ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"03" травня 2018 р. Справа № 918/72/18

Господарський суд Рівненської області в складі судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Оліфер С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи

за позовом Державного підприємства "Національної атомної енергогенеруючої компанії "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція"

до Кузнецовського міського комунального підприємства

про стягнення в сумі 1 925 382,98 грн,

за участі представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність від 13.01.2017 року

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У лютому 2018 року Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" (надалі - позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Кузнецовського міського комунального підприємства (далі - відповідач) про стягнення в сумі 782 380, 83 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що: 20.05.2015 року між позивачем та відповідачем (абонент) укладено договір № 2-ЦВ про надання послуг з централізованого водопостачання, за умовами якого позивач взяв на себе зобов'язання надавати відповідачу послуги з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленого в додатку № 1 до договору, а відповідач зобов'язався оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений цим договором.

Усупереч умовам договору відповідач надану йому в жовтні - листопаді 2017 року послугу з центрального водопостачання не оплатив, розмір боргу становить 743 006,98 грн.

За несвоєчасне проведення розрахунків за надані послуги з постачання води позивачем нараховано 32 103,83 грн пені, 3% річних в розмірі 3 276,96 грн та 3 993,06 грн інфляційних втрат.

У матеріально-правове обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на ст.ст. 509, 526, 530, 549, 551,625 ЦК України та ст.ст. 230 - 232 ГК України.

Ухвалою суду від 12.02.2018 року позовну заяву Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" від імені якого діє відокремлений підрозділ "Рівненська атомна електрична станція" залишено без руху.

Ухвалою суду від 27.02.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 13.03.2018 року.

13.03.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду представником позивача подано заяву в порядку ст. 46 ГПК України про збільшення розміру позовних вимог, де позивач просив суд стягнути з відповідача 818 197, 84 грн заборгованості.

Заяву про збільшення розміру позовних вимог про стягнення з відповідача 818 197, 84 грн заборгованості прийнято судом.

Ухвалою суду від 13.03.2018 року розгляд справи відкладено на 12.04.2018 року.

11.04.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду представником позивача подано заяву в порядку ст. 46 ГПК України про збільшення розміру позовних вимог, де позивач просить суд стягнути з відповідача 1 925 382,98 грн заборгованості, з яких: 1 777 991, 50 грн - основного боргу, 112 036, 55 грн - пені, 10 462,12 грн - 3% річних та 24 892,79 грн - інфляційних.

В поданій заяві позивач також просив суд розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Вказані заяви прийнято судом до розгляду та отже, у відповідності до ст.ст. 22,55 ГПК України, має місце нова ціна позову, з якої підлягає вирішенню спір по даній справі.

12.04.2018 року через відділ канцелярії та документообігу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останні зазначає, що позовні вимоги визнає, проте підприємство не має можливості вчасно виконувати взяті на себе зобовязання у звязку з тим, що постановою відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.12.2016 року при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 44201994 накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках Кузнецовського міського комунального підприємства.

Постановою апеляційного господарського суду від 28.02.2017 року залишено без змін ухвалу Господарського суду Рівненської області від 11.01.2017 року у справі № 918/610/16, якою визнано недійсною та скасовано постанову відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області від 21.12.2016 року в частині грошових коштів, необхідних для виплати заробітної плати, єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб, в іншій частині постанову про арешт коштів від 21.12.2016 року залишено в силі. Вказана обставина унеможливлює вчасне та повне виконання договірних зобов'язань відповідачем. Крім цього, відповідач у відзиві вказує, що нарахована пеня в розмірі 112 036, 55 грн є надмірно великою та просив суд зменшити розмір штрафних санкцій.

Ухвалою суду від 12.04.2018 року призначено розгляд справи №918/72/18 за правилами загального позовного провадження, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, яке призначено на 23.04.2018 року.

Ухвалою суду від 23.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.05.2018 року.

У судове засідання 03.05.2018 року з'явилась представник позивача, яка підтримала позовні вимоги в повному обсязі (з урахуванням заяв про збільшення позовних вимог) та просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з'явився, уповноваженого представника у судове засідання не направив, хоча про час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином.

Частиною 1 ст. 202 ГПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення, а неявка представника відповідача не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.

У судовому засіданні 03.05.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши копії документів на їх відповідність оригіналам, заслухавши пояснення присутнього представника позивача, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

20.05.2015 року між позивачем (виконавець) та відповідачем (споживач) укладено договір № 2-ЦВ про надання послуг з централізованого водопостачання, за умовами якого виконавець взяв на себе зобов'язання надавати споживачу послуги з централізованого водопостачання в обсязі ліміту, встановленого в додатку №1 до договору, а споживач зобов'язався оплачувати вартість наданої йому послуги з централізованого водопостачання за встановленим у звітному періоді тарифом та у строк, що передбачений цим договором (п. 1.1. договору).

Цей договір набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до 31.12.2015 року. Договір вважається пролонгованим на кожний наступний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії про його припинення або необхідність припинення не буде письмово заявлено однією із сторін (п. 10.3. договору).

31.12.2015 року між сторонами підписано протокол розбіжностей до договору № 2-ЦВ від 20.05.2015 року про надання послуг з централізованого водопостачання.

Забезпечення питною водою споживача здійснюється відповідно до вимог Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" № 2918-ІІІ від 10.01.2002 року та з врахуванням вимог нормативних актів, які регулюють та встановлюють порядок надання послуги з водопостачання (п. 1.2. договору).

Правила користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджені наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 року №190 (далі - Правила користування) визначають порядок користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення населених пунктів України і є обов'язковими для всіх юридичних осіб незалежно від форм власності і підпорядкування та фізичних осіб - підприємців, що мають у власності, господарському віданні або оперативному управлінні об'єкти, системи водопостачання та водовідведення, які безпосередньо приєднані до систем централізованого комунального водопостачання та водовідведення і з якими виробником укладено договір на отримання питної води, скидання стічних вод (п. 1.1 Правил користування).

Пунктом 2.1. Правил передбачено, що договірні відносини щодо користування системами центрального комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України "Про питну воду та питне водопостачання" та "Про житлово-комунальні послуги".

За ст. 19 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; підприємствами, установами або організаціями, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких перебуває житловий фонд і до обов'язків яких належить надання споживачам послуг з питного водопостачання та водовідведення; об'єднаннями співвласників багатоквартирних будинків, житлово-будівельними кооперативами та іншими об'єднаннями власників житла, яким передано право управління багатоквартирними будинками та забезпечення надання послуг з водопостачання та водовідведення на підставі укладених ними договорів; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

За ст. 1 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» питне водопостачання - діяльність, пов'язана з виробництвом, транспортуванням та постачанням питної води споживачам питної води, охороною джерел та систем питного водопостачання.

Відповідно до підп. 4.2.1. п. 4.2. договору споживач зобов'язаний виконувати умови та порядок оплати наданої йому послуги в обсягах та в строки, що передбачені цим договором.

Розділом 2 договору визначено суму договору та порядок розрахунків. Зокрема, розрахунковим періодом є календарний місяць. По закінченню розрахункового періоду між споживачем та виконавцем підписується акт про надання послуги в строки, що встановлені п. 3.5. цього договору, а саме по закінченню звітного місяця споживач зобов'язаний підписати наданий з боку виконавця акт про надану послугу в 2 - х примірниках протягом 10 робочих днів з моменту одержання та один примірник акту повернути на адресу виконавця. У випадку непідписання акту в 10-денний строк без поважних причин (відсутність мотивованої відмови), акт вважається погодженим споживачем в односторонньому порядку. Розрахунки за отриману послугу здійснюються споживачем на підставі рахунку та оформленого двостороннього акту про надання послуги відповідно до діючого у звітному періоді тарифу. На момент укладання договору тариф на послугу з централізованого водопостачання затверджений у розмірі - 3,60 грн. без ПДВ за 1 м.куб. Оплата за отриману послугу повинна бути здійснена споживачем щомісяця по останнє число місяця, наступного за розрахунковим. За дату оплати приймається дата зарахування коштів на розрахунковий рахунок виконавця. Розрахунки проводяться шляхом перерахування споживачем грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця.

Судом встановлено, що сторонами підписано та скріплено печатками акти про надання послуг № АВР01775 від 31.10.2017 року на суму 399 305, 57 грн, № АВР01873 від 30.11.2017 року на суму 343 701, 41 грн, № АВР02261 від 31.12.2017 року на суму 340 840, 70 грн, № АВР00062 від 31.01.2018 року на суму 384 791,52 грн, № АВР00301 від 28.02.2018 року на суму 309 352, 32 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про питну воду та питне водопостачання" споживачі питної води, зокрема зобов'язані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Пунктом 3.13. Правил передбачено, що розрахунок з виробником послуг центрального водопостачання і водовідведення на основі укладених договорів за весь обсяг питної води, яка відпущена з систем водопостачання і використана на потреби гарячого водопостачання та інші потреби, здійснюється суб'єктами господарювання, у яких теплові пункти (котельні) перебувають на балансі або яким вони передані в управління, повне господарське відання, користування, концесію.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виставив відповідачу рахунки за централізоване водопостачання за період жовтень 2017 року - лютий 2018 року № СП 001171 від 31.10.2017 року на суму 399 305, 57 грн, № СП 001302 від 30.11.2017 року на суму 343 701, 41 грн, № СП 001460 від 31.12.2017 року на суму 340 840,70 грн, № СП 000075 від 31.01.2018 року на суму 284 791,52 грн, № СП 000239-тв від 28.02.2018 року на суму 309 352,32 грн.

Відповідач вказаних рахунків не оплатив, внаслідок чого за ним утворився борг в сумі 1 777 991, 50 грн.

Частиною 1, 2 ст. 193 ГК України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Статтею 536 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, ч. 6 ст. 193 ГК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У силу вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Таким чином, вимоги позивача до відповідача про стягнення 1 777 991, 50 грн основного боргу підлягають до задоволення.

Крім того, позивачем за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в частині проведення розрахунків за надані послуги з постачання питної води нараховано 112 036, 55 грн пені, 3% річних в розмірі 10 462, 12 грн та 24 892,79 грн інфляційних втрат.

Право позивача на нарахування пені передбачене підп. 5.1.4. п. 5.1. договору, згідно з яким у разі несвоєчасного внесення споживачем плати за надану послугу виконавець має право нараховувати пеню у розмірі, встановленому законодавством і цим договором.

Згідно з ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором (ч. 1 ст. 216 ГК України).

У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 217 ГК України господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції.

Згідно з ч. 1. ст. 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ч. 6. ст. 232 ГК України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

Суд, здійснивши перерахунок пені, встановив, що її розмір становить 112 036, 55 грн (при заявленому - 112 036, 55 грн), отже пеня підлягає задоволенню у заявленому розмірі.

Щодо 3% річних та інфляційних то за ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Здійснивши перерахунок 3% річних та інфляційних, суд встановив, що їх розмір відповідає заявленому, а відтак 3% річних та інфляційні підлягають задоволенню у повному розмірі.

Згідно з ч. 1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.77 ГПК України).

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості в розмірі 1 925 382,98 грн, з яких: 1 777 991, 50 грн - основний борг, 112 036, 55 грн - пеня, 10 462,12 грн - 3% річні та 24 892,79 грн - інфляційні.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати при задоволенні позову покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 237-241 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Кузнецовського міського комунального підприємства (м-н Незалежності, 2, м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі його відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" (м. Вараш, Рівненська область, 34400, ) 1 777 991, 50 грн основного боргу, 112 036, 55 грн - пені, 10 462,12 грн - 3% річних, 24 892,79 грн - інфляційних та 28 880, 74 грн судового збору.

Після набрання рішенням суду законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку встановленому ст.ст. 254, 256 - 259 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 04.05.2018 року.

Суддя Церковна Н.Ф.