ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/1069/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Погребняк В.Я. - головуючий, Катеринчук Л.Й., Пєсков В.Г.

за участю секретаря судового засідання Співака С.В.,

учасники справи:

позивач - Міське комунальне підприємство "Чернівцітеплокомуненерго",

представник позивача - не з'явився,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж",

представник відповідача - не з'явився,

розглянувши касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"

на рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2017

у складі судді Петрашка М.М.,

та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017

у складі колегії суддів: Малех І.Б., (головуючий), Бонк Т.Б., Зварич О.В.

у справі за позовом

Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж",

про стягнення 35 439,53 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Міське комунальне підприємство "Чернівцітеплокомуненерго" (далі - МКП "Чернівцітеплокомуненерго", позивач) звернувся до господарського суду Львівської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергоресурс-монтаж" (далі - ТОВ "Енергоресурс-монтаж", відповідач) про стягнення пені в розмірі 35 439, 53 грн.

Позовні вимоги мотивуються тим, що відповідач, в порушення умов п. 4.4.1 Договору № 119 від 18.08.2016, не використав одержаний аванс протягом 90 днів на придбання матеріалів та не надав після закінчення цього терміну замовнику акт виконаних робіт.

Рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2017, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017, у справі № 914/1069/17 у задоволенні позовних вимог МКП "Чернівцітеплокомуненерго" відмовлено.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані відсутністю в матеріалах справи даних щодо фактичної суми невикористаного авансу, а також недоведеністю позивачем що така обставина мала місце.

Не погоджуючись з рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2017 та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 914/1069/17, МКП "Чернівцітеплокомуненерго" звернулось з касаційною скаргою, разом з клопотанням про поновлення строку встановленого на касаційне оскарження, в якій просило скасувати оскаржувані судові акти, а справу передати на новий розгляд до місцевого господарського суду.

В обґрунтування заявлених вимог скаржник посилається на невірну юридичну оцінку судами обставин справи, не належне дослідження та не належну правову оцінку поданим доказам, що, на думку скаржника, призвело до невірного застосування норм матеріального та процесуального права, та, відповідно, прийняття по суті неправильного рішення.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду касаційної скарги у справі № 914/1069/17 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Погребняк В.Я., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Катеринчук Л.Й., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу касаційної скарги між суддями від 13.03.2018.

Ухвалою Верховного Суду, у визначеному складі колегії суддів, від 23.03.2018 задоволено клопотання МКП "Чернівцітеплокомуненерго" про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження та поновлено цей строк; відкрито касаційне провадження у справі № 914/1069/17 господарського суду Львівської області за касаційною скаргою МКП "Чернівцітеплокомуненерго" на рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 914/1069/17; повідомлено учасників справи, що розгляд касаційної скарги відбудеться 26.04.2018; надано відповідачу строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 17.04.2018; доведено до відома учасників справи, що нез'явлення їх представників в судове засідання не є перешкодою для розгляду касаційної скарги.

20.04.2018 до Верховного Суду від ТОВ "Енергоресурс-монтаж" надійшов Відзив на касаційну скаргу позивача, з запереченнями про вимог та доводів скаржника, з підстав їх необґрунтованості. У Відзиві відповідач просив Суд оскаржувані судові акти залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

В судове засідання 26.04.2018 позивач та відповідач уповноважених представників не направили, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Оскільки, явка представників сторін (учасників судового процесу) не була визнана обов'язковою, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутністю повноважних представників сторін.

Перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.

Як було встановлено господарськими судами попередніх інстанцій, 18.08.2016 між сторонами у справі укладений Договір № 119 (далі - Договір) , за умовами якого замовник доручає, а підрядник зобов'язується, відповідно до дефектних актів замовника, розробити та надати кошторисну документацію власними та залученими силами (субпідряд) у відповідності до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 та виконати роботи з капітального ремонту теплової мережі із заміною труб на попередньо ізольовані по вул. Головна, 226 - П. Кільцева, 31 в м. Чернівці. Термін виконання робіт: початок - 18.08.2016, закінчення - 30.12.2017.

Відповідно до п. 4.3.1 Договору, замовник зобов'язався перерахувати підряднику аванс для придбання необхідних будівельних матеріалів в розмірі 30% платежів, передбачених п. 2.1 договору, що становить 430 068,74 грн.

Згідно п. 4.4.1 Договору, підрядник зобов'язався використати одержаний аванс протягом 90 днів на придбання матеріальних ресурсів. Після закінчення цього терміну надати замовнику акти виконаних робіт по формі КБ-2В, а невикористану суму авансу повернути замовнику.

В разі порушення підрядником п. 4.4.1 Договору, він сплачує на користь замовника пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день затримки, з дня отримання коштів (п. 9.1 Договору).

Позивачем виконано зобов'язання зі сплати авансу у розмірі 430 068,74 грн. (що підтверджується платіжним дорученням №19 від 25.08.2016).

Також, господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач у повному обсязі та у встановлені строки виконав обумовлені договором роботи та 12.12.2016 сторонами підписана довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрат, а також Акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт. Зазначений акт підписаний сторонами без заперечень та зауважень.

Згідно з ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За приписами ст. 526 ЦК України та ст. 193 ГК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Положеннями ч. 1 ст. 853 ЦК України встановлено, що замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч. 1 ст. 599 ЦК України).

Господарські суди попередніх інстанцій, дослідивши наявні матеріали справи, встановили, що відповідач у повному обсязі та у встановлені строки виконав обумовлені договором роботи, а позивач без заперечень та зауважень прийняв та оплатив їх. При цьому, обсяг та вартість робіт узгоджується з відповідною проектно-кошторисною документацією.

Відповідно до статей 33, 34 ГПК України (в редакції Закону України № 1798-ХІІ від 06.11.1991), сторони повинні довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, а також за приписами ч. 3 ст. 22 цього Кодексу сторони зобов'язані вживати заходів до всебічного, повного та об'єктивного дослідження всіх обставин справи.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів щодо фактичної суми невикористаного авансу, на яку позивач нарахував та заявив до стягнення пеню, місцевий господарський суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Аналізуючи через призму приписів ст. 43 ГПК України питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У справі, що розглядається, Верховний Суд доходить висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 300 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

З урахуванням викладеного, не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 308 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017), за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (ст. 309 ГПК України (в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017).

Перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" та залишення рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2017 та постанови Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 914/1069/17 без змін.

У зв'язку з відмовою у задоволенні касаційної скарги та залишенні без змін рішення суду першої та постанови суду апеляційної інстанцій, витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міського комунального підприємства "Чернівцітеплокомуненерго" залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Львівської області від 11.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 25.09.2017 у справі № 914/1069/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Я. Погребняк

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Г. Пєсков