РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2018 р. Справа № 910/20897/17
За позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації " Луганськгаз "

До Міністерства енергетики та вугільної промисловості України

Про визнання укладеною додаткової угоди від 02.10.2017 р. до договору № 31/03 від 12.11.2012 р. зі змінами, викладеними в протоколі розбіжностей від 10.10.2017 р.

Суддя Пінчук В.І.

Секретар судового засідання Дімітрова Ю.Ю.

Представники сторін:

Від позивача Сєньков Є.І. - предст.; Вєдєрнікова О.С. - предст.

Від відповідача Бриль П.О. - предст.

Рішення прийняте 03.05.2018 р., оскільки у судових засіданнях 14.12.2017 р. та 18.01.2018 р. розгляд справи відкладався, а у судових засіданнях 08.02.2018 р., 01.03.2018 р. та 05.04.2018 р. оголошувались перерви.

Обставини справи:

Позивач - публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації " Луганськгаз " звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання укладеною додаткової угоди від 02.10.2017 р. до договору № 31/03 від 12.11.2012 р. " Про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва " щодо його приведення до вимог примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 95 ( з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 р. № 188 ) в редакції Міненерговугілля з урахуванням змін, викладених у протоколі розбіжностей ПАТ " Луганськгаз " від 10.10.2017 р.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 30.11.2017 р. було порушено провадження у справі № 910/20897/17 та призначений розгляд зазначеної справи на 14.12.2017 р.

У судовому засіданні 14.12.2017 р. розгляд справи відкладався до 18.01.2018 р., у зв'язку з нез'явленням у судове засідання представника відповідача

Ухвалою від 18.01.2018 р. закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті на 08.02.2018 р.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву проти позовних вимог позивача заперечує та просить суд у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представників сторін, суд -

ВСТАНОВИВ:

12.11.2012 р. між позивачем та відповідачем був укладений договір № 31/03 " Про надання на праві господарського віддання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач посилається на те, що 03.10.2107 р. отримав від відповідача лист від 02.10.2017 р. № 31/31-8891, додатком якого був проект додаткової угоди № 1 від 02.10.2017 р. до договору № 31/03 від 12.11.2012 р.

Позивачем вказаний проект додаткової угоди був підписаний, але з протоколом розбіжностей від 10.10.2017 р.

Підписану додаткову угоду № 1 разом із протоколом розбіжностей від 10.10.2017 р. позивач направив відповідачу листом № 01-02-20/1908 від 10.10.2017 р.

Натомість, листом від 03.11.2017 р. № 31/31-10046 відповідач повернув додаткову угоду № 1 та протокол розбіжностей, наполягаючи на редакції примірного договору, затвердженого постановою КМУ № 95, без внесення до нього будь - яких змін.

Суд вважає позовні вимоги позивач такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав:

Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 р. № 208 Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідач є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах, а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання.

Відповідно до підпунктів 25, 27 пункту 4 вказаного Положення Міненерговугілля відповідно до покладених на нього завдань веде облік об'єктів державної власності, що належать до сфери управління Міненерговугілля, здійснює контроль за їх ефективним використанням та збереженням, а також здійснює управління державним майном, що не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, утворених у процесі корпоратизації або перетворення державних підприємств у державні акціонерні товариства, 100 відсотків акцій яких належать державі, у тому числі об'єктів, що не підлягають приватизації.

Як встановлено судом на балансі публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації " Луганськгаз ", яке було утворено у процесі корпорації державного підприємства " Луганськгаз ", обліковується державне майно газорозподільних систем, яке не увійшло до його статутного капіталу та не підлягає приватизації.

Зазначене майно було передано останньому на підставі та на умовах договору від 12.11.2012 р. № 31/03 про надання на праві господарського відання державного майна, яке використовується для забезпечення розподілу природного газу, не підлягає приватизації, обліковується на балансі господарського товариства із газопостачання та газифікації і не може бути відокремлене від його основного виробництва

Вказане майно в межах Луганської області використовується останнім у своїй господарській діяльності для надання споживачам природного газу послуг з його розподілу.

Згідно Закону України " Про ринок природного газу ", з 01.10.2016 р. газорозподільні системи більше не можуть використовуватися операторами газорозподільних систем, які не належать до державного сектору економіки, на праві господарського відання.

Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 37 цього Закону газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

Постановою Кабінету Міністрів від 21 лютого 2017 року № 95 " Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових " (з урахуванням змін), яка набрала чинності 31.03.2017 р. відповідач, визначений органом управління газорозподільними системами, власником яких є держава, або їх складовими.

Пунктом 1 вказаної постанови затверджено примірний договір експлуатації газорозподільних систем або їх складових.

Згідно п. 4 Постанови КМУ № 95 відповідача зобов'язано разом з операторами газорозподільних систем з метою врегулювання питання використання газорозподільних систем вжити передбачених законодавством заходів, зокрема, укласти до 10 квітня 2017 р. договори експлуатації газорозподільних систем або їх складових, які набиратимуть чинності з 1 травня 2017 р.

На підставі виконання вказаної постанови відповідач направив позивачу лист від 02.10.2017 р. № 31/31-8891 разом з проектом додаткової угоди № 1 від 02.10.2017 р. до договору № 31/03 від 12.11.2012 р.

Згідно із вказаним проектом додаткової угоди відповідач запропонував викласти договір № 31/03 від 12.11.2012 р. в новій редакції, а саме: у редакції примірного договору експлуатації газорозподільних систем та їх складових, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 95 ( з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 р. № 188 )

Судом встановлено, що зміни запропоновані позивачем до протоколу розбіжностей від 10.10.2017 р. стосуються істотних умов договору, а саме: складу, переліку та визначення вартості майна, що передається в користування, а також порядок відрахування плати за користування державним майном.

Позивач у вказаному протоколі розбіжностей пропонує у пункті 1 договору експлуатації виключити з предмету договору експлуатації майно, яке знаходиться в населених пунктах Луганської області, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

У пункті 2 договору позивач пропонує розділити усе майно, яке зазначено у додатку № 1 на два додатка, а саме:

- додаток № 1 ( перелік майна, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території Луганської області та право експлуатації на яке було надано оператору газорозподільної системи

- додаток № 1.1 ( перелік майна, яке знаходиться на підконтрольній українській владі території Луганської області та право експлуатації на яке надається оператору газорозподільної системи

Суд вважає вказані зміни безпідставними та необґрунтованими.

Як встановлено судом майно, яке зазначено у додатку № 1 в редакції розробленій відповідачем уже було передано ПАТ " Луганськгаз " на підставі та на умовах договору від 12.11.2012 р. № 31/03.

Правових підстав щодо виключення частини майна чи його поділу суд не знаходить.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 95 від 21.02.2017 р. передбачено укладення договорів газорозподільних систем або їх складових.

Предмет спірного договору передбачає надання оператору в експлуатацію газорозподільних систем або їх складових.

Формулювання, яке пропонується позивачем, а саме " право на експлуатацію, яке було надано " суперечить постанові КМУ № 95 від 21.02.2017 р.

У пропонованих змінах до пункту 15 договору експлуатації газорозподільних систем позивачем передбачені відрахування ( у розмірі 10 відсотків ) залишкової балансової вартості майна )

Як встановлено судом відповідно до примірного договору експлуатації газорозподільних систем або їх складових, затвердженого постановою КМУ № 95 оператор щороку здійснює відрахування плати за надане відповідно до цього договору в експлуатацію майно, що належить державі та обліковується на балансі оператора, у розмірі 10 ( десяти ) відсотків його залишкової балансової вартості.

Плата за експлуатацію майна сплачується оператором до державного бюджету протягом року рівними частинами щокварталу до 25 числа наступного місяця шляхом перерахування коштів на рахунок у казначействі.

Вказаний пункт є істотною умовою договору експлуатації газорозподільних систем, крім того, викладення його в іншій редакції завдасть збитків державі.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 4 Закону України " Про ринок природного газу " до компетенції НКРЕКП на ринку природного газу належать затвердження та оприлюднення у встановленому порядку методології визначення тарифів на послуги транспортування природного газу для точок входу і точок виходу, методологій визначення тарифів на послуги розподілу, зберігання, (закачування, відбору) природного газу щодо газосховищ, до яких застосовується режим регульованого доступу відповідно до статті 48 цього Закону, на послуги установки LNG та встановлення тарифів, які повинні забезпечити необхідні інвестиції в газотранспортні та газорозподільні системи, газосховища, а також установку LNG.

Таким чином, встановлення будь-яких умов чи залежностей щодо здійснення оплати оператором за експлуатацію майна в рамках договору експлуатації газорозподільних систем є безпідставним, таким що суперечить Закону України " Про ринок природного газу " та не відноситься до компетенції відповідача.

Викладення пункту 15 договору експлуатації газорозподільних систем у редакції, запропонованій позивачем містить ризики щодо завдання збитків державі, зачіпає інтереси НКРЕКП, суперечить Постанові КМУ № 95 від 21.02.2017 р. та Закону України " Про ринок природного газу " та перебуває поза компетентністю відповідача.

Щодо підпункту 2 пункту 19 договору експлуатації газорозподільних систем, яким передбачено, що оператор має право самостійно приймати рішення з питань організації діяльності щодо безаварійної експлуатації наданого майна, технічних питань та питань, що пов'язані з поточним його ремонтом, поліпшенням/відновленням, реконструкцією та модернізацією відповідно до умов, визначених цим договором.

До зазначеного позивач пропонує добавити, що оператор має право самостійно приймати рішення щодо приєднання до газорозподільних систем, мотивуючи це можливими перешкодами при виконанні останнім робіт з приєднання до газорозподільних систем.

Натомість, позивач не зазначає у чому саме полягають такі перешкоди.

Суд вважає зміни щодо підпункту 2 пункту 19 спірного договору є безпідставними та необґрунтованими.

Редакція вказаного підпункту, яка викладена відповідачем не суперечить Кодексу газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. № 2494

Суд також вважає безпідставними та необґрунтованими вимогами позивача щодо внесення змін у пункт 32 договору експлуатації газорозподільних систем.

У вказаному пункті позивач пропонує змінити умови припинення дії вказаного договору, а саме зазначити, що дія договору припиняється у разі банкрутства оператора - з дати визнання оператора банкрутом.

Натомість, таки зміни не передбачені примірним договором затвердженим постановою КМУ № 95

Умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом передбачені Законом України " Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом "

Відповідно до цього Закону банкрутство - визнана господарським судом неспроможність боржника відновити свою платоспроможність за допомогою процедур санації та мирової угоди і погасити встановлені у порядку, визначеному цим Законом, грошові вимоги кредиторів не інакше як через застосування ліквідаційної процедури

Щодо доповнення, що дія договору припиняється у разі прийняття рішення про ліквідацію за рішенням учасників, то відповідно до підпункту 14.1.4 Статуту ПАТ " Луганськ ", який затверджений протоколом загальних зборів акціонерів ПАТ " Луганськ " від 30.09.2016 р. № 20 ліквідація товариства здійснюється у відповідності до чинного законодавства

Відповідно до частини 2 статті 91 Господарського кодексу України ліквідація господарського товариства провадиться ліквідаційною комісією, призначеною його вищим органом, а у разі припинення товариства за рішенням суду - ліквідаційною комісією, сформованою відповідно до рішення суду.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, необґрунтованими та такими, що суперечать Закону України " Про ринок природного газу ", постанові Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 р. № 95 " Про забезпечення ефективного використання газорозподільних систем або їх складових ", Положенню про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.03.2017 р. № 208.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 129, 232, 233, ст.ст. 236 - 238, ст. 240 ГПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та може бути оскаржене до апеляційної інстанці у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

дата підписання повного тексту рішення 16.05.2018 р.

СуддяВ.І.Пінчук