РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03.05.2018Справа № 910/1613/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

за позовом Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

про стягнення заборгованості

та

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проскан", місто Київ

до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Преміум", місто

Київ

про визнання зобов'язань припиненими

Представники учасників справи:

від позивача: Кебкал В.Г. за довіреністю від 19.03.2018;

Косарецьков В.М. за довіреністю № б/н від 19.03.2018;

від відповідача: Крикуненко С.В. - керівник;

Гішко В.С. за довіреністю від 01.08.2017;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Преміум» (далі - позивач) звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» (далі - відповідач) про стягнення заборгованості по Кредитному договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 в розмірі 97 557 917, 53 грн.

В подальшому, позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог від 24.02.2017, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по Кредитному договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 року в розмірі 99 617 329, 45 грн.

Рішенням господарського суду міста Києва від 05.04.2017 у справі № 910/1613/17, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017, позов задоволено: стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» заборгованість за кредитним договором № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 в розмірі 99 617 329, 45 грн., в т.ч. заборгованість за кредитом - 56 859 259, 77 грн., заборгованість за процентами - 16 892 381, 87 грн., пеня - 25 791 936, 17 грн. та штраф - 73 751, 64 грн.

Постановою Вищого господарського суду України від 06.11.2017 рішення господарського суду міста Києва від 05.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 27.06.2017 у справі № 910/1613/17 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду міста Києва.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій Вищий господарський суд України зазначив, що ані місцевий суд, ані суд апеляційної інстанції зовсім не встановлювали того, які саме суми кредитних коштів та в які періоди були наданні банком відповідачу. Рішення місцевого суду, як і постанова суду апеляційної інстанції, не містить відомостей щодо вказаних обставин, як і посилань на докази, які б їх підтверджували. Крім цього, дійшовши висновку про те, що спірна заборгованість має бути стягнута в національній валюті, суди зовсім не досліджували того, за яким курсом долара США та на яку дату вона повинна бути перерахована. Також суд касаційної інстанції зазначив, що невстановлення судами того, за яким курсом долара США та на яку дату повинна бути перерахована у гривневий еквівалент спірна заборгованість, а, відповідно, невстановлення її належного розміру, виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правомірність стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в розмірі 56 859 259,77 грн. та за процентами розмірі 16 892 381,87 грн.

Разом з тим, Вищий господарський суд України зазначив, що суди в оскаржуваних рішенні та постанові не навели жодного обґрунтування заявлених до стягнення пені та штрафу (із зазначенням сум, строків та ставок нарахувань), в той час, як відповідач заперечував проти правильності розрахунку, наданого позивачем, та надав свій контррозрахунок, який був відхилений судами без жодних обґрунтувань з посиланням виключно на те, що такий контррозрахунок не узгоджується з матеріалами справи.

Таким чином, за висновком суду касаційної інстанції невстановлення судами відповідних конкретних порушень кредитного договору та штрафних санкцій, які підлягають застосуванню за наявності таких порушень, невстановлення відповідних періодів та випадків для нарахування таких санкцій та їх конкретних розмірів (ставок) виключає можливість висновку суду касаційної інстанції про правильність розрахунку заявлених до стягнення пені та штрафу та, відповідно, про обґрунтованість стягнення з відповідача пені у розмірі 25 791 936,17 грн. та штрафу у розмірі 73 751, 64 грн. Адже під час перевірки, зокрема, заявленої до стягнення суми пені судам слід було дослідити як порядок нарахування, так і взяти до уваги положення п. 4.2 та 1.1.4 кредитного договору і врахувати правові позиції, висловлені в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14 (3-29гс15).

Розпорядженням Керівника апарату господарського суду міста Києва від 15.11.2017 № 05-23/3025 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/1613/17. Внаслідок повторного автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Літвінової М.Є.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2017 суддею Літвіновою М.Є. прийнято справу № 910/1613/17 до свого провадження, її розгляд призначено на 06.12.2017 року.

20.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про забезпечення позову.

29.11.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб.

05.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, відповідно до змісту якої позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість по Кредитному договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 у розмірі 4 427 304, 01 доларів США, з яких 2 073 000, 00 доларів США - сума простроченої заборгованості по кредиту, 865 895, 57 доларів США - сума простроченої заборгованості по процентам, 1 485 765, 02 доларів США пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, процентам, 2 643, 42 доларів США штрафу за невиконання п.п. 3.3.3., 3.3.4. Кредитного договору № 26/КЛ/13 від 04.07.2013.

06.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про відкладення розгляду справи, повідомлення про проведення відеозапису судових засідань, клопотання про забезпечення фіксування технічними засобами судового процесу, клопотання про використання російської мови в господарському процесі.

В судовому засіданні 06.12.2017 року представником відповідача заявлено усне клопотання про відвід судді, у зв'язку з чим в судовому засіданні оголошено перерву до 12.12.2017 року.

12.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано зустрічну позовну заяву про:

- визнання зобов'язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» за Кредитним договором № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 виконаним внаслідок набуття Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» права власності на комплекс будівель - виробнича база, об'єкт нежитлової нерухомості, загальна площа 6 148 м.кв., розташована за адресою: м. Київ, Кільцева дорога (вулиця Велика Окружна), будинок 22, та будівлі виробничої бази (літери В, Вґ), загальна площа 7 321, 9 м.кв., розташовані за адресою: м. Київ, Кільцева дорога (вулиця Велика Окружна), будинок 22;

- визнання Кредитного договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 припиненим внаслідок набуття Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» права власності на комплекс будівель - виробнича база, об'єкт нежитлової нерухомості, загальна площа 6 148 м.кв., розташована за адресою: м. Київ, Кільцева дорога (вулиця Велика Окружна), будинок 22, та будівлі виробничої бази (літери В, Вґ), загальна площа 7 321, 9 м.кв., розташовані за адресою: м. Київ, Кільцева дорога (вулиця Велика Окружна), будинок 22.

