ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"11" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/712/18

Господарський суд Одеської області у складі судді Оборотової О.Ю.

При секретарі судового засідання Горнович Л.О.

розглянувши матеріали справи №916/712/18

за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ШУВАР";

до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "ГЕКТАР";

про стягнення;

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № б/н, дата видачі: 16.08.2017р.;

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № б/н, дата видачі: 04.05.2018р.; ОСОБА_3, довіреність № б/н, дата видачі: 04.05.2018р.

ВСТАНОВИВ:

17.04.2018р. Товариство з обмеженою відповідальністю "ШУВАР" звернулось до господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "ГЕКТАР" заборгованість у розмірі 4150000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобовязань за договором позики №49 від 17.12.2013р. в частині повернення повної суми позики.

Товариство з обмеженою відповідальністю "ШУВАР" вказує, що оскільки відповідачем добровільно вказану суму заборгованості сплачено не було, він змушений був звернутися до суду з відповідним позовом з метою її стягнення у примусовому порядку.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 18.04.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №916/712/18; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи; підготовче судове засідання призначено на 11 травня 2018 р. о 11 год. 00 хв.

04.05.2018р. до канцелярії суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 44-45), згідно якого останній визнав заборгованість в повному обсязі та просив суд задовольнити позовні вимоги. Крім цього, відповідач просив суд у відповідності до ч.1 ст.130 ГПК України зменшити на 50% розмір судового збору.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:

Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено перелік прав та обовязків учасників справи.

Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу;

Частиною 1 ст.191 України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до відзиву на позовну заяву від 04.05.2018р. (а.с. 44-45) відповідач визнав позов в повному обсязі. Наявність заборгованості обґрунтовано відсутністю господарської діяльності.

Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Надаючи оцінку правовідносинам які склалися між Товариством з обмеженою відповідальністю "ШУВАР" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "ГЕКТАР" суд зазначає наступне.

17 грудня 2013 року між Товариством з обмеженою відповідальністю ШУВАР» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Ринок сількогосподарської продукції «Гектар» був укладений договір позики №49 (зі змінами та доповненнями від 26.12.2015 року, надалі по тексту - договір).

Строк повернення позики, відповідно до додаткової угоди від 26.12.2015 року до договору позики №49 настає 31.01.2016р. (а.с. 14)

Відповідно до пп. 1.1, 1.2, 2.1 Договору позивач надав відповідачу грошові кошти в розмірі 7900000,00 грн. (сім мільйонів девятсот тисяч гривень 00 копійок) на зворотній та безвідсотковій основі.

Дані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме платіжними дорученнями на перерахування даної суми (а.с. 15-31).

Суд звертає увагу, що дані платіжні доручення оформлені належним чином, з відміткою банку, що свідчить про здійснення фінансової операції, крім цього в призначенні платежу визначено надання поворотної фінансової допомоги згідно з договором позики №49.

Судом встановлено, що в свою чергу що відповідач неналежним чином виконав умови договору, та повернув позивачу лише частину грошових котів у сумі 3750000,00грн.

Дані обставини підтверджені належними та допустимими доказами, а саме платіжними дорученнями на перерахування даної суми, в призначенні платежу визначено повернення зворотної фінансової допомоги згідно з договором позики №49 (а.с. 32-36).

Отже, приймаючи до уваги, що строк повернення позики, відповідно до додаткової угоди від 26.12.2015 року до договору позики №49 настав 31.01.2016р. (а.с. 14), суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та підтвердженими належними та допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 175 Господарського кодексу України (далі - ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов'язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов'язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку. Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналогічна норма передбачена і статтею 193 ГК України, згідно з якою суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 Цивільного кодексу України)

До відносин між позивачем та відповідачем, які виникли на підставі договору позики №49 від 17.12.2013 року, слід застосувати норми закону, що регулюють відносини позики. А тому, відповідно до ст. 1046 ЦКУ, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, що підтверджується платіжними дорученнями про перерахування суми позики на рахунок Відповідача (ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 ЦКУ).

Беручи до уваги, що сторонами договору є юридичні особи, договір позики, потребував простої письмової форми, що було виконано сторонами Договору позики №49 від 17.12.2013, та відповідає ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

Отже, суд прийшов до висновку щодо наявності законних підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи, що визнання позову не суперечить та не порушує прав та інтересів інших осіб, суд з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку про необхідність задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ШУВАР" в повному обсязі.

Згідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому згідно ч. 1 ст. 130 ГПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З урахуванням викладеного, враховуючи визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та задоволення судом позовних вимог, повернення позивачу з державного бюджету України частини судового збору у сумі 31125,00 грн., про що судом було прийнято відповідну ухвалу, витрати по сплаті судового збору у іншій частині у сумі 31125,00 грн. (50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову), згідно до ст.ст.129-130 Господарського процесуального кодексу України, підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст. 129, 130, 185, 191, 232, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Ринок сільськогосподарської продукції "ГЕКТАР" (вул.Леніна,136, Біляївка, Біляївський район, Одеська область, 67600, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ШУВАР" (вул.Чукаріна,буд.6, Львів, 79070, ) основну заборгованість у розмірі 4150000,00 та витрати по сплаті судового збору у сумі 31125,00 грн.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного господарського суду через господарський суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 20 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 11 травня 2018 р.

Суддя О.Ю. Оборотова