ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р.Справа № 922/880/18

Господарський суд Харківської області у складі:

судді Прохорова С.А.

при секретарі судового засідання Яковенко Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "Фармаком", 61050, м. Харків, вул. Юр"ївська, 17, код 30590731
до Товариство з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм", 62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, к. 8-7, код 38117562
про стягнення коштів
за участю представників:

позивача ОСОБА_2 за довіреністю від 03.04.2018

відповідача не зявився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю ВТФ "Фармаком" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" 32 023,63 грн. заборгованості за отриманий товар згідно договору поставки №01/03/12-Я-8 від 01.03.2012.

Ухвалою суду 10.04.2018 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи на 03.05.2018.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Згідно із ст.129 Конституції України однією з засад судочинства є змагальність.

За змістом ст. 13 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, яка набула чинності 15.12.2017р.) встановлений такий принцип господарського судочинства як змагальність сторін, згідно з яким судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів.

За приписом ст. 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Тобто, змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності своєї правової позиції. Викладене вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав.

Відповідач правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, причину неявки не повідомив, витребуваних судом документів не надав. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та поштове повідомлення про отримання ухвал суду.

В силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі Смірнова проти України).

Відповідно до ч.9 ст.165 ГПК України, ч.2 ст.178 ГПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Згідно із ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи положення ст.ст. 13, 74 ГПК України якими в господарському судочинстві реалізовано конституційний принцип змагальності судового процесу, суд вважає, що господарським судом, в межах наданих йому повноважень, створені належні умови для надання сторонами доказів та заперечень та здійснені всі необхідні дії для забезпечення сторонами реалізації своїх процесуальних прав, а тому вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній матеріалами і документами без явки в судове засідання відповідача.

Відповідно до ст. 219 Господарського процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих сторонами та витребуваних судом.

У судовому засіданні 03.05.2018 відповідно до ст. 240 Господарського процесуального кодексу України судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно та повно дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд

ВСТАНОВИВ:

01.03.2012 між ТОВ ВТФ «ФАРМАКОМ» та ТОВ «Родій Фарм» було укладено договір поставки №01/03/12-Я-8 (далі - Договір), протокол розбіжностей до Договору від 01.03.2012 відповідно п.1.1 якого Постачальник зобовязується поставляти та передавати у власність покупця визначений цим Договором товар, а покупець зобовязується приймати цей товар та своєчасно здійснювати його оплату.

Згідно п. п. 10.1., 10.2. Договору цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та його скріплення печатками Сторін та діє на протязі одного року. Договір автоматично пролонгується на той самий термін, якщо жодна за Сторін за 30 днів до закінчення дії договору письмово не заявить про бажання розірвати його.

Враховуючи відсутність з боку сторін заяв та пропозицій про припинення чи зміну умов вищезазначеного договору у передбачені ним строки, відповідний правочин був пролонгований на 2013 рік.

01.12.2014 сторонами було укладено додаткову угоду до договору №01/03/12-Я-8 від 01.03.2012, відповідно до п. 1 якої сторони домовилися пролонгувати дію Договору №01/03/12-Я-8 від 01.03.2012. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну умов цього Договору за один місяць до закінчення строку дії Договору, він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які передбачені Договором.

З наданих суду доказів вбачається, що позивачем на виконання умов Договору, за видатковими накладними скріпленими підписами та відбитками печаток сторін за відповідний період, а саме №№ РН-0001121 від 11 січня 2017 року, РН-0001468 від 13 січня 2017 року, РН-0001122 від 17 січня 2017 року, РН-0001124 від 17 січня 2017 року, РН-0001125 від 17 січня 2017 року, РН-0001127 від 17 січня 2017 року, РН-0001251 від 17 січня 2017 року РН-0001252 від 17 січня 2017 року, РН-0002481 від 19 січня 2017 року, РН-0002482 від 23 січня 2017 року, РН-0002483 від 23 січня 2017 року, РН-0005972 від 15 лютого 2017 року, РН-0005978 від 15 лютого 2017 року, РН-0005979 від 15 лютого 2017 року, РН-0005980 від 15 лютого 2017 року, РН-0005981 від 15 лютого 2017 року, РН-0005982 від 15 лютого 2017 року, РН-0006294 від 17 лютого 2017 року, РН-0006295 від 17 лютого 2017 року, РН-0006297 від 17 лютого 2017 року, РН-0006300 від 17 лютого 2017 року, РН-0007760 від 01 березня 2017 року, РН-0007762 від 01 березня 2017 року, РН-0007763 від 01 березня 2017 року, РН-0007765 від 01 березня 2017 року, РН-0007832 від 02 березня 2017 року; РН-0007833 від 03 березня 2017.

