням справи № 922/2751/16 на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись статтями 269, 270, 271, 273, пунктом 2 частини першої статті 275, пунктом 1 частини першої статті 277, статтями 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Харківського апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Керівника Харківської місцевої прокуратури № 1 Харківської області, м. Харків задовольнити.

Ухвалу Господарського суду Харківської області від 06.03.2018 по справі № 922/2751/16 скасувати.

Справу № 922/2751/16 передати на розгляд Господарського суду Харківської області.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.05.18

Головуючий суддя Барбашова С.В.

Суддя Істоміна О.А.

Суддя Пелипенко Н.М.