Одночасно, 12.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано заяву про відвід судді Літвінової М.І. від участі у розгляді справи № 910/1613/17.

Крім цього, 12.12.2017 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано клопотання, відповідно до змісту якого позивач просить суд не розглядати та вважати таким, що помилково подане клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2017 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» про відвід судді Літвінової М.Є. залишено без задоволення.

В судовому засіданні 12.12.2017 року судом прийнято до розгляду заяву позивача про збільшення розміру позовних вимог, відповідно має місце нова ціна позову, виходячи з якої вирішується спір.

При цьому, враховуючи подане позивачем клопотання з проханням не розглядати та вважати помилково поданою заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, суд залишив дану заяву без розгляду.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2017 заяву позивача про вжиття заходів до забезпечення позову залишено без задоволення, розгляд справи відкладено на 17.01.2018 року.

Крім цього, ухвалою господарського суду міста Києва від 12.12.2017 прийнято зустрічну позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» для спільного розгляду з первісним позовом у справі № 910/1613/17, судове засідання призначено на 17.01.2018 року.

17.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про перевірку наявності у представників ПАТ «Комерційний банк «Преміум» повноважень на представництво та захист в судах України прав та інтересів Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум», що перебуває у процедурі ліквідації відповідно до постанови Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 10.02.2016 № 134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Преміум» та делегування повноважень ліквідатора банку».

17.01.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, власників підприємства відповідача HURRY-ON INC, CALIFORNIA INDEPENDENT GROUP CORP, А ТАКОЖ Товариства з обмеженою відповідальністю «Актівітіс ЛТД» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Актівітіс», що володіють та управляють предметом іпотечного договору.

Крім цього, 17.01.2018 року представником відповідача подані письмові пояснення, клопотання про зобов'язання позивача виконати п. 4 резолютивної частини ухвали суду від 12.12.2017, направлення на адресу відповідача заяви про збільшення розміру позовних вимог та попередження позивача про відповідальність згідно зі ст. 135 Господарського процесуального кодексу України.

У зв'язку з тим, що 15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, ухвалою господарського суду міста Києва від 17.01.2018 вирішено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 19.02.2018 року.

16.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано заяву про вжиття заходів до забезпечення позову.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2018 заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» про вжиття заходів до забезпечення позову залишено без задоволення.

Крім цього, ухвалою господарського суду міста Києва від 19.02.2018 клопотання відповідача про залучення до участі у справі третіх осіб задоволено частково, на підставі статті 50 Господарського процесуального кодексу України залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, підготовче засідання відкладено на 14.03.2018 року.

21.02.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подано відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого позивач проти зустрічного позову заперечує.

14.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про витребування додаткових доказів у справі.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 14.03.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 910/1613/17 на тридцять днів, в порядку статті 81 Господарського процесуального кодексу України витребувані додаткові докази у справі, підготовче засідання відкладено на 29.03.2018 року.

29.03.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Проте, 29.03.2018 року підготовче засідання у справі № 910/1613/17 не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Після виходу судді Літвінової М.Є. з лікарняного, ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 підготовче засідання у справі № 910/1613/17 призначено на 20.04.2018 року.

19.04.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.04.2018 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про призначення у справі судової економічної експертизи, закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/1613/17 до судового розгляду по суті на 03.05.2018 року.

03.05.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником позивача подані письмові пояснення у справі, які за своїм змістом є заявою про уточнення позовних вимог.

03.05.2018 року через відділ діловодства господарського суду міста Києва представником відповідача подано клопотання про призначення у справі судової експертизи.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 03.05.2018 року письмові пояснення (уточнення позовних вимог) позивача повернуто без розгляду.

Одночасно, в судовому засіданні 03.05.2018 року судом було розглянуто подане відповідачем клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи та вирішено відмовити в його задоволенні, враховуючи наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися лише після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення.

Відхиляючи клопотання відповідача про призначення у справі судової експертизи суд виходить з того, що встановлення суми заборгованості за кредитним договором, укладеним між сторонами у справі може бути з'ясовано судом на підставі дослідження умов самого кредитного договору та інших доказів і не потребує спеціальних знань, у зв'язку з чим будь-які правові підстави для призначення у справі судової експертизи відсутні.

Крім цього, в судовому засіданні 03.05.2018 року представником позивача заявлено усне клопотання про призначення колегіального розгляду справи № 910/1613/17.

Розглянувши заявлене клопотання суд зазначає наступне.

Згідно з п. 17 ч. 2 ст. 182 ГПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про колегіальний розгляд справи, тоді як в даному випадку, клопотання про призначення колегіального розгляду справи заявлено відповідачем вже на стадії судового розгляду спору по суті.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 33 ГПК України справи у судах першої інстанції розглядаються суддею одноособово, крім випадків, визначених цим Кодексом. Будь-яку справу, що відноситься до підсудності суду першої інстанції, залежно від категорії і складності справи, може бути розглянуто колегіально у складі трьох суддів, крім справ, які розглядаються в порядку наказного і спрощеного позовного провадження.

Якщо справа має розглядатися суддею одноособово, але цим Кодексом передбачена можливість колегіального розгляду такої справи, питання про призначення колегіального розгляду вирішується до закінчення підготовчого засідання у справі (до початку розгляду справи, якщо підготовче засідання не проводиться) суддею, який розглядає справу, за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, про що постановляється ухвала (ч. 10 ст. 33 ГПК України).

Законом не визначено, які саме категорії справ підлягають колегіальному розгляду, а складність справи може визначатися залежно від складності спірних правовідносин, доказового наповнення матеріалів справи, неоднаковості судової практики застосування правових норм, що регулюють спірні відносини, тощо.

Проте, відповідачем не наведено жодних обставин, які б обґрунтовували складність даної справи.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд не вбачає достатніх підстав для введення до складу додатково двох суддів, у зв'язку з чим залишає заявлене відповідачем клопотання без задоволення.

