ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

"02" травня 2018 р.м. Одеса Справа № 916/1273/14

Господарський суд Одеської області у складі головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Літвінов С.В., суддя Степанова Л.В. при секретарі судового засідання Липа Т.О. розглянувши матеріали скарги Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" (вул. Хіміків, 27, м. Южне, Одеська область, 65481) (№ 2-2035/18 від 19.04.2018 р.) на дії Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області, по справі № 916/1273/14:

За позовом: Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава";

До відповідачів: 1.Фізичної особи-підприємця Федоренко Дмитра Олеговича

2. Фізичної особи-підприємця Федоренко Наталії Петрівни

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 1. Южненська міська рада Одеської області;

2. Обслуговуючий кооператив "Южненський міський ринок"

про усунення перешкод у користуванні майном та земельною ділянкою

за участю представників сторін

від позивача (скаржника): ОСОБА_3 - директор, Батуріна Г.О. - довіреність

від відповідача 1: не з`явився

від відповідача 2: не з`явився

від третьої особи 1): не з`явився

від третьої особи 2): не з`явився

від суб'єкта оскарження: не з`явився

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Одеської області від 25.03.2015 р. у справі №916/1273/14 (головуючий суддя Погребна К.Ф., судді - Шаратов Ю.А., Літвінов С.В.) позовні вимоги Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 21.05.2015р. рішення Господарського суду Одеської області від 25.03.2015р. залишено без змін.

03.06.2015р.на виконання вищезазначеного рішення господарським судом Одеської області видано відповідний наказ.

19 квітня 2018р. до господарського суду Одеської області надійшла скарга Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" на дії Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області, в якій скаржник просить суд скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження №47886397 від 26.03.2018р., винесену начальником відділу Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області.

Розпорядженням керівника апарату №166 від 23.04.2018р. "Щодо автоматичної заміни складу колегії суддів", відповідно до п.п.2.3.25 Положення про автоматизовану систему документообігу в господарському суді Одеської області, пункту 9.7 Засад використання автоматизованої системи документообігу в Господарському суді Одеської області, в редакції від 21.12.2017р. (протокол №17-13/2017), приймаючи до уваги закінчення терміну повноважень судді Шаратова Ю.А. з 13.02.2017р., призначено повторний автоматичний розподіл скарги у справі № 916/1273/14 та згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, скаргу у справі № 916/1273/14 передано на розгляд колегії суддів головуючий суддя Погребна К.Ф., суддя Літвінов С.В., суддя Степанова Л.В., які своєю ухвалою від 24.04.2018р. прийняли відповідну скаргу до свого провадженні із призначеним до розгляду в судовому засіданні.

Так, обґрунтовуючи свою скаргу, скаржник зазначає, Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" посилається на безпідставність винесення Постанови від 26.03.2018 року про закінчення виконавчого провадження №47886397, яка винесена начальником відділу Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області.

Дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами при розгляді скарги та заслухавши пояснення представників позивача, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 339 ГПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Статтею 341 ГПУ України передбачено, що скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Згідно ч. 1 ст. 342 ГПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Згідно ч. 2 вказаної вище статті неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Згідно частини 1 ст.327 ГПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Згідно ст.1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На виконання вказаного рішення господарським судом Одеської області було видано наказ від 03.06.2015р. щодо зобов'язання Фізичну особу-підприємця Федоренко Наталію Петрівну усунути перешкоди у користуванні належною Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" земельною ділянкою, що розташована за адресою: вул. Хіміків, 27 в м. Южне Одеської області, шляхом демонтажу лотку № 2 за її власний рахунок.

Постановою заступника начальника Відділу ДВС від 30.06.2016р. виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Одеської області №916/1273/14 від 03.06.2015р. було закінчено на підставі п.11 ч.1 ст.49 Закону України „Про виконавче провадження", а зазначений вище наказ - повернуто до господарського суду Одеської області.

09.03.2017 року Постановою Одеського апеляційного Господарського суду було скасовано Постанову ВДВС від 30.06.2016 року про закінчення виконавчого провадження.

Копії відповідних Постанов з відбитками печатки Одеського апеляційного господарського суду Відділ ДВС отримав безпосередньо від суду, про що міститься відмітка в судовій справі.

Постановою від 09.08.2017р. Южненський міський відділ ДВС відновив виконавче провадження, а постановою від 26.09.2017р. виконавче провадження було знов закінчено на підставі п.13 ч. 1 ст. 30,ст. 40 ЗУ „Про виконавче провадження", у зв`язку з неповерненням Южненському міському відділу ДВС оригіналу наказу Господарського суду Одеської області по цій справі після поновлення виконавчого провадження.

Ухвалами Господарського суду Одеської області від 11.12.2017р. скасована постанова ВДВС від 26.09.2017р. про закінчення виконавчого провадження.

Копії відповідної Постанови з відбитками печатки Господарського суду Одеської області Відділ ДВС отримав безпосередньо від суду, про що міститься відмітка в судовій справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

В матеріалах справи наявні поштові повідомлення про отримання Відділом ухвалу суду від 27.12.2017р.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ „Про виконавче провадження" у разі відновлення виконавчого провадження стягувач, суд або орган (посадова особа), яким повернуто виконавчий документ, зобов'язані у місячний строк з дня надходження постанови про відновлення виконавчого провадження пред'явити його до виконання.

В подальшому як вбачається з матеріалів справи суб'єкт оскарження, свою постановою від 14.02.2018р. відновив виконавче провадження, проте постановою від 26.03.2018р. виконавче провадження було знов закінчено на підставі п.13 ч. 1 ст. 30,ст. 40 ЗУ „Про виконавче провадження", у зв`язку з неповерненням Южненському міському відділу ДВС оригіналу наказу Господарського суду Одеської області по цій справі після поновлення виконавчого провадження.

Матеріалами справи підтверджується, що дійсно у вищевказаний місячний строк наказ Господарського суду Одеської області від 03.06.2015р. не був пред`явлений до виконання Южненському міському відділу ДВС, оскільки знаходився в матеріалах справи, а стягувачу не було відомо про відновлення виконавчого провадження і про необхідність повторного направлення наказу до виконавчої служби. Цей наказ, також, не був направлений державному виконавцю і за ініціативою суду. Запитів до суду від органів ДВС щодо направлення на їх адресу оригіналів наказу до суду не надходило.

В даному випадку мало місце тривале невиконання рішення суду, яка набрало законної сили ще 03.06.2015 році.

В такому випадку суд вважає за необхідне звернутись до практики Європейського суду з прав люди.

Ратифікувавши Конвенцію про захист прав і основних свобод людини, Україна визнала її частиною національного законодавства.

Статтею 6 § 1 Конвенції передбачається, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Як відзначив Європейський суд з прав людини, з огляду на "визначне місце", яке посідає право на справедливий судовий розгляд у демократичних суспільствах, його обмежене тлумачення не відповідатиме об'єктові та цілям статті 6. Щодо сфери дії статті, то вона не обмежується лише судовими слуханнями, адже відповідно до Конвенції, весь процес взагалі повинен відповідати критеріям справедливості.

Стаття 6 розповсюджує свою дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов'язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід'ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції. ("Іммобільяре Саффі" проти Італії" , 22774/93, 28.07.1999, § 63; рішення Горнсбі проти Греції від 19.03.1997, § 40.)

Так, Відповідно до положень Європейської Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція), право доступу до суду, що гарантується статтею 6 §1, передбачає не лише право звернутись до суду за захистом своїх прав, а й право захистити своє право, в першу чергу, виконанням рішення, яке ухвалено на користь особи. Так як у разі невиконання рішення концепція «захисту прав судом» не працює. Суд зазначив, що право за судовий захист, яке гарантується статтею 6 §1 може стати недіючим, якщо національне законодавство держави-учасниці Конвенції дозволяє, щоб остаточне обов'язкове судове рішення залишалось не виконуваним на шкоду однієї із сторін. Доступ до суду також охоплює можливість виконання судового рішення без необґрунтованих затримок.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу - у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, - і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов'язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Що стосується обов'язковості судових рішень, то варто нагадати, що ЄСПЛ було постановлене «пілотне» рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15 жовтня 2009 року, заява № 40450/04. Суд зазначає, що ця справа стосується існуючої проблеми, яка постійно нагадує про себе, породжуючи порушення Конвенції, які найчастіше виявляє Суд у справах проти України; більше ніж половина рішень, винесених Судом у справах проти України, стосуються питання тривалого невиконання остаточних судових рішень, відповідальність за які несуть органи влади України. Суд зауважує, що одне з перших таких рішень, яке було винесено в 2004 році, ґрунтувалося на фактах, подібних до фактів у цій справі (див. рішення у справі Войтенка).

Справа, яка розглядається, свідчить про те, що питання тривалого невиконання остаточних рішень та відсутності ефективних засобів юридичного захисту в правовій системі України залишаються невирішеними попри той факт, що існують відповідні рішення Суду з чіткими закликами до Уряду вжити необхідних заходів для вирішення таких питань. […].

Також слід зазначити, що у справі „Рисовський проти України" Європейський суд з прав людини зазначив, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а судовий захист неможливо повноцінно здійснити без обов'язковості виконання судових рішень.

Відповідно ст. 18 Закону України „Про виконавче провадження" Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч. 1 ст. 41 Закону України „Про виконавче провадження" у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що пріоритетом в даному випадку має бути обов`язок здійснення виконання судового рішення і не направлення у місячний термін після поновлення виконавчого провадження до виконавчої служби наказу Господарського суду Одеської області за відсутності вини у цьому стягувача (ВКПФ „Вячеслава") - не є підставою для ухилення боржника від виконання наказу та припинення виконання судового рішення, оскільки це призводить до знецінення та бездіяльності концепції «захисту прав судом», складовою частиною якої є саме виконання рішення суду.

За таких обставин суд вважає можливим задоволення скаргу ВКПФ „Вячеслава".

При цьому, враховуючи що скаржнику про закриття виконавчого провадження стало відомо 29.03.2013р. після отримання відповідної постанови, в той же час про існування постави про відновлення виконавчого провадження скаржник дізнався після неодноразових звернень до суб'єкту оскарження, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 11.04.2018р., суд вважає за можливе з урахування положень ст. 341 ГПК України, поновити Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" строк на звернення до суду зі скаргою.

Керуючись ст. ст. 339, 341, 342, 343, 234, 235, 255 ГПК України , суд

У Х В А Л И В:

1. Поновити Виробничо-комерційній приватній фірмі "Вячеслава" строк на звернення зі скаргою.

2. Скаргу Виробничо-комерційної приватної фірми "Вячеслава" (№ 2-2035/18 від 19.04.2018 р.) - задовольнити

3. Постанову від 26.03.2018 року про закінчення виконавчого провадження №47886397, яка винесена начальником відділу Южненського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області - скасувати.

Повний текст ухвали складено 07.05.2018р.

Ухвала набирає законної сили в порядку ст.235 ГПК України та може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня її проголошення (підписання).

Головуючий К.Ф. Погребна

Суддя С.В. Літвінов

Суддя Л.В. Степанова