ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/22199/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

За участю секретаря судового засідання Суворкіної Ю.І.

розглянувши касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фармацевтичне підприємство "Спратлі" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 (суддя Паламар П.І.) та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 (головуючий суддя: Чорногуз М.Г., судді: Жук Г.А., Мальченко А.О.)

за позовом Приватного акціонерного товариства "Фармацевтичне підприємство Спратлі"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КЛГЗ" ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Київенерго",

про визнання правочину укладеним,

За участю представників:

позивача -не з'явився,

відповідача -Славов В.О. -в.о керівника, наказ, посвідчення,

третьої особи - не з'явився,

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Фармацевтичне підприємство Спратлі" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про визнання правочину укладеним.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем необґрунтовано, на думку позивача, не розглянуто питання підписання договору про технічне забезпечення електропостачання споживачів разом. Враховуючи обов'язковість укладення такого договору, позивач просив визнати зазначений договір укладеним у запропонованій ним редакції.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Після нового розгляду, рішенням господарського суду міста Києва від 14.11.2017, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018, у задоволенні позову відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані тим, що правовідносини, які склалися між сторонами, оформлені неналежним чином та вимагають укладення обов'язкового в силу положень ПКЕЕ договору про технічне забезпечення електропостачання споживача між позивачем (субспоживач) та відповідачем (власник мереж), однак укладання вказаного договору передує укладання Договору про спільне використання технологічних електричних мереж (укладеного між відповідачем та третьою особою), доказів укладання якого позивачем не надано, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

12.02.2018 (згідно з поштовим штемпелем на конверті) Приватне акціонерне товариство "Фармацевтичне підприємство "Спратлі" звернулося безпосередньо до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Господарського міста Києва від 14.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі № 910/22199/16.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15.02.2018 року у справі № 910/22199/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

12.03.2018 суд постановив ухвалу про поновлення строку для подання касаційної скарги, відкриття касаційного провадження за вказаними касаційними скаргами та призначення до розгляду на 10.05.2018, повідомив учасників справи про дату, час і місце розгляду скарги, визначив строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, до Касаційного господарського суду до 27.03.2018.

Скаржник (позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що всупереч вимог Закону України "Про електроенергетику", п. 1.5 ПКЕЕ які передбачають обов'язкове укладення такого договору, відповідач не повернув позивачу підписаний примірник договору, тим самим безпідставно не погодив запропоновані ним умови договору. Крім того у вважає, що судами не виконано вказівок Вищого господарського суду України та не застосовано положення ст. 181 ГК України.

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду від 23.01.2018 та рішення місцевого господарського суду від 14.11.2017, прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому просив рішення судів попередніх судових інстанцій залишити в силі, а касаційну скаргу позивача залишити без задоволення.

В судове засідання з'явився представник відповідача, який просив залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, судові рішення без змін.

В судове засідання з'явився ОСОБА_5, який на підтвердження своїх повноважень в якості представника позивача надав суду довіреність. Як вбачається з наданої довіреності, ПАТ "Фармацевтичне підприємство Спратлі" уповноважив ОСОБА_5 представляти його інтереси в суді. Згідно з підпунктом 11 пункту 161 розділу XV "Перехідні положення" Конституції України (в редакції Закону № 1401) представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 1311 та статті 1312 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Отже, з 01.01.2017 представництво у Верховному Суді, як суді касаційної інстанції, у провадженнях, розпочатих після 30.09.2016, має здійснюватися адвокатами. Разом з тим, надана ОСОБА_5 довіреність не містить відомостей щодо наявності у нього , як представника ПАТ "Фармацевтичне підприємство Спратлі", статусу адвоката, а також ним не представлено документів, що він є адвокатом, тому він був недопущений до справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 вересня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, ТОВ "КЛГЗ" викупило цілісний майновий комплекс, до складу якого входили всі системи його електричного забезпечення, в т.ч. ТП-3333 разом з засобами обліку і відповідним кабельним господарством, що підтверджується Реєстраційним посвідченням, Договором купівлі-продажу цілісного майнового комплексу, Актом прийому передачі майна та Актом № 2 результатів первинної інвентаризації ТП 3333 та ТП 3286 разом з приєднаними електричними кабельними мережами (т.І, а.с. 119, 120-125, 126-130, т.ІІ, а.с. 23-27).

