РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

27.04.2018Справа № 910/23070/17
За позовом Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат»

до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Національного банку України

про стягнення 8 146 840,00 грн.

Суддя Демидов В.О.

Секретар судового засідання Мельник К.П.

Представники сторін:

від позивача: Колосовський Ю.О. (дов. від 14.03.2017);

від відповідача: не прибув;

від третьої особи: Ходюк О.Я. (дов. №18-0014/16226 від 22.03.2018);

встановив:

Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості за Кредитним договором №19 від 24.10.2008 р. у розмірі 8146840,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Приватне акціонерне товариство «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» на підставі Договору застави №32 від 24.03.2015 виконав зобов'язання Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» за Кредитним договором №19 від 24.10.2008 в межах забезпеченої заставою частини в розмірі 8146840,00 грн., внаслідок чого до Приватного акціонерного товариства «Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат» перейшли всі права кредитора за Кредитним договором №19 від 24.10.2008 в частині виконаного зобов'язання.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.12.2017 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/23070/17 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 25.01.2018.

25.01.2018 відповідачем суду надано письмовий відзив на позовну заяву, яким відповідач проти вимог позову заперечив та просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

За доводами відповідача позивачем не було здійснено у повному обсязі погашення заборгованості за Кредитним договором №19 від 24.10.2008, а відтак вимога Національного банку України фактично виконана не була. Відповідач зазначає, що 21.08.2017 було підписано Вимогу щодо усунення порушень за вказаним Кредитним договором, якою від позивача вимагалося сплатити заборгованість у розмірі грн. 22 коп. у тридцятиденний строк. На виконання вимоги НБУ позивачем платіжним дорученням від 24.10.2017 № 383 перераховано лише 8146840 грн. 00 коп. і позивач не набув статусу кредитора за Кредитним договором, оскільки не здійснив погашення заборгованості у повному обсязі.

Таким чином, відповідач вважає позов безпідставним.

Ухвалами господарського суду міста Києва від 25.01.2018 до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача залучено Національний банк України та відкладено підготовче судове засідання на 22.02.2018.

07.02.2018 Національним банком України суду надано письмовий відзив на позовну заяву, яким НБУ проти вимог позову заперечив та просив у їх задоволенні відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що позивачем було здійснено часткове погашення боргу, тобто поручителем не було здійснено повного виконання забезпеченого кредитного зобов'язання і заміни кредитора у зобов'язанні за Кредитним договором не відбулося.

12.02.2018 позивачем надано письмову відповідь на відзив на позов. Вказано відповіддю позивач зазначив, що ПрАТ "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" за договором застави забезпечувало власним майно виконання зобов'язання ПАТ КБ "Приватбанк" виключно в межах вартості заставленого майна, тобто у межах суми 8146840 грн. 00 коп. Застава як вид забезпечення виконання зобов'язання обмежує відповідальність заставодавця вартістю предмета застави, а, отже, і виконання заставодавцем зобов'язання в межах вартості заставленого майна надає йому право вимагати від боржника виконання свого обов'язку в частині погашеної заборгованості на користь заставодавця.

Судове засідання, призначене на 22.02.2018 не відбулось у зв'язку із тимчасовою непрацездатністю судді Демидова В.О.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018 продовжено строк підготовчого провадження у справі №910/23070/17 на тридцять днів та призначено