ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/952/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Сухового В.Г. - головуючого, Берднік І.С., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Журавльова А.В.

за участю представників:

позивача - не з'явився,

відповідача - Прокопчук А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної Марини Анатоліївни на постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 (Скрипка І.М., Гончаров С.А., Тищенко А.І.) у справі №910/952/17 Господарського суду міста Києва

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зорі Прикарпаття"

до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної Марини Анатоліївни

про визнання протиправним та скасування повідомлення про нікчемність правочину

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Зорі Прикарпаття" (далі - Позивач) звернулося з позовом до Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної М.А. (далі - Відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Відповідача, викладене у формі повідомлення №11/2-27198 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №54-2013 від 29.03.2013, які були укладені між Позивачем та Відповідачем.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що станом на час надсилання повідомлення про нікчемність правочину на адресу Позивача, ПАТ "Всеукраїнський Акціонерний Банк" вже знаходився на стадії ліквідації, а не тимчасової адміністрації, тому посилання Відповідача на частину 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" як на підставу для визнання договорів про внесення змін до кредитних договорів нікчемними є безпідставним.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 у задоволенні позову відмовлено. Рішення суду мотивоване тим, що на момент здійснення перевірки договорів, Банк перебував у стані тимчасової адміністрації, а не ліквідації, а тому перевірка правочинів була проведена у відповідності до статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 05.04.2017 скасовано та прийнято нове рішення, яким позов задоволено повністю. Постанова суду обґрунтована тим, що згідно витягу з акту від 09.02.2015 перевірки правочинів вбачається, що фактичне виявлення нікчемних правочинів було здійснено до 09.02.2015, тоді як рішення про початок процедури ліквідації банку прийнято 20.03.2015. Проте, фактичне порушення прав Позивача сталось внаслідок дій Відповідача, що полягає у висуванні Відповідачем вимоги у повідомленні від 28.08.2015 про негайне погашення заборгованості за кредитним договором від 29.03.2012, на що місцевий господарський суд уваги не звернув.

Відповідач подав касаційну скаргу на постанову апеляційного господарського суду, в якій просить її скасувати, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В касаційній скарзі Відповідач не погоджується з мотивами, наведеними в оскаржуваному судовому рішенні посилаючись на те, що судом апеляційної інстанції не враховано, що Позивачем оскаржуються висновки, зроблені судом першої інстанції в своєму рішенні від 05.04.2017, які у самому рішенні не містяться; апеляційним господарським судом залишено поза увагою, що перелік, визначених підстав нікчемності правочину, наведений у статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" є вичерпним та не підлягає розширеному і додатковому тлумаченню, а тому висновок суду про порушення прав Позивача внаслідок дій Відповідача, що полягає у висуванні вимоги про негайне погашення заборгованості за кредитним договором, є помилковим; судом не доведено наявності підстав для визнання протиправним та скасування рішення у формі повідомлення Відповідача про нікчемність правочину; Вищим господарським судом України здійснено касаційний перегляд судових рішень у справі №910/23036/16 про визнання протиправним та скасування повідомлення уповноваженої особи про нікчемність правочину, за результатом чого, направлено справу на новий розгляд, скасувавши судові рішення про задоволення позовних вимог, що додатково підтверджує позицію Відповідача про необґрунтованість позовних вимог Позивача.

Відзив на касаційну скаргу Позивач не надав, що у відповідності до частини 3 статті 295 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 у справі №910/952/17 у касаційному порядку.

В засіданні суду 11.04.2018 оголошувалась перерва до 25.04.2018.

Позивач в судове засідання 25.04.2018 представника не направив, хоча був повідомлений про дату, час і місце засідання належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Відповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій під час розгляду справи встановлено, що на підставі постанови правління Національного банку України № 733 від 20.11.2014 "Про віднесення Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" до категорії неплатоспроможних", виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 123 від 20.11.2014 "Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві "Всеукраїнський акціонерний банк", згідно з яким з 21.11.2014 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство "Всеукраїнський акціонерний банк".

Відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 63 від 20.03.2015 розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк" та призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський акціонерний банк".

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 213 від 22.02.2016 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Відповідача та повноваження ліквідатора на два роки до 19.03.2018 включно.