У грудні 2005 між ТОВ "КЛГЗ" та ПАТ "Київенерго" укладено договір на постачання електричної енергії та узгоджені технічні умови на приєднання об'єкта до електричних мереж.

Відповідно до п. 2.3 вказаного договору сторони зобов'язалися укласти додаткові договори передбачені чинним законодавством та Правилами користування електричною енергією у разі обґрунтованої присутності третьої сторони (основного споживача, електропередавальної організації у ході забезпечення споживача електричною енергією).

Розділом 8 зазначеного договору передбачені взаємовідносини з третьою стороною, об'єктивно присутньою при забезпеченні споживача електричною енергією.

20 липня 2001 року між ПрАТ "ФП СПРАТЛІ" та ПАТ "Київенерго" укладено Договір на постачання електричної енергії № 85006 з точкою продажу на межі балансової належності електроустановок споживача (т.І, а.с. 41-48).

Відповідно до п. 2.4 Договору № 8500 сторони зобов'язуються укласти додатково договори, передбачені чинним законодавством та ПКЕЕ, у разі присутності у процесі забезпечення споживача електричною енергією третьої сторони (основного споживача, електропередавальної організації).

31 липня 2001 року між ПрАТ "ФП СПРАТЛІ" та ПАТ "Київенерго" укладено Договір про користування електричною енергією № 20-85006 (який викладено у новій редакції додатковою угодою від 20.10.2010 р.) з точкою продажу на межі балансової належності електроустановок споживача (т.ІІІ, а.с. 142-147, 151-158).

Позивач отримує електричну енергію від ПАТ "Київенерго" за допомогою технологічних електричних мереж відповідача, а саме трансформаторної підстанції ТП-3333.

Це підтверджується актом розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін до договору про постачання електричної енергії № 2085006 від 20 липня 2001 р. укладеного між позивачем та ПАТ "Київенерго" (т.І, а.с. 59-60).

Приписом № 08/11-23-1514 від 19.12.2012 Державною інспекцією з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії в м. Києві приписано на підставі п. 1.7 ПКЕЕ "заключити договір про технічне забезпечення електропостачання електричною енергією основного споживача ТОВ "КЛГЗ" та субспоживача ПрАТ "Спратлі" (т.І, а.с. 52)

30 грудня 2015 року ПрАТ "ФП СПРАТЛІ" звернулося до ТОВ "КЛГЗ" з листом від 29.12.2015 № 119 про укладання договору про технічне забезпечення електропостачання споживача від 25.12.2015 разом із додатками, серед яких по 2 примірники договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, Акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідності сторін, відомості про засоби комерційного обліку активної та реактивної електроенергії, схема електропостачання, зазначення точок приєднання і ліній, що живлять струмоприймачі субспоживача (однолінійна схема), обсяги переданої електричної енергії субспоживачу за базовий період та порядок компенсації витрат на утримання та обслуговування електричних мереж (т.І, а.с. 10, 11,12-25).

Докази надання відповіді на вказаний лист матеріали справи не містять.

За умовами запропонованого договору відповідач мав забезпечувати технічну можливість передачі електричної енергії позивачу в обсягах згідно договором про постачання або купівлю-продаж електричної енергії, з показниками допустимих відхилень від стандартних умов надання обсягу електричної енергії та рівня дозволеної потужності за класами напруги, а позивач - дотримуватися установленого режиму споживання електричної енергії та своєчасно оплачувати вартість одержаних послуг, визначених п. 4.1 цього договору.

У зв'язку з неукладенням між сторонами договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, ПрАТ "ФП СПРАТЛІ" звернулось з даним позовом.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Предметом розгляду у даній справі є вимоги про укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, а взаємовідносини сторін регулюються, окрім норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, спеціальними нормами, зокрема, Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 № 910) (далі - ПКЕЕ), які були чинними на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій.