Представник третьої особи в судове засідання 03.05.2018 року не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частин 1-3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;

3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;

4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки;

3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з'явилася особа, яку він представляє, або інший її представник;

4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з'явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов'язковою.

Отже, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Оскільки суд відкладав розгляд справи, надаючи можливість учасникам судового процесу реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд, враховуючи процесуальні строки розгляду спору, не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Разом з тим, суд повторно зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка учасника судового процесу у судове засідання за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи.

Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі "Смірнова проти України").

Відповідно до Листа Верховного Суду України головам апеляційних судів України № 1-5/45 від 25 січня 2006, у цивільних, адміністративних і господарських справах перебіг провадження для цілей статті 6 Конвенції розпочинається з моменту подання позову і закінчується винесенням остаточного рішення у справі.

Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.

В судовому засіданні 03.05.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2013 між Публічним акціонерним товариством "Комерційний банк "Преміум" (далі - банк, кредитодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Проскан" (далі - позичальник, боржник), укладено Кредитний договір № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії (далі - кредитний договір).

Згідно з п. 1.1 кредитного договору кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання шляхом відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії, а позичальник зобов'язується отримати кредит/транш кредиту, використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом/траншем кредиту, комісії та інші платежі, встановлені цим договором, а також додатковими договорами до нього, що складають невід'ємну частину договору.

Згідно з п. 1.1.2 кредитного договору валюта кредиту - гривня та/або євро, та/або долар США.

Відповідно до п. 1.1.1 кредитного договору загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії встановлюється в розмірі, еквівалентному 31.000.000,00 грн.

Протягом дії цього договору загальний ліміт мультивалютний кредитної лінії зменшується за графіком, визначеним у додатку № 1 до договору.

За умовами п. 1.1.1 кредитного договору в остаточній редакції додаткової угоди №5 від 26.02.2015 загальний ліміт мультивалютної кредитної лінії встановлюється в розмірі 2.073.000,00 дол. США.

Пунктом 1.1.3 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 8 від 03.07.2015, передбачено, що термін остаточного повернення кредиту - 05.10.2015 включно, якщо такий термін (строк) не наступить раніше з підстав, передбачених умовами договору або законодавством.

Відповідно до п. 1.1.4 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом/траншем кредиту - 23,5 % річних у валюті кредитування гривні, 13 % річних у валюті кредитування доларах США, 12,8 % річних у валюті кредитування євро, та може бути змінена при видачі кожної з частин кредиту/траншу кредиту, в межах кредитної лінії.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору кредитодавець відкриває позичковий рахунок №6067 (далі - позичковий рахунок), на якому буде враховуватися кредит/транш кредиту, наданий за цим договором, погашення кредиту/траншу кредиту, а також дострокове погашення кредиту/траншу кредиту, якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавцю.

Згідно з п. 2.1 кредитного договору, в редакції додаткової угоди № 8 від 03.07.2015, кредитодавець відкриває позичковий рахунок № 6067, на якому буде враховуватися кредит/транш кредиту, наданий за цим договором, погашення кредиту/траншу кредиту, а також дострокове погашення кредиту/траншу кредиту, якщо таке буде. Такий позичковий рахунок є для позичальника обов'язковим для обліку руху сум, які позичальник повинен повернути кредитодавцю.

Згідно з п. 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються кредитодавцем наступним чином:

- пункт 2.7.1 кредитного договору - проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховується з дня перерахування коштів з позичкового рахунку до моменту фактично повернення кредиту/траншу кредиту, в тому числі і за період прострочення терміну/строку остаточного погашення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.3 договору;

- пункт 2.7.2 кредитного договору - проценти за користування кредитом/траншем кредиту, нараховуються виходячи з розміру процентної ставки, встановленою згідно з пунктом 1.1.4 цього договору;

- пункт 2.7.6 кредитного договору - проценти за користування кредитом/траншем кредиту нараховуються у тій валюті, в якій надано кредит/транш кредиту;

- пункт 2.7.8 кредитного договору - нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день настання терміну/строку остаточного повернення кредиту/траншу кредиту, зазначеного в пункті 1.1.3 цього договору, а у випадку, якщо позичальник не поверне загальну заборгованість за кредитом/траншем кредиту в такий день або здійснить дострокове повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту, то нарахування процентів повністю і остаточно припиняється в день фактичного повернення загальної заборгованості за кредитом/траншем кредиту.

Відповідно до п. 2.8 кредитного договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються наступним чином: проценти, нараховані за місяць відповідно до п. 2.1 цього договору, позичальник зобов'язаний сплачувати на рахунок № 067, відкритий у кредитодавця, щомісяця, не пізніше 15-го календарного від дня місяця, наступного за тим, за яким вони нараховані.

Відповідно до п. 2.8.4 кредитного договору проценти за користування кредитом/траншем кредиту сплачуються в тій валюті, в якій надано кредит/транш кредиту.

Згідно з п. 1 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 3 від 30.01.2015:

- погашення нарахованих та несплачених процентів за листопад 2014 року в сумі 44.124, 17 дол. США має бути здійснено до 01.03.2015 включно;

- погашення частини нарахованих та несплачених процентів за грудень 2014 року в сумі 27.651,15 дол. США - до 01.03.2015 включно;

- погашення нарахованих та несплачених процентів за грудень 2014 року сумі 17.943,83 дол. США - до 20.03.2015 включно;

- погашення процентів за користування кредитними коштами за січень 2015 року - до 20.03.2015 включно;

- погашення процентів за користування кредитними коштами за лютий 2015 року - до 01.04.2015 включно.

Згідно з п. 1 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 6 від 30.04.2015:

а) позичальник зобов'язується погасити частину нарахованих та несплачених процентів розмірі 166.015,54 дол. США в строк до 02.05.2015 включно;

б) позичальник зобов'язується погасити проценти, що будуть нараховані за квітень 2015 року в строк до 20.05.2015 включно.

Згідно з п. 1 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 7 від 29.05.2015:

а) позичальник зобов'язується погасити частину нарахованих та несплачених процентів в розмірі 185.473,04 дол. США в строк до 30.06.2015 року включно;

б) позичальник зобов'язується погасити проценти, що будуть нараховані за травень, червень 2015 року, в кінці строку дії цього кредитного договору.

Згідно з п. 2 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 8 від 03.07.2015 позичальник зобов'язується погасити нарахування та несплачені проценти в сумі 180.949,04 дол. США, а також нараховані проценти в сумі 43.405, 83 дол. США в такі строки:

- погашення нарахованих процентів сумі 40.000,00 дол. США - до 31.07.2015;

- залишок нарахованих процентів, в тому числі процентів, що будуть нараховані за період з 01.07.2015 по 04.10.2015, до 05.10.2015 включно.

Згідно з п. 1 кредитного договору в редакції додаткової угоди № 9 від 30.09.2015 позичальник зобов'язується погасити нарахування та несплачені проценти в сумі 19.794,24 дол. США до 05.10.2015 включно.

Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кошти в розмірі та на умовах, передбачених вищезазначеним договором.

Спір у справі виник у зв'язку з тим, що позичальник скористався кредитними коштами, свої зобов'язання за кредитним договором не виконав в повному обсязі та в строки, визначені договором щодо повернення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, комісій та інших платежів.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що вимоги позивача за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, тоді як у задоволенні зустрічних позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями частини 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу приписів частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Судом встановлено, що на виконання умов Кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 4 074 000,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи виписками по особовим рахункам відповідача за період з 04.07.2013 року по 04.12.2017 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього Закону та міжнародних стандартів фінансової звітності.

Згідно зі статтею 41 Закону України "Про Національний банк України" та ч. ч. 1, 2 статті 68 Закону України "Про банки та банківську діяльність" Національний банк встановлює обов'язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Згідно з п. 3 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку.

Відповідно до п. п. 1.10., 4.1. - 4.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 254 від 18 червня 2003 року, (далі за текстом - Положення) операційна діяльність банку - це сукупність технологічних процесів, пов'язаних з документуванням інформації за операціями банку (далі - операції), проведенням їх реєстрації у відповідних регістрах, перевірянням, вивірянням та здійсненням контролю за операційними ризиками.

Операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи, які мають бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення в паперовій та/або в електронній формі. Первинний документ - документ, який містить відомості про операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно з пунктом 4.6. Положення меморіальні документи застосовуються банками для здійснення і відображення в обліку операцій банку і його клієнтів за безготівковими розрахунками відповідно до нормативно-правових актів Національного банку. До меморіальних документів (паперових або електронних), що використовуються для безготівкових розрахунків, належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами Національного банку).

Відповідно до п. п. 5.1. - 5.5. Положення інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку, які ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри: особові рахунки та виписки з них; аналітичні рахунки з обліку внутрішньобанківських операцій; книги реєстрації відкритих рахунків; оборотно-сальдовий баланс; інші регістри відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку.

Так, зокрема, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня; їх форма затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення.

Згідно з п. п. 5.6, 5.8. Положення виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам, уповноваженим власниками рахунків особам та державним органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Врахувавши вищезазначене, судом прийнято до уваги надані позивачем банківські виписки з особових рахунків відповідача як належний доказ на підтвердження надання кредитних коштів.

Статтею 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Вимогами статті 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних випадках ставляться.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка з мотиву, що зобов'язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.

Відповідно до статей 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом та якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

В даному випадку, станом на момент розгляду цього спору по суті настав визначений умовами Кредитного договору строк повернення кредитних коштів, однак відповідач взятих на себе зобов'язань за договором у повному обсязі не виконав.

Таким чином, оскільки відповідач отримав відповідні грошові кошти, однак в обумовлений договором кінцевий строк не повернув їх позивачу, відповідний борг, який існує на момент розгляду справи в суді у розмірі 2 073 000, 00 доларів США має бути стягнутий з нього в судовому порядку.

Також, перевіривши детально наданий позивачем розрахунок заборгованості по процентам в сумі 865 895, 57 доларів США, суд дійшов висновку про те, що він відповідає положенням діючого законодавства, здійснений з дотриманням умов пунктів 2.7., 2.8. Кредитного договору та є арифметично вірним.

Відповідач, у свою чергу, не надав суду розгорнутого та обґрунтованого контррозрахунку, який міг би піддати сумніву наданий позивачем розрахунок належних до сплати відсотків, та не спростував належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед банком є іншою.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по процентам в сумі 865 895, 57 доларів США за період з 04.07.2013 року по 30.11.2017 року.

Що стосується заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, процентам в сумі 1 485 765, 02 доларів США, а також штрафу за невиконання п.п. 3.3.3., 3.3.4. Кредитного договору № 26/КЛ/13 від 04.07.2013 в сумі 2 643, 43 доларів США, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4.2. Кредитного договору у разі не своєчасного погашення кредиту/траншу кредиту, сплати процентів та комісії визначених цим договором, Позичальник сплачує Кредитодавцю пеню в розмірі подвійної процентної ставки, визначено в п. 1.1.4 цього договору, від суми відповідного непогашеного платежу за кожен день прострочення виконання, але не більше подвійної облікової ставки НБУ. У разі надання кредиту/траншу кредиту в іноземній валюті оплата здійснюється в національній валюті за офіційним курсом НБУ на дату платежу.

Згідно з умовами пункту 1.1.4. Кредитного договору, процентна ставка за користування кредитом/траншем кредиту - 23,5% річних у валюті кредитування гривні; 13,0% річних у валюті кредитування доларах США; 12,8% річних у валюті кредитування євро та може бути змінена при видачі кожної з частин кредиту в межах кредитної лінії.

Пунктом 4.3. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.2 - 3.3.15, 3.3.17 - 3.3.18 цього Договору Позичальник зобов'язаний сплатити Кредитодавцю штраф у розмірі 0,1 % від суми заборгованості за договором, за кожен випадок порушення за реквізитами та у день, вказаний Кредитодавцем.

Положеннями пункту 4.9. Кредитного договору передбачено, що сторони, керуючись ч. 1 ст. 259 Цивільного кодексу України, погодили, що строк позовної давності, який застосовуватиметься до стягнення штрафних санкцій (неустойки, пені, штрафу) за договором, складатиме 3 роки. Сторони дійшли згоди, що штрафні санкції за договором нараховуються без обмеження шестимісячним строком, встановленим частиною 6 ст. 232 Господарського кодексу України, та підлягають стягненню у межах строку, встановленого першим абзацом даного пункту договору.

Статтею 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Положеннями статті 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 533 Цивільного кодексу України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок визначено Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 № 15-93, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за внутрішніми угодами, укладеними між резидентами на території України.

Положеннями частини 1 статті 230, частин 4, 6 статті 231 Господарського кодексу України, частини 3 статті 549, частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов'язання учасника господарських відносин сплатити штрафні санкції у разі невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання, зокрема, у вигляді пені, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону , обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня (стаття 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань»).

Таким чином, максимальний розмір пені пов'язаний з розміром облікової ставки Національного банку України, а оскільки чинне законодавство не передбачає встановлення Національним банком України облікової ставки для іноземної валюти, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише в національній валюті України - гривні.

В постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс14 від 02.07.2014 зроблено висновок про те, що у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню як пеня, штраф, неустойка, проценти так і виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Крім того, в постанові Верховного Суду України від 01.04.2015 у справі № 909/660/14 зазначено, що пеня має обчислюватися та стягуватися за судовими рішеннями лише у національній валюті України - гривні.

Враховуючи вищевикладене, суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, процентам в сумі 1 485 765, 02 доларів США, а також штрафу за невиконання п.п. 3.3.3., 3.3.4. Кредитного договору № 26/КЛ/13 від 04.07.2013 в сумі 2 643, 43 доларів США, які позивачем заявлені та обраховані в доларах США, у той час як предметом позову у даному випадку може бути виключно національна валюта України у відповідному розмірі.

Що стосується зустрічних позовних вимог, суд зазначає наступне.

Частиною 4 статті 17 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Крім того, статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" також передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого, дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України"), і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на справедливий суд, передбачене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це, зокрема, і право на обґрунтоване рішення. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" від 27.09.2001).

Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003).

Так, звертаючись до суду із зустрічним позовом відповідач вказував на те, що Кредитний договір № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 є припиненим у зв'язку з тим, що позивач у позасудовому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором № 6/КЛ/15/І, посвідченим 20.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 1227.

Проте, з даними твердженнями відповідача суд погодитись не може, оскільки вони спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так, під час розгляду справи судом встановлено, що для забезпечення виконання зобов'язань за укладеним між сторонами Кредитним договором, між позивачем (Заставодержатель та/або Іпотекодержатель) та відповідачем (Іпотекодавець та/або Заставодавець) було укладено Іпотечний договір, посвідчений 04.07.2013 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 6061, відповідно до якого предметом іпотеки є:

- Будівля виробничої бази (літери В, В') площею 7 321, 9 м.кв., яка розташована в місті Києві по вулиці Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош. р-ни) № 22, яка складається з: Будівлі виробничої бази - літери В, Вґ, площею 7 321, 9 кв.м., які знаходяться на земельній ділянці площею 2, 1396 га, що передана в оренду Іпотекодавцю за договором оренди земельної ділянки від 23.05.2000 строком на 49 років;

- Комплекс будівель - виробнича база площею 6 148, 0 кв.м., яка розташована в м. Києві по вулиці Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош. р-ни), № 22, до складу якої входять: будівля допоміжного виробничого цеху, складу готової продукції, кафе, тренінг-центру (літера Г) площею 1 122, 4 кв.м., будівля офісу «BOSH» (літера Д) площею 122, 6 кв.м., контрольно-пропускний пункт (літера Е) площею 95,5 кв.м., які знаходяться на земельній ділянці площею 2, 1396 га, що передана в оренду Іпотекодавцю за договором оренди земельної ділянки від 23.05.2000 строком на 49 років

05.02.2015 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «А-ПОІНТ» було укладено Кредитний договір № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії.

Також, 05.02.2015 року між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «А-ПОІНТ» було укладено Договір № 1 переведення боргу (частини боргу) за Кредитним договором № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013, відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених в цьому Договорі, Позичальник-1, за згодою Кредитора, що підтверджується підписом його уповноваженого представника на цьому Договорі, переводить на Позичальника-2, а Позичальник-2, шляхом підписання цього Договору, приймає на себе частину боргу та зобов'язання Позичальника-1 за Кредитним договором № 26/КЛ-13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013, а саме:

- зобов'язується повернути Кредитору не пізніше 03.07.2015 року кредитні кошти в розмірі 1 000 000 доларів США 00 центів, отримані Позичальником-1 від Кредитора в межах кредитної лінії відповідно до умов Кредитного договору, в порядку, визначеному умовами Кредитного договору № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015, який укладається між Кредитором та Позичальником-2 одночасно з укладенням цього Договору;

- щомісячно сплачувати проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 13% річних в строки та в порядку, визначеному умовами Кредитного договору;

- сплатити неустойку (пеню, штраф) у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Згідно з пунктом 1.2. Договору № 1 про переведення боргу Позичальник-1 переводить, а Позичальник-2 набуває (приймає на себе) борг (частину боргу Позичальника-1) за Кредитним договором у розмірі, визначеному умовами цього Договору та Кредитного договору.

Пунктом 8.1. Договору № 1 про переведення боргу передбачено, що цей Договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за ним.

26.02.2015 року між позивачем, відповідачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «А-ПОІНТ» було укладено Договір № 2 переведення боргу (частини боргу) за Кредитним договором № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013, відповідно до пункту 1.1. якого в порядку та на умовах, визначених у цьому Договорі, Позичальник-1, за згодою Кредитора, що підтверджується підписом його уповноваженого представника на цьому Договорі, переводить на Позичальника-2, а Позичальник-2, шляхом підписання цього Договору, приймає на себе частину боргу та зобов'язання Позичальника-1 за Кредитним договором № 26/КЛ-13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013, а саме:

- зобов'язується повернути Кредитору не пізніше 03.07.2015 року кредитні кошти в розмірі 1 000 000, 00 доларів США, отримані Позичальником-1 від Кредитора в межах кредитної лінії відповідно до умов Кредитного договору, в порядку, визначеному умовами Кредитного договору № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.020.2015, який укладається між Кредитором та Позичальником-2 одночасно з укладенням цього Договору;

- щомісячно, сплачувати проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 13% (тринадцять процентів) річних, в строки та в порядку, визначеному умовами Кредитного договору;

- сплатити неустойку (пеню, штраф) у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов'язань за Кредитним договором.

Пунктом 1.2. Договору № 2 переведення боргу передбачено, відповідно до цього Договору Позичальник-1 переводить, а Позичальник-2 набуває (приймає на себе) борг (частину боргу Позичальника-1) за Кредитним договором у розмірі, визначеному умовами цього Договору та Кредитного договору.

Відповідно до п. 8.1. Договору № 2 переведення боргу, цей Договір вступає в силу у дату його підписання уповноваженими представниками сторін та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов'язань за ним.

20.02.2015 року в якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «А-ПОІНТ» за Кредитним договором № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015 між ПАТ «КБ «Преміум» та ТОВ «Проскан», укладено Іпотечний договір № 6/КЛ/15/І, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 1227 (із відповідними змінами та доповненнями), (надалі - Іпотечний договір-2), відповідно до якого предметом іпотеки є наступне нерухоме майно (далі - Предмет іпотеки):

Будівля виробничої бази (літери В, В') площею 7 321,9 кв. м., яка розташована в м. Києві по вулиці Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош. Р-ни), №22, яка складається з: Будівлі виробничої бази - літери В, В', площею 7 321,9 кв. м., які знаходяться на земельній ділянці площею 2,1396 га, що передана в оренду Іпотекодавцю за договором оренди земельної ділянки від 23.05.2000 року строком на 49 років;

Комплекс будівель - виробнича база площею 6 148,0 кв. м., яка розташована в м. Києві по вулиці Кільцева дорога (Солом., Голос., Святош., р-ни), №22, до складу якої входять : будівля допоміжного виробничого цеху, складу готової продукції, кафе, тренінг-центру (літера Г) площею 1 122,4 кв. м., будівля офісу «В08Н» (літера Д) площею 122,6 кв. м., контрольно-пропускний пункт (літера Е) площею 95,5 кв. м., які знаходяться на земельній ділянці площею 2,1396 га, що передана в оренду Іпотекодавцю за договором оренди земельної ділянки від 23.05.2000 року строком на 49 років.

Відповідно до п. 1.1. Іпотечного договору (в редакції Договору про внесення змін від 03.07.2015), цей Договір забезпечує вимоги Заставодержателя, що випливають з Кредитного договору № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015, укладеного між Заставодержателем та ТОВ «А-ПОІНТ» (Позичальник), а також договорів про внесення змін та доповнень, що укладені та будуть укладені до нього в майбутньому (в тому числі, але не виключно, стосовно збільшення розміру процентів за користування Кредитом, збільшення строку повернення Кредиту, збільшення розміру (суми) Кредиту), згідно умов якого Позичальник зобов'язаний повернути Заставодержателю кредит, наданий у доларах США та/або гривні у формі мультивалютної кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, що становить еквівалент 2 000 000,00 (два мільйони) доларів США 00 центів не пізніше « 05» жовтня 2015 року включно (дата остаточного повернення кредитних коштів) з урахуванням графіку встановлення та зменшення ліміту заборгованості за кредитною лінією, який є невід'ємною частиною Кредитного договору, сплатити плату за користування кредитними коштами із розрахунку 13% (тринадцять) процентів річних за користування кредитними коштами у доларах США та 23,5% (двадцять три цілих п'ять десятих) процентів річних за користування кредитними коштами у гривні (надалі - проценти або процентна ставка), комісійну винагороду (комісію) та можливі штрафні санкції (неустойку, штраф, пеню) та інші платежі, в порядку та в строки, передбачені умовами Кредитного договору (надалі - Основне зобов'язання).

Згідно з пунктом 2.2. Іпотечного договору предмет іпотеки передається Іпотекодержателю в наступну іпотеку. На момент укладення цього Договору Предмет іпотеки перебуває в іпотеці ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» згідно Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. 04 липня 2013 року, реєстровий номер - 6061, що виступає в якості забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «ПРОСКАН» (ідентифікаційний код юридичної особи 21634980) зобов'язань згідно Кредитного договору № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04 липня 2013 року. Згода на наступну іпотеку надано ПАТ «КБ ПРЕМІУМ» відповідно до листа № 01309/290 від 20.02.2015 року.

Таким чином, предмет іпотеки є забезпеченням за двома Кредитними договорами, Іпотекодавцем є ТОВ «Проскан» за двома іпотечними договорами, Іпотекодержателем є ПАТ «КБ «Преміум» за двома іпотечними договорами, а також Кредитором за двома Кредитними договорами.

Доказів на підтвердження укладення інших Кредиторів ТОВ «Проскан», окрім ПАТ «КБ «Преміум», зареєстрованих в установленому законом порядку, як на момент звернення стягнення на предмет іпотеки так і в теперішній час, матеріали справи не містять.

Таким чином, банк, відповідно до чинного законодавства України, самостійно обирає спосіб захисту своїх порушених прав, внаслідок не виконання позичальниками ТОВ «Проскан» та ТОВ «А-Поінт» свої зобов'язань за укладеними Кредитними договорами.

Позивачем за первісним позовом було обрано відповідний судовий спосіб захисту за Кредитним договором № 26/КЛ/13 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 та 31.01.2017 він звернувся до господарського суду міста з позовом до ТОВ «Проскан» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Іншими способами позивач як Іпотекодержатель, зокрема відповідно до ст. 36-37 Закону України «Про іпотеку» в позасудовому порядку не скористався та не звертав стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Право іншої особи з вищим пріоритетом щодо строкового користування нерухомим майном, набутим у власність іпотекодержателем, зберігає чинність відповідно до умов договору, яким обумовлено таке користування. Права та вимоги третіх осіб на предмет іпотеки, набутий у власність іпотекодержателем, які мають нижчий пріоритет, ніж вимога іпотекодержателя, втрачають чинність.

До особи, яка на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включеного до іпотечного договору, набула право власності на предмет іпотеки (об'єкт нерухомого майна, об'єкт незавершеного будівництва та майнові права на них), розміщений на земельній ділянці, яка перебуває в оренді іпотекодавця, переходить право оренди на таку земельну ділянку, а зазначений договір про задоволення вимог іпотекодержателя або застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, включене до іпотечного договору, є документом, що посвідчує перехід права оренди земельної ділянки до нового власника предмета іпотеки і заміну особи орендаря у договорі оренди землі та підлягає державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Так, 28.07.2017 року позивач за первісним позовом скористався своїм правом, передбаченим ст. 37 Закону України «Про іпотеку» та в позасудовому порядку набув право власності на предмет іпотеки, за Іпотечним договором № 6/КЛ/15/І, посвідченим 20.02.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 1227, яким забезпечувалися вимоги за Кредитним договором № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015 за ціною 52 998 749,90 грн. та в подальшому було припинено іпотеку та заборону на предмет іпотеки, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку»:

іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредитораіущ цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;

основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі- продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого

забезпечене іпотекою;

наступна іпотека - передання в іпотеку нерухомого майна, яке вже є предметом іпотеки за попереднім іпотечним договором;

іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель;

майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника;

іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням;

боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання;

пріоритет - переважне право однієї особи відносно права іншої особи на те ж саме нерухоме майно;

вищий пріоритет - пріоритет, встановлений раніше будь-якого іншого пріоритету стосовно одного и того ж нерухомого майна;

нижчий пріоритет - пріоритет, встановлений пізніше пріоритету будь-якого іншого пріоритету стосовно одного й того ж нерухомого майна.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про іпотеку», законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Так, у відповідності до статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

У разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Як передбачено ст. 13 Закону України «Про іпотеку», предмет іпотеки може бути переданий в наступну іпотеку за згодою попередніх іпотекодержателів, якщо інше не встановлено попереднім іпотечним договором. Попередня іпотека має вищий пріоритет над наступними іпотеками. Наступна іпотека, предметом якої є декілька об'єктів, що належать різним особам і є предметом попередньої іпотеки, допускається за згодою власників усіх об'єктів нерухомого майна, переданих в спільну іпотеку.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед попереднім іпотекодержателем ще не настав. Якщо попередній іпотекодержатель не скористався цим правом, попередня іпотека є дійсною до повного задоволення вимоги попереднього іпотекодержателя за основним зобов'язанням, а право власності на предмет іпотеки переходить до нового власника разом з і обтяженням цього майна попередньою іпотекою.

Попередній іпотекодержатель має право на підставі письмової заяви припинити звернення стягнення на предмет іпотеки, ініційоване наступним іпотекодержателем, якщо таке стягнення матиме наслідком неповне задоволення вимог попереднього іпотекодержателя. У цьому разі вимоги наступного іпотекодержателя підлягають задоволенню після звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем і після повного задоволення його вимог, забезпечених іпотекою.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки попереднім іпотекодержателем наступний іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки, навіть якщо строк виконання основного зобов'язання перед наступним іпотекодержателем не настав.

При зверненні стягнення на нерухоме майно, що є предметом декількох іпотек, вимоги кожного наступного іпотекодержателя задовольняються після повного задоволення вимог кожного попереднього іпотекодержателя згідно з пріоритетом та розміром цих вимог.

Згідно з положеннями статті 573 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 573 Цивільного кодексу України, наступна застава майна, що вже заставлене, допускається, якщо інше не встановлено попереднім договором застави або законом.

Наступна застава майна не припиняє право застави попереднього заставодержателя.

Перший заставодержатель має переважне право перед наступними заставодержателями на задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Вимоги наступних заставодержателів задовольняються в порядку черговості виникнення права застави, крім випадку, передбаченого частиною четвертою цієї статті.

Норми статей Цивільного кодексу України щодо застави та норми статей Закону України «Про іпотеку» щодо іпотеки кореспондуються, та передбачають право, а не обов'язок, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки наступним іпотекодержателем, попередній іпотекодержатель також має право звернути стягнення на предмет іпотеки.

Отже, з урахуванням вищевикладеного, відповідачем не надано жодного доказу на обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог.

Також слід зазначити, що в провадженні господарського суду міста Києва перебувала справа № 910/6968/17 за позовом ТОВ «Проскан» до ПАТ «КБ «Преміум», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Позивача - ТОВ «А- Поінт» про визнання припиненою іпотеки та зняття заборони відчуження за Іпотечним договором №6/КЛ/15/І, посвідчений 20.02.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим №1227.

Рішенням господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/6968/17 позов ТОВ «Проскан» задоволено повністю; визнано припиненою іпотеку, що виникла на підставі Іпотечного договору №6/КЛ/15/І, посвідченого 20.02.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вереповською О.В. за реєстровим номером №1227, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Проскан» (03134, м. Київ, вул. Кільцева дорога, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи / ) та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Преміум» (01014, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 1/36; ідентифікаційний код юридичної особи / ); знято заборону відчуження нерухомого майна Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» (03134, м. Київ, вул. Кільцева дорога, буд. 22; ідентифікаційний код юридичної особи / ) накладену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вереповською О.В. за номером №1228, в зв'язку з укладанням Іпотечного договору № 6/КЛ/15/І, посвідченого 20.02.2015 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вереповською О.В. за реєстровим номером №1227, та вилучити вказаний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 28.08.2017, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 06.03.2018, рішення господарського суду міста Києва від 06.06.2017 року у справі №910/6968/17 скасовано; прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено повністю.

Посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 07.10.2015 (справа № 6-222цс15) суд вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Предметом спору у даній справі є те, що іпотекодержатель не скористався передбаченим частиною першою статті 49 Закону України «Про іпотеку» правом і не придбав предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами других прилюдних торгів. Внаслідок цього Іпотекодавець звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просив суд припинити іпотеку нерухомого майна, вилучити з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, а з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна - запис про заборону відчуження, на підставі ч. З ст. 49 Закону України «Про іпотеку», якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.

Спірні правовідносини у справі № 910/1613/17 не мають спільного предмет позову зі справою № 6-222цс15 та відсутня будь-яка аналогія, адже Іпотекодержатель ПАТ «КБ «Преміум» скористався своїм правом та в позасудовому порядку звернув стягнення на Предмет іпотеки за Іпотечним договором № 6/КЛ/15/І, посвідчений 20.02.2015 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О.В. за реєстровим № 1227, яким забезпечувалися вимоги за Кредитним договором № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювали мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015.

Жодного штучного збільшення заборгованості за Кредитним договором № 26/КЛ/1 на відкриття відновлювальної мультивалютної кредитної лінії від 04.07.2013 не має, адже звернення стягнення на Предмет іпотеки відбувалося за іншим Іпотечним договором та в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № 6/КЛ/15 про надання кредиту у формі відновлювальної мультивалютної відкличної лінії від 05.02.2015 укладеним з позичальником ТОВ «А-Поінт».

Питання, які позивач ТОВ «Проскан» викладає у своїй зустрічній позовній заяві, що стосуються нерухомого майна, яке перебувало у його власності та на яке відповідно до Закону України «Про іпотеку» було звернуто стягнення, а також оформлення на баланс ПАТ «КБ «Преміум» та подальше розпорядження даним майном, не стосується даного спору та не є предметом розгляду справи № 910/1613/17.

Одночасно, суд зазначає, що відповідно до постанови Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення від 10.02.2016 № 134 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 року по справі № 826/2607/16 визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОЕО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» та рішення виконавчої дирекції Фонду № 134 від 10.02.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку»; зобов'язано Національний банк України повернути ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» Банківську ліцензію № 36 від 03.11.2011 року та Генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій № 236-3 від 23.03.2015 року; зобов'язано Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повернути Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Преміум» Свідоцтво учасника Фонду №189 від 22.11.2012 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016 року залишено без змін ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 року у справі №826/2607/16 про визнання протиправними та скасування постанови Правління Національного банку України № 68/БТ від 10.02.2016 року «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРЕМІУМ» та рішення виконавчої дирекції Фонду № 134 від 10.02.2016 року «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ» та делегування повноважень ліквідатора банку».

На підставі вищевказаних судових рішень, 29.11.2016 року скасовано запис №4029015 від 11.02.2016 року про знаходження Публічного акціонерного банку «Комерційний банк «Преміум» у стані припинення та скасовано запис №5029015 від 11.02.2016 року про зміну керівника Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

01.08.2017 року Верховним судом України прийнято постанову № 21- 405а16, якою скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.03.2016 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15.06.2016 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 14.11.2016 року по справі № 826/2607/16 та справу направлено на розгляд до першої інстанції.

Виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 4678 від 09 жовтня 2017 року про зміну уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «ПРЕМІУМ». Відповідно до зазначеного рішення повноваження ліквідатора ПАТ«КБ «ПРЕМІУМ» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 52і, 53, у тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Луньо Іллі Вікторовичу з 10 жовтня 2017 року.

З вищевикладеного випливає, що Луньо Ілля Вікторович отримав повноваження ліквідатора ПАТ «КБ ПРЕМІУМ» з 10 жовтня 2017 р.

Пунктом 1 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів)) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Керівники банку звільняються з роботи у зв'язку з ліквідацією банку.

Відповідно до частини 5 статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи.

Згідно частини 6 статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд, а в разі делегування відповідних повноважень уповноважена особа Фонду, вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Відповідно до частини першої статті 92 Цивільного кодексу України юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.?

При цьому, ліквідація акціонерного товариства вважається завершеною, а товариство таким, що припинилося, з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису і проведення державної реєстрації припинення товариства в результаті його ліквідації (частина п'ята статті 88 Закону України «Про акціонерні товариства»).

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає поданий ТОВ «Проскан» зустрічний необґрунтованим, у зв'язку з чим відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за первісним позовом покладаються на відповідача пропорційно задоволеній частині позовних вимог, а за зустрічним позовом - в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» задовольнити частково.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Проскан» (03134, місто Київ, вулиця Кільцева дорога, будинок 22; ) на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» (01014, місто Київ, вулиця Бастіонна, будинок 1/36; ) 2 073 000 (два мільйони сімдесят три тисячі) доларів США 00 центів основного боргу за кредитом, 865 895 (вісімсот шістдесят п'ять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) доларів США 57 центів процентів за кредитом, 159 314 (сто п'ятдесят дев'ять тисяч триста чотирнадцять) грн. 77 коп. витрат по сплаті судового збору.

3. В іншій частині позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Преміум» відмовити.

4. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

5. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

6. Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

7. Відповідно до ч. 1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

8. Відповідно до ч. 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 11.05.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова