КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" травня 2018 р. Справа№ 910/19865/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Сітайло Л.Г.

суддів: Калатай Н.Ф.

Пашкіної С.А.

за участю секретаря судового засідання Бовсунівської Л.О.,

представників сторін

від позивача Абросімов С.С.

від відповідача не з'явився

розглянувши матеріали апеляційної скарги Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери"

на рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 (повний текст складено 15.12.2017) по справі №910/19865/17 (суддя Мельник В.І.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Компанія Барвінок"

до Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери"

про витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Компанія Барвінок" подало на розгляд Господарського суду міста Києва позовну заяву до Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" про витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що в зв'язку з протиправними перешкодами відповідача, позивач не може в повній мірі розпоряджатися та користуватися належним йому майном.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/19865/17 позов задоволено.

Витребувано у Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" нежиле приміщення загальною площею 149 (сто сорок дев'ять цілих дев'ять десятих) кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія Барвінок" у спосіб виселення.

Стягнуто з Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія Барвінок" судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий господарський суд виходив з того, що договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2009 є розірваним, а відповідач починаючи з 21.05.2015 неправомірно володіє та користується спірними нежилими приміщеннями.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Адвокатське об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" звернулось до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 скасувати та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт зазначив, що місцевий господарський суд розглянув справу без участі відповідача, який не повідомлений про дату час та місце розгляду справи належним чином. Крім того, апелянт зазначає, що звільнив спірне приміщення на виконання наказу Господарського суду м. Києва від 12.06.2015 року по справі №910/20548/14. Також, апелянт зазначає, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Ухвалою від 14.03.2018 поновлено строк на апеляційне оскарження рішення, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери".

26 березня 2018 року, через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "Компанія Барвінок" надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 28.03.2018 розгляд справи призначено 17.04.2018.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 17.04.2018 розгляд справи відкладено до 08.05.2018.

В судове засідання 08.05.2018 з'явився представник позивача. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.ч. 12, 13 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. Якщо суд апеляційної інстанції визнав обов'язковою участь у судовому засіданні учасників справи, а вони не прибули, суд апеляційної інстанції може відкласти апеляційний розгляд справи.

При цьому, положеннями вказаної статті передбачено право, а не обов'язок суду відкласти апеляційний розгляд справи.

Статтями 269, 270 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів встановила наступне.

28 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством "Барвінок", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Компанія Барвінок" (орендодавець) та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська група "Солодко і партнери" (орендар) укладенио договір оренди нежилого приміщення (далі - договір-1).

Відповідно до умов Договору 1 орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасову оренду й користування нежиле приміщення загальною площею 150 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а.

Згідно з п. 3.1 договору-1 передача орендареві майна в користування провадиться за актом прийому-передачі.

01 вересня 2009 року між Закритим акціонерним товариством "Барвінок", правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Компанія Барвінок" (орендодавець) та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська група "Солодко і партнери" (орендар) укладено договір оренди нежилого приміщення (далі - договір-2).

Відповідно до умов Договору 2 орендодавець передає, а орендар приймає у тимчасову оренду й користування нежиле приміщення загальною площею 150 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а.

Позивач, на виконання умов договору оренди-1,2 надав відповідачу в оренду нежиле приміщення загальною площею 150 кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 у справі №910/20548/14, залишеним без змін Постановою Київського апеляційного господарського суду від 21.05.2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 29.07.2015, розірвано договір оренди нежитлового приміщення від 01.01.2009, укладений між Приватним акціонерним товариством "Компанія Барвінок" та Адвокатським об'єднанням "Адвокатська група "Солодко і партнери". Зобов'язано Адвокатське об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" повернути Приватному акціонерному товариству "Компанія Барвінок" за актом приймання-передачі об'єкт оренди, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 150 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, у стані, обумовленому у договорі оренди нежитлового приміщення від 01.09.2009 р.

Як зазначає позивач, станом на день звернення до суду Адвокатське об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" не виконало рішення Господарського суду м. Києва від 25.12.2014 року по справі № 910/20548/14 та не повернуло Приватному акціонерному товариству "Компанія Барвінок" за актом приймання-передачі об'єкт оренди, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 150 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, у стані, обумовленому у договорі оренди нежитлового приміщення від 01.09.2009 року.

Відповідно до ч.1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.1 статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Посилання апелянта на належне виконання останнім рішення Господарського суду м. Києва від 25.12.2014 по справі № 910/20548/14 та звільнення приміщення, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки апелянтом не надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів.

Доводи апелянта, що останній не мав можливості виконати рішення з вини позивача до уваги колією суддів не приймаються з огляду на положення ст. 115 Господарського процесуального кодексу України, при цьому рішення суду є обов'язковим для виконання та боржник мав можливість його виконати у добровільному порядку.

Крім того, доказів звернення відповідача до позивача з метою підписання акту приймання-передачі об'єкта оренди, як і відмови позивача від його підписання, матеріали справи не містять.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду є обов'язковими до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення не призводить до відновлення порушеного права. Відсутність у сторони можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, є втручанням у право сторони на мирне володіння майном, що є порушенням першого пункту статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Щодо способу захисту, обраного позивачем, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 1 ГПК України, в редакції, чинній на час звернення з позовом, правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа в разі порушення, невизнання або оспорювання її прав чи інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (статті 15, 16 ЦК).

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

В силу наведених законодавчих норм, завданням суду, при здійсненні правосуддя, є забезпечення, зокрема, захисту прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність, з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об'єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов'язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04. 2005 (заява № 38722/02).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У розумінні приписів наведеної норми позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.

Предметом негаторного позову є вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном.

Підставою негаторного позову є посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.

Однією з умов подання негаторного позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову.

Характерною ознакою такого позову є протиправне вчинення третьою особою перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або користування належним йому майном.

Таким чином, в розумінні наведених норм, власник (титульний володілець) вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

В даному випадку, предметом спору є вимога про виселення орендаря із займаного нежитлового приміщення після розірвання договору оренди майна, яка є різновидом вимог про витребування майна.

При цьому, використання позивачем слів «витребувати майно» при формулюванні змісту позовних вимог не свідчить про обрання останнім способу захисту у вигляді віндикації, з огляду на правові підстави позову.

На переконання колегії суддів, невиконання відповідачем рішення Господарського суду м. Києва від 25.12.2014 по справі № 910/20548/14 та не звільнення спірного приміщення порушує права та охоронювані законом інтереси позивача. Відтак, позивачем обрано належний спосіб захисту, що призведе до відновлення його прав.

Колегія суддів критично оцінює посилання апелянта, що позовні вимоги в даній справі стосуються іншого приміщення ніж те, що було предметом договорів оренди-1,2, з огляду на наступне.

Так, рішенням Господарського суду міста Києва від 25.12.2014 по справі №910/20548/14, зокрема, зобов'язано Адвокатське об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" повернути Приватному акціонерному товариству "Компанія Барвінок" за актом приймання-передачі об'єкт оренди, а саме: нежитлове приміщення загальною площею 150 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а.

В той же час, в позовній заяві по даній справі позивач просить витребувати у Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" нежиле приміщення загальною площею 149,9 (сто сорок дев'ять цілих дев'ять десятих) кв. м., розташоване за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, на користь Приватного акціонерного товариства "Компанія Барвінок".

В матеріалах справи наявна копія реєстраційного посвідчення, згідно з яким нежилий будинок загальною площею 149,9 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, зареєстрований за Закритим акціонерним товариством "Барвінок", (правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство "Компанія Барвінок").

Доказів існування інших нежитлових приміщень за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а матеріали справи не містять.

Таким чином, з огляду на відсутність між сторонами інших договірних відносин, а також, одну і ту ж саму адресу, за якою знаходиться спірне приміщення, колегія суддів прийшла до висновку, що спір у даній справі стосується приміщення, яке було предметом договорів оренди-1,2.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду, що відповідач, починаючи з 21.05.2015, неправомірно володіє та користується нежилими приміщеннями за адресою: м. Київ, вул. Кудрявська, 23-а, в зв'язку з чим позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.

Посилання апелянта на те, що останній неналежним чином повідомлений про дату час та місце розгляду справи в місцевому господарському суді, колегією суддів визнано безпідставними, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Ухвалою суду від 13.11.2017 порушено провадження у справі та призначено розгляд справи на 11.12.2017.

Зазначена ухвала направлена на належну відповідачу юридичну адресу (01133, м.Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 703).

Так, згідно з довідкою Укрпошти, поштове повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання.

В разі якщо ухвалу про порушення провадження у справі було надіслано за належною адресою (тобто повідомленою суду стороною, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), і не повернуто підприємством зв'язку або повернуто з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про час і місце розгляду справи судом (п. п. 3.9.1. п. 3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України N 18 від 26.12.2011 р.).

Відповідно до п. 3.9.2. постанови Пленуму Вищого Господарського Суду України від 26.12.2011 року N 18 "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" у випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

Беручи до уваги, що судом першої інстанції вчинено всі необхідні дії, передбачені Господарським процесуальним кодексом України (в редакції до 15.12.2017) щодо підготовки справи до розгляду, колегія судді прийшла до висновку, що місцевий господарський обґрунтовано розглянув справу за наявними в матеріалах справи доказами, яких достатньо для вирішення даного спору.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд приходить до висновку, що рішення суду ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, а обставини, які встановлені апеляційною інстанцією не призвели до неправильного вирішення спору місцевим господарським судом, в зв'язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Адвокатського об'єднання "Адвокатська група "Солодко і партнери" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 11.12.2017 по справі №910/19865/17 без змін.

2.Матеріали справи №910/19865/17 повернути до Господарського суду міста Києва.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14.05.2018.

Головуючий суддя Л.Г. Сітайло

Судді Н.Ф. Калатай

С.А. Пашкіна