За змістом вимог ст. 649 ЦК України, ст.ст. 179, 181, 187 ГК України розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору, вирішуються судом у разі, якщо укладення такого договору є обов'язковим для сторін на підставі закону або сторони погодилися передати вирішення такого спору суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 184 ГПК України, укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених ст. 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами ст. 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.

Згідно вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до п. 1.1 Правил користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31.07.1996 № 28 (у редакції постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України від 17.10.2005 № 910) (далі - ПКЕЕ), чинних на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій, ці Правила регулюють взаємовідносини, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії). Дія цих Правил поширюється на всіх юридичних осіб та фізичних осіб (крім населення).

Пунктом 1.2 ПКЕЕ визначено терміни, які вживаються у вказаних Правилах, а саме:

власник електричних мереж - юридична або фізична особа, якій на праві власності або користування належать електроустановки, призначені для передачі та/або розподілу електричної енергії;

договір про технічне забезпечення електропостачання споживача - домовленість двох сторін (споживач та електропередавальна організація або основний споживач), яка є документом певної форми, що встановлює зміст та регулює правовідносини між сторонами під час технічного забезпечення постачання електричної енергії;

договір про спільне використання технологічних електричних мереж - домовленість двох сторін, що є документом певної форми, який встановлює зміст та регулює правовідносини між електропередавальною організацією (ліцензіатом з передачі електричної енергії місцевими (локальними) мережами) та основним споживачем під час передачі (транзиту) електричної енергії технологічними електричними мережами;

основний споживач - споживач електричної енергії або власник електричних мереж, який передає частину електроенергії своїми технологічними електричними мережами субспоживачам та/або електропередавальній організації;

споживач електричної енергії - юридична або фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб власних електроустановок на підставі договору;

субспоживач - споживач, електроустановки якого приєднані до технологічних електричних мереж основного споживача.

Отже, у розумінні ПКЕЕ, відповідач у даній справі (ТОВ "КЛГЗ") є основним споживачем, а позивач (ПрАТ "ФП СПРАТЛІ") субспоживачем.

Відповідно до п. 1.5 ПКЕЕ:

"У разі підключення електроустановок споживача до електричних мереж, власник яких не є постачальником електричної енергії, та виникнення у споживача відповідно до законодавства України зобов'язань уносити плату за перетікання реактивної електроенергії, між споживачем та цим власником електричних мереж на основі типового договору (додаток 1) укладається договір про технічне забезпечення електропостачання споживача."

Згідно з абз.3,4 п.1.7 ПКЕЕ

"У разі використання технологічних електричних мереж електропередавальною організацією відносини між власником цих мереж та електропередавальною організацією, у т.ч. їх взаємна відповідальність, регулюються договором про спільне використання технологічних електричних мереж, що укладається між ними на основі типового договору (додаток 2).

Основний споживач не має права відмовити електропередавальній організації, яка здійснює ліцензовану діяльність на закріпленій території, в укладенні (переукладенні) договору про спільне використання технологічних електричних мереж, а субспоживачу у разі дотримання ним вимог цих Правил в укладенні (переукладенні) договору про технічне забезпечення електропостачання споживача в передбачених цими Правилами випадках."

Доводами касаційної скарги є невиконання судами попередніх судових інстанцій вказівок, викладених в постанові ВГСУ від 12.09.2017, що не відповідає дійсності та є безпідставним з огляду на таке.

Так, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, Вищий господарський суд України у постанові від 12.09.2017 зазначив про "необхідність дослідження питання дотримання субспоживачем вимог ПКЕЕ, у розумінні п. 1.7 ПКЕЕ, оскільки встановлення таких обставин впливає на наявність чи відсутність обов'язку у основного споживача щодо укладення відповідного договору. При вирішенні даного спору потрібно досліджувати умови запропонованого договору про технічне забезпечення електропостачання споживача та дотримання позивачем ПКЕЕ (в т.ч. щодо надіслання відповідачу проектів відповідних додатків (документів) та відповідність таких додатків вимогам ПКЕЕ)."

