УХВАЛА

04 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/8637/17

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду Кушніра І.В.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 (повний текст складено 20.03.2018)

за позовом Дніпровської міської ради

до Приватної фірми "ВАДИМ",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: Департамент економіки, фінансів та міського бюджету Дніпропетровської міської ради,

про визнання укладеним договору про пайову участь на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра,

ВСТАНОВИВ:

13.04.2018 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Дніпровською міською радою подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 у справі № 904/8637/17 до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.04.2018 року у справі №904/8637/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Перевіривши матеріали касаційної скарги Дніпровської міської ради встановлено, що вона не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ).

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з підпунктами 1, 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції закону, чинній на момент подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру розмір ставки судового збору складав 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви немайнового характеру розмір ставки судового збору складав 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 1 січня 2017 року установлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 1 600, 00 грн.

Відповідно до підпункту 5 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (в редакції від 15.12.2017) ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у даній справі є визнання укладеним договору про пайову участь на розвиток інженерно - транспортної та соціальної інфраструктури міста Дніпра, тобто вимога немайнового характеру.

Отже, виходячи з приписів Закону України "Про судовий збір" (в редакції, чинній на дату подачі касаційної скарги), судовий збір за подання касаційної скарги мав бути сплачений в сумі 3 200, 00 грн (1 600 x 200%), яка має бути перерахована за такими реквізитами: отримувач коштів: УК у Печерському районі, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, МФО: 820019, рахунок отримувача: 0007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 (лист Державної казначейської служби України від 01.12.2017 №16-08/1082-20145 "Про надання реквізитів рахунку").

Разом з тим, додане до касаційної скарги платіжне доручення № 447 від 11.04.2018 на суму 1 762,00 грн не може вважатися належним доказом сплати судового збору у встановленому законодавством розмірі.

Враховуючи викладене, касаційна скарга подана без додержання відповідних вимог процесуального законодавства, а тому підлягає залишенню без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) .

Відповідно до статті 288 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга на судове рішення подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Оскаржувана постанова Дніпропетровського апеляційного господарського суду прийнята 13.03.2018, повний текст постанови підписано 20.03.2018. Таким чином, останнім днем строку подання касаційної скарги на зазначену постанову було 10.04.2018.

Дніпровською міською радою касаційну скаргу на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 подано 13.04.2018, про що свідчить накладна № 208462 кур'єрської служби, тобто скаржником пропущено строк, встановлений ст. 288 ГПК України для подання касаційної скарги.

До касаційної скарги додано клопотання про поновлення строку на її подання, яке обґрунтовано тим, що лише 27.03.2018 скаржником отримано копію постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018, що на думку скаржника, є поважними причинами пропуску строку.

В обґрунтування клопотання про поновлення строку, скаржник долучив копію оскаржуваної постанови з вхідним реєстраційним штампом про отримання саме 27.03.2018 радою постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018.

Дослідивши доводи скаржника, суддя-доповідач, дійшов висновку, що клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження є необґрунтованим, з наступних підстав.

Частиною 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до частини 3 статті 288 Господарського процесуального кодексу України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині четвертій статті 293 цього Кодексу.

Згідно цієї норми суд касаційної інстанції, у кожному конкретному випадку повинен, з урахуванням конкретних обставин пропуску строку, оцінки доводів щодо причин їх пропуску, зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Відповідно до наведеної норми суд касаційної інстанції має оцінити доводи заявника, інші можливі обставини, та зробити мотивований висновок щодо поважності чи неповажності причин пропуску такого строку.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Отже можливість поновлення пропущеного строку судом касаційної інстанції не є необмеженою, а вирішення цього питання пов'язується із наявністю поважних причин пропуску строку.

Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Таким чином вказане рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов'язком не тільки для держави, а й в осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи, що доводи, які зазначені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження про те, що заявник отримав 27.03.2018 копію оскаржуваної постанови не підтверджені належними доказами, а саме, інформацією Укрпошти, конвертом з відбитком календарного штемпелю, тому є неповажними.

Частиною 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній з 15.12.2017) визначено, що касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 288 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

З огляду на викладене, оскільки касаційну скаргу подано після закінчення строку встановленого для її подання та скаржником наведені підстави у заяві про поновлення строку визнані неповажними, то така касаційна скарга підлягає залишенню без руху на підставі частини 3 статті 292 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ), Верховний Суд -

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Дніпровської міської ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 21.11.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 13.03.2018 залишити без руху та надати скаржнику строк для усунення недоліків до 21.05.2018.

2. Роз'яснити Дніпровській міській раді, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційну скаргу буде повернуто.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Кушнір