Господарські суди попередніх інстанцій дослідили, що між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (Кредитор) та ТОВ "Луцьк-Металопостачсервіс" (Позичальник) 29.03.2013 укладено кредитний договір № 53-2013, за умовами якого Кредитор зобов'язався надати Позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 140 000 000,00 грн, а Позичальник зобов'язався отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Кредитору суму кредиту, сплатити процентну ставку за користування кредитом, комісії, можливі штрафні санкції та інші платежі, передбачені цим договором, а також виконати інші обов'язки зазначені цим договором.

Між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" (Кредитор), ТОВ "Луцьк-Металопостачсервіс" (Позичальник) та Позивачем (Новий позичальник) 04.10.2013 укладено договір № 8 про внесення змін до кредитного договору від № 53-2013, відповідно до умов якого здійснюється заміна сторони Позичальника в договорі, у зв'язку із чим всі права та обов'язки Позичальника за договором, які існують на момент укладення даного договору про внесення змін, переходять від Позичальника до Нового позичальника з моменту вступу даного договору про внесення змін в силу.

Відповідачем направлено позивачу повідомлення №11/2-27198 від 28.08.2015 про нікчемність правочинів про внесення змін до кредитного договору від 29.03.2013 №53-2013, які були укладені між ПАТ "Всеукраїнський акціонерний банк" та Позивачем, а саме: договору про внесення змін від 16.12.2013; договору про внесення змін від 15.01.2013; договору про внесення змін від 17.02.2014; договору про внесення змін від 17.03.2014; договору про внесення змін від 01.04.2014; договору про внесення змін від 30.04.2014; договору про внесення змін від 16.06.2014; договору про внесення змін від 15.07.2014; договору про внесення змін від 15.08.2014; договору про внесення змін від 15.09.2014; договору про внесення змін від 15.10.2014; договору про внесення змін від 31.10.2014 (згідно умов яких сторони домовились, в тому числі про зменшення процентної ставки за користування кредитом, збільшення строку користування кредитом, відстрочення сплати процентів за користування кредитом) з підстав, визначених пунктами 6, 7 частини 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Причиною виникнення спору зі справи стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання протиправним та скасування рішення Позивача, викладеного у формі повідомлення №11/2-27198 від 28.08.2015 про нікчемність договорів про внесення змін до кредитного договору №53-2013 від 29.03.2013.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" цим законом встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

Метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відносини, що виникають у зв'язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Частиною 2 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов'язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Як передбачено частиною 3 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, зокрема, з таких підстав: банк уклав кредитні договори, умови яких передбачають надання клієнтам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 6); банк уклав правочини (у тому числі договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (пункт 7).

Відповідно до частини 5 статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Рішення, що приймаються відповідно до цього Закону Національним банком України, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду (частина 1 статті 54 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб").

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

З огляду на наведене, а також враховуючи обставини, встановлені попередніми судовими інстанціями, колегія суддів вважає, що апеляційний господарський суд, повно та всебічно дослідивши обставини справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, встановивши, що Відповідачем не доведено в розумінні статей 32, 33 ГПК України, яким чином Позивачем було отримано переваги (пільги) при укладенні договорів про внесення змін до кредитного договору №53-2013 від 29.03.2013 (про нікчемність яких зазначено в повідомленні №11/2-27198 від 28.08.2015) та чи дійсно переваги (пільги) мали місце по відношенню до інших клієнтів Банку (у зв'язку з чим відсутні підстави вважати, що укладені договори підпадають під ознаки "нікчемності", які наведені у частині третій статті 38 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб"), дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Доводи, які викладені Відповідачем у касаційній скарзі, зводяться до встановлення фактичних обставин справи та переоцінки доказів, тоді як, відповідно до частини 2 статті 300 ГПК України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Посилання скаржника на постанову Вищого господарського суду України у справі №910/23036/16 колегією суддів не приймається, оскільки судом скасовано судові рішення попередніх інстанцій, а справу направлено на новий розгляд, отже, остаточного судового рішення за результатами прийняття Вищим господарським судом України постанови у зазначеній справі, не прийнято.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Всеукраїнський Акціонерний Банк" Славкіної Марини Анатоліївни залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного господарського суду від 19.07.2017 у справі №910/952/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Суховий В.Г.

Судді Берднік І.С.

Міщенко І.С.