Виконуючи зазначені вказівки Вищого господарського суду України, судами було встановлено, що пункт 5.4 ПКЕЕ передбачає перелік документів та заяв, які заявник (споживач, власник технологічних електричних мереж (основний споживач) або субспоживач) має надати відповідній організації для укладення договору про технічне забезпечення електропостачання споживача, та вказує, що ініціатором укладення відповідного договору може бути будь-яка із сторін такого договору.

Пунктами 5.17, 5.18 ПКЕЕ передбачено, які обов'язкові умови та невід'ємні частини повинен містити договір про технічне забезпечення електропостачання споживача.

Згідно вимог п. 5.17 Правил договір про технічне забезпечення електропостачання споживача та договір про спільне використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) має містити такі умови, що є істотними та обов'язковими для цього виду домовленостей: 1) найменування сторін, 2) місце і дату укладення договору, 3) обсяг передачі електричної енергії та договірної граничної величини електричної потужності, 4) режими постачання, 5) гарантований рівень надійності електропостачання (за категорією надійності електропостачання), 6) величини дозволеної та приєднаної потужності електроустановок субспоживача, 7) порядок обліку перетікання реактивної енергії, порядок розрахунків за перетікання реактивної електроенергії (за необхідності), 8) порядок обліку споживання електричної енергії та вимірювання величини потужності, споживання та генерування реактивної електроенергії, контролю показників якості електричної енергії (у тому числі у випадку пошкодження або тимчасової відсутності відповідних розрахункових засобів обліку), 9) порядок надання даних щодо використаної субспоживачем електричної енергії, 10) умови дії договору у разі відсутності у споживача договору про постачання або про купівлю-продаж електричної енергії та/або у разі відключення споживача за борги чи з інших причин, 11) строк дії договору, 12) умови та порядок розірвання договору, 13) місцезнаходження, банківські реквізити сторін.

Також суди встановили, що рішенням Господарського суду міста Києва віл 18.05.2015р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 02.07.2015 р. та постановою Вищого господарського суду України від 17.09.2015 у справі № 910/11020/14 відмовлено у задоволенні первісного позову ПрАТ "ФП "Спратлі" про спонукання ТОВ "КГЛЗ" укласти типовий договір про технічне забезпечення енергопостачання споживача в редакції листопада 2013 року та зустрічного позову ТОВ "КГЛЗ" про визнання договору про постачання електричної енергії від 20.07.2001 № 85006 (з додатками) недійсним і не чинним та зобов'язання ПрАТ "ФП Спратл" та ПАТ "Київенерго" - припинити дії, які порушують права ТОВ "КЛГЗ" шляхом припинення передачі через ТП-3333 (і приєднані до нього кабельні мережі Позивача) електричної енергії від ПАТ "Київенерго", до, ПрАТ "ФП Спратл" (т.І, а.с. 160-166).

Крім того встановлено, що 22 квітня 2013 р. між відповідачем та третьою особою був укладений договір про спільне використання технологічних електричних мереж №183/09-13, згідно умов якого відповідач зобов'язується забезпечити технічну можливість передачі (транзиту) електричної енергії власними технологічними електричними мережами у точці приєднання електроустановок третьої особи, або споживача (споживачів) третьої особи, передачу електричної енергії, яким забезпечує третя особа, а остання - своєчасно оплачувати вартість послуг з утримання технологічних електричних мереж спільного використання та інші послуги, відповідно до умов цього договору.

Згідно умов п. 11.8 договору додатки до цього договору "Однолінійна схема електропостачання", "Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін", "Довідка про обсяги передачі власником мереж електричної енергії за базовий період", Кошторис фактичних витрат власника мереж на тримання технологічних електричних мереж спільного використання", "Порядок обрахування плати за спільне використання технологічних електричних мереж власника мереж", "Акт прийняття-здавання наданих послуг власником мереж" є невід'ємними частинами цього договору.

