ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/3272/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Берднік І.С. - головуючого, Мачульського Г.М., Міщенка І.С.,

за участю секретаря судового засідання - Корнієнко О.В.,

за участю представників:

Публічного акціонерного товариства "Національна

акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Лисенка В.О.,

Комунального підприємства "Тепломережа" - не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.07.2017 (у складі колегії суддів: Марченко О.А. (головуючий), Зубченко І.В., Татенко В.М.)

та рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 (суддя Шилова О.М.)

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Комунального підприємства "Тепломережа"

про стягнення 7 309 335,61 грн основного боргу, 2 103 286,35 грн пені, 2 776 547,08 грн інфляційних втрат, 355 806,90 грн - 3 % річних,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Донецької області з позовом до Комунального підприємства "Тепломережа" (далі - КП "Тепломережа") про стягнення 7 309 335,61 грн основного боргу, 2 103 286,35 грн пені, 2 776 547,08 грн інфляційних втрат, 355 806,90 грн - 3% річних.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачем неналежним чином виконано зобов'язання з оплати поставленого позивачем у січні 2015 року природного газу за договором купівлі-продажу природного газу №1311/15-ТЕ-7 від 25.12.2014.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача 7 309 335,61 грн - основного боргу, 2 776 547,08 грн інфляційних втрат, 3% річних в сумі 355 806,90 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог мотивовано тим, що відповідач не виконав зобов'язання з повної та своєчасної оплати отриманого у січні 2015 року природного газу у встановлений договором купівлі-продажу природного газу №1311/15-ТЕ-7 від 25.12.2014 термін. Відмовляючи у стягненні пені, місцевий суд виходив з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

Постановою Донецького апеляційного господарського суду від 18.07.2017 рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції погодився з мотивами, викладеними в рішенні місцевого господарського суду.

Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій частково, 01.11.2017 ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулось з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.07.2017 та рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення 2 103 286,35 грн пені, та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, а в іншій частині - рішення та постанову судів попередніх інстанцій залишити без змін.

В обґрунтування вимог касаційної скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" посилається на те, що судами попередніх інстанцій невірно застосовано положення Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси", оскільки позивач не є енергопостачальником, а тому вказаний закон не поширює свою дію на спірні правовідносини.

Учасники провадження у справі були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду касаційної скарги, однак КП "Тепломережа" не скористалось передбаченим законом правом на участь у розгляді справи судом касаційною інстанцією. Оскільки неявка учасників провадження не визнавалась судом обов'язковою, а участь в засіданні суду є правом, а не обов'язком, Верховний Суд в складі колегії суддів дійшов висновку про можливість розгляду касаційної скарги по суті за відсутності представника КП "Тепломережа".

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25.12.2014 між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та КП "Тепломережа" (покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу № 1311/15-ТЕ-7 (далі - договір), згідно з яким продавець зобов'язався передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов'язався прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору (п. 1.1 договору).

Відповідно до п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням.

Згідно з п. 2.1 договору продавець зобов'язався передати у власність покупцю з 01.01.2015 по 31.12.2015 газ обсягом до 40 577,4 тис. куб. м., у тому числі у січні - 8 329,6 тис.куб.м.

Пунктом 5.2 договору передбачено, що ціна за 1000 куб.м природного газу становить 1 309,20 грн (з ПДВ).

У п. 6.1 договору сторони домовилися, що оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до п. 7.2 договору у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору, він зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

На виконання умов договору позивач передав у січні 2015, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 7 309 335,61 грн, що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 31.01.2015.

Судами встановлено, що доказів оплати поставленого позивачем газу відповідачем не надано.

Судові рішення в частині стягнення з відповідача суми основного боргу, інфляційних втрат та 3% річних не оскаржуються.

З урахуванням приписів ст. 300 ГПК України в редакції, чинній з 15.12.2017, суд касаційної інстанції переглядає у касаційному порядку судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги.

Так, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" оспорює правомірність висновків судів попередніх інстанцій щодо відмови у задоволенні пені, нарахованої за період з 15.02.2015 по 14.08.2016 на заборгованість за постановлений позивачем у січні 2015 року природний газ за договором.

Частиною 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" до завершення антитерористичної операції встановлено мораторій на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/ виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.

У п. 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" від 25.07.2012 № 705 установлено, що гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.

У п. 5 Статуту ПАТ "НАК "Нафтогаз України", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747, встановлено, що метою діяльності компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.

За змістом п. 6 Статуту предметом діяльності ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.

Законом України "Про енергозбереження" встановлено, що "енергозбереження" - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.

Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, в силу приписів чинного законодавства, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією.

Судами встановлено, що основним видом діяльності відповідача є, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги.

Залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо) (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги").

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку про те, що КП "Тепломережа" є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг.

Судами встановлено, що місцезнаходженням КП "Тепломережа" є місто Донецьк, яке входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 № 1275-р.

Таким чином, встановивши, що позивач є енергопостачальною організаціє, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період антитерористична операція, суди попередніх інстанцій дійшли правомірного висновку щодо поширення на спірні правовідносини щодо стягнення пені мораторію, встановленого ч. 2 ст. 2 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси".

При цьому, суди правомірно виходили з того, що наведені положення Закону поширюються на правовідносини між енергопостачальними компаніями і виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг і не мають обмежень щодо виду енергетичних ресурсів.

Враховуючи зазначене, суди попередніх інстанцій, встановивши усі фактичні обставини справи та надавши оцінку наявним в матеріалах справи доказам, дійшли правомірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

Відповідно до ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, перевіривши рішення та постанову судів попередніх інстанцій в межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для скасування законних рішення місцевого та постанови апеляційного господарських судів.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 18.07.2017 та рішення Господарського суду Донецької області від 15.12.2016 у справі №905/3272/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І.С. Берднік

Судді Г.М. Мачульський

І.С. Міщенко