Всього згідно вказаних накладних на адресу Відповідача було поставлено товар на суму 32042,16 грн.

Пунктом 5.1. Договору передбачено, що оплата за кожну поставлену партію товару здійснюється шляхом готівкового або безготівкового розрахунку по мірі реалізації поставленого товару кожні 14 календарних днів з моменту поставки товару на склад Покупця.

Згідно п. 5.3. Договору оплата здійснюється Покупцем на підставі цього договору та накладної, за якою передавався товар, або на підставі рахунку при здійсненні платежу Покупець обовязково повинен вказувати у платіжному дорученні номер та дату цього договору, номер та дату видатково-прибуткової накладної (товарно-транспортної накладної), або номер та дату рахунку.

Як зазначено в п.5.4. Договору Покупець надає Постачальнику звіт про реалізований товар кожні 15 днів. В свою чергу зазначена умова Договору Відповідачем не виконувалась.

Згідно пункту 5.5. Договору (доданий на підставі протоколу розбіжностей від 01.03. 2012), в разі ненадання письмового звіту в строки, що передбачені п. 4.2 Договору, ТОВ «Родій Фарм» зобов'язаний сплатити ТОВ ВТФ «ФАРМАКОМ» вартість поставленого, але неоплаченого Товару, до кінця місяця, в якому не був наданий письмовий звіт.

Позивач зазначає, що внаслідок ненадання звітів та припинення оплати - новий товар для реалізації ТОВ «Родій Фарм» не направлявся.

Позивачем на адресу Відповідача було направлено претензію від 20.12.2017 з вимогою про оплату виниклої заборгованості до 31 грудня 2017 року.

Зазначена обставина підтверджується копією претензії та відомостями про поштове направлення та вручення їх Відповідачу, яка додана позивачем до позовної заяви.

Позивачем на адресу Відповідача повторно було направлено претензію від 02.03.2018 з вимогою про оплату виниклої заборгованості та акт звірки взаєморозрахунків за період з 01.02.2018 по 28.02.2018 за підписами директора та головного бухгалтера товариства, що підтверджується доказами поштового відправлення з описом вкладення. Проте, Відповідач ухиляється від отримання особисто зазначених претензій та акту звірки взаєморозрахунків, про що свідчить поштова кореспонденція, яка повертається до позивача з відмітками поштового відділення «за спливом терміну зберігання».

Таким чином, матеріалами справи підтверджується заборгованість Відповідача перед Позивачем за поставлений товар в розмірі 32042,16 грн. з яких позивач просить суд стягнути 32 023,63 грн.

При цьому, суд зазначає, що акти звірки від 01.12.2017 та від 24.01.2018, надані Позивачем до позовної заяви суд не приймає в якості доказів, оскільки останні не підписані з боку Відповідача, а також позивачем не надано суду самих накладних на повернення товару посилання на які йдеться в цих актах.

Відповідно до ч. 1 ст. 173, ч. 1 ст. 265, ч. 2 п. 1 ст. 193 ГК України, господарським визнається зобовязання, що виникає між субєктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобовязана сторона, у тому числі боржник) зобовязаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобовязаної сторони виконання її обовязку.

За договором поставки одна сторона - постачальник зобовязується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобовязується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1,2 ст. 712 та ч. 1 ст. 692, 530 ЦК України встановлено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобовязується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не повязаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Покупець зобовязаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на положення ст.ст. 11, 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, яке виникає на підставі договору, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобовязання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобовязань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З урахуванням правової позиції, висловленої ЄСПЧ при розгляді справи "Серявін проти України", а саме те, що згідно з усталеною практикою Суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 р.). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов'язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" від 01.07.2003 р.). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.

Зважаючи на встановлені факти та вимоги вищезазначених норм, а також враховуючи, що Відповідач в установленому порядку обставини, які повідомлені позивачем не спростував, відзив на позов не надав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, підтверджуються наявними у матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судовий збір, відповідно приписів ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається судом на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73-74, 76-79, 86, 126, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, к. 8-7, код 38117562) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" (61050, м. Харків, вул. Юр'ївська, 17, код 30590731) 32 023,63 грн. заборгованості.

Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, к. 8-7, код 38117562) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" (61050, м. Харків, вул. Юр'ївська, 17, код 30590731) 1 762,00 грн. судового збору.

Видати накази після набрання судовим рішенням законної сили.

Згідно із ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Харківського апеляційного господарського суду через господарський суд Харківської області (п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України).

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю Виробничо-торгівельна фірма "Фармаком" (61050, м. Харків, вул. Юр'ївська, 17, код 30590731).

Відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Родій Фарм" (62472, Харківська область, м. Мерефа, вул. Дніпропетровська, 223, к. 8-7, код 38117562).

Повне рішення складено 07.05.2018 р.

Суддя ОСОБА_1