Факт укладення між ТОВ "КЛГЗ" та ПАТ "Київенерго" Договору про спільне використання технологічних електричних мереж від 22.04.2013 також встановлено рішенням Господарського суду міста Києва віл 06.12.2016 р., залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.07.2017 р. та постановою Вищого господарського суду України від 30.05.2017 у справі № 910/13610/16, яким відмовлено у задоволенні позову ПрАТ "ФП Спратлі" до ПАТ "Київенерго" про зобов'язання відповідача вчинити дії, а саме відновити схему обліку та електропостачання позивача лінією А7ТП3333-ЩСУ відповідно до проектно-технічної документації (т.ІІ, а.с. 138-143, 144-150, 151-165).

Договір про спільне використання технологічних електричних мереж додатково містить: 1) порядок розрахунків за використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача), 2) однолінійну схему технологічних електричних мереж спільного використання з обов'язковим зазначенням місць установлення, типів, марки устаткування та технічних характеристик цього устаткування, 3) перелік елементів технологічних електричних мереж споживача (основного споживача), які використовуються для передачі електричної енергії, 4) розрахунок умовних одиниць технологічних електричних мереж спільного використання, узгоджений електропередавальною організацією, на території здійснення ліцензованої діяльності якої розташовані ці технологічні електричні мережі.

Згодом додатковою угодою від 17 жовтня 2014 р. відповідач та третя особа внесли зміни до вищевказаного договору виклавши його у новій редакції (згідно додатку № 1 до цієї угоди).

Пунктом 2. цієї додаткової угоди передбачено, що додатки до договору, зазначені у п. 11.8 попередньої редакції та укладені сторонами до моменту укладення цієї додаткової угоди, діють до 31 грудня 2014 р. та є невід'ємними частинами договору.

Відповідно до умов п. 3 вищевказаної додаткової угоди переукладені додатки за новою редакцією набувають чинності з дати їх підписання обома сторонами та діють з початку календарного року розрахункового періоду, при цьому попередні додатки відповідного змісту втрачають чинність.

Доказів продовження відповідачем та третьою особою строку дії додатків до договору про спільне використання технологічних електричних мереж у попередній редакції суду не надано. Також відсутні докази укладення між ним нових додатків, передбачених п. 3 цієї додаткової угоди.

Таким чином, суди попередніх інстанцій на підставі власної оцінки доказів дійшли висновку, що після припинення строку дії додатків до договору, зазначених у п. 11.8 попередньої редакції договору про спільне використання технологічних електричних мереж, за відсутності нових додатків, які містили б істотні та обов'язкові умови для цього виду договору, договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 183/09-13 від 22 квітня 2013 р. між відповідачем та третьою особою припинив дію з 1 січня 2015 р.

При цьому, судами було визнано безпідставними посилання позивача на продовження дії цього договору до часу укладення нових додатків до нього. Як вбачаться з наявної у справі копії вищевказаного договору, зазначені у п. 11.8 попередньої його редакції додатки №№ 1, 4, 5, 7 являють собою підписані його сторонами незаповнені формуляри, що свідчить про недосягнення ними згоди щодо визначених законодавством істотних та обов'язкових умов.

З урахуванням викладеного, а також положень вищевказаних п.п.1.5., 1.7. ПКЕЕ суди дійшли законного та обґрунтованого висновку, що до укладення між відповідачем та третьою особою договору про спільне використання технологічних електричних мереж укладення між сторонами у справі договору про технічне забезпечення електропостачання споживача неможливе.

Також, за змістом ПКЕЕ, договір про технічне забезпечення електропостачання споживача спрямований на врегулювання питань що виникають під час технічного забезпечення постачання електричної енергії від ПАТ "Київенерго" позивачу за допомогою установок відповідача.

За змістом п. 5.3 Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2006 №258: "після закінчення встановленого технічною документацією строку експлуатації електроустановки повинні підлягати експертному обстеженню (технічному діагностуванню) з метою визначення залишкового ресурсу й можливості його поновлення відповідно до Порядку проведення огляду, випробування та експертного обстеження (технічного діагностування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 р. № 687. У разі досягнення граничного строку експлуатації керівник споживача призупиняє подальшу експлуатацію устаткування до проведення експертного обстеження відповідною експертною організацією."

Відповідно до наявної у матеріалах справи копії паспорту трансформатора ТМЗ 1000/10-0,4У1 заводський номер 264925, датою випуску вказаного трансформатора є 1991 рік, потужність 1000 кВА, строк служби - 25 років (т.V, а.с. 8-13).

Враховуючи викладене строк експлуатації трансформатора, підключення до якого було передбачено додатками до запропонованого позивачем договору, станом на момент звернення зі вказаним позовом - скінчився. Доказів проведення після закінчення строку експлуатації експертного обстеження (технічного діагностування) ТП 3333 з метою визначення залишкового ресурсу й можливості його поновлення - матеріали справи не містять.

Відповідно до пп. 5 п. 10.3 ПКЕЕ споживач електричної енергії зобов'язаний забезпечувати належний технічний стан та безпечну експлуатацію своїх електроустановок згідно з вимогами нормативно-технічних документів та нормативно-правових актів законодавства України.

З урахуванням викладеного, суди попередніх судових інстанцій дійшли висновку, що визнання укладеним запропонованого позивачем договору суперечитиме наеденому пункту ПКЕЕ.

Крім того, враховуючи пп. 6 п. 5.17 ПКЕЕ, договір про технічне забезпечення електропостачання споживача та договір про спільне використання технологічних електричних мереж споживача (основного споживача) має містити величини дозволеної та приєднаної потужності електроустановок субспоживача, що є істотною та обов'язковою для цього виду домовленостей.

Поряд з цим п. 1.3 запропонованої позивачем редакції договору не містить розміру приєднаної потужності електроустановок споживача, а містить лише розмір дозволеної потужності (600кВт).

Не визначено у вказаній редакції також розміру відповідальності за порушення внесення платежів(п. 8.2)

Вказані обставини виключають технічну можливість погодження відповідних умов договору між позивачем та відповідачем.

Згідно з ч.1 ст.300 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє виключно правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Проте, доводи касаційної скарги фактично зводяться не до неправильного застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, а до незгоди з вищевказаної оцінкою судів попередніх інстанцій:

- що договір про спільне використання технологічних електричних мереж № 183/09-13 від 22 квітня 2013 р., укладений між відповідачем та третьою особою, припинив дію з 1 січня 2015 р. внаслідок неузгодження сторонами його нових додатків;

- що строк експлуатації трансформатора, підключення до якого було передбачено додатками до запропонованого позивачем договору, станом на момент звернення зі вказаним позовом - скінчився, а доказів проведення після закінчення строку експлуатації експертного обстеження (технічного діагностування) ТП 3333 з метою визначення залишкового ресурсу й можливості його поновлення - матеріали справи не містять, тому укладення зазначеного договору суперечитиме пп. 5 п. 10.3 ПКЕЕ;

- що в порушення пп.6 п.5.17 ПКЕЕ, п.1.3 запропонованої позивачем редакції договору не містить такої важливої умови договору, як розмір приєднаної потужності електроустановок споживача, а містить лише розмір дозволеної потужності (600кВт),

а також, до вимоги до суду касаційної інстанції здійснити переоцінку доказів по справі та встановити по новому фактичні обставини справи, а саме визнати доведеними в цій частині позиції саме позивача.

Разом з тим, суд касаційної інстанції, в силу положень наведеної ч.2 ст.300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений права самостійно досліджувати та перевіряти зазначені докази та самостійно встановлювати по новому фактичні обставини справи.

Обґрунтованих та переконливих доводів щодо неправильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права касаційна скарга не містить.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суди попередніх судових інстанцій правомірно відмовили у задоволенні позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 зазначеного Кодексу:

"Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

На підставі викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як такі, що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає в силі раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1.Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Фармацевтичне підприємство "Спратлі" на рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.11.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 23.01.2018 у справі №910/22199/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський