ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

"07" травня 2018 р., м. Київ Справа № 911/903/18

Суддя Черногуз А.Ф., розглянувши заяву Комунального підприємства "Міський магазин" Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) (, 01004, м. Київ, вул. Басейна, буд. 1/2А) про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни (код НОМЕР_1, 08290, АДРЕСА_1) 5799,10 грн,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство "Міський магазин" Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) звернулось до господарського суду Київської області з заявою б/н від 02.05.2018 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни 5799,10 грн за договором № ГЛ-П-10569/0604 від 15.12.2015 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі.

За змістом ст.ст. 147, 148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 148 цього Кодексу. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частиною 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Дослідивши заяву та додані до неї документи, суд встановив наступне.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України до заяви про видачу судового наказу додаються, зокрема копія договору, укладено у письмовій формі (у тому числі електронній) формі, за якими пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявник зазначає, що 15.12.2015 між ним та боржником укладено договір № ГЛ-П-10569/0604 щодо розміщення засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі,за умовами якого боржник на підставі протоколу про проведення торгів отримав можливість провадити підприємницьку діяльність в засобі пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та отримати послуги з облаштування та утримання останнього. Плата за облаштування та утримання місця складає 26331,84 грн (2194,32 грн на місяць). Гарантійний внесок за участь у торгах зараховується в якості авансового платежу за договором.

Заявник зазначає, що боржник частково сплатив вартість послуг з облаштування та утримання місця, внаслідок чого сума боргу боржника перед заявником складає 5799,10 грн.

З поданих суду документів вбачається, що заявником не надано доказів часткових оплат боргу, а також банківських виписок або довідки з банку, або інших документів, які б підтверджували факт існування заборгованості. Заявником подано в якості доказу існування боргу платіжне доручення про сплату боржником гарантійного внеску в сумі 10000,00 грн, а також бухгалтерську довідку, підписану в.о. головного бухгалтера позивача.

За приписами п.п. 3, 6 ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку на машинних носіях інформації підприємство зобов'язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.

Згідно зі ст. 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 ст.68 Закону України "Про банки та банківську діяльність", Національний банк України встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 30.12.1998 № 566, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.

Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 №254, визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.

Згідно з п.5.4. Положення №254, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.

При цьому, п.5.6 Положення №254 визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

З наведеного вбачається, що належними в розумінні ст.76 Господарського процесуального кодексу України доказами наявності заборгованості за господарськими операціями є банківські виписки, довідки з банків тощо, що формуються за наслідками виконаних операцій по особовому рахунку клієнта (позивача).

Водночас, позивачем надано лише бухгалтерську довідку за підписом в.о. бухгалтера позивача, що не може прийматись судом як належний та допустимий доказ, позаяк складений заінтересованими особами та не є належним доказом в контексті вищезазначених положень закону.

Отже, заявником не додано до заяви належних та допустимих доказів наявності заборгованості, а відтак, у суду відсутні підстави вважати заявлену позивачем вимогу безспірною.

Наведене свідчить про недотримання заявником при зверненні до суду вимог п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суд відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу та із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Крім того, суд доводить до відома заявника, що відповідно до ч. 1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відтак, заявник не позбавлений права повторно звернутись до суду із заявою про видачу судового наказу, після усунення її недоліків.

Керуючись ст.ст. 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

Відмовити Комунальному підприємству "Міський магазин" Виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) у задоволенні заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Сороки Тетяни Володимирівни 5799,10 грн.

Ухвала господарського суду набирає законної сили в порядку статті 235 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвала господарського суду підлягає оскарженню в порядку та строки, визначені статтями 254-256 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалу підписано 07.05.2018.

Суддя А.Ф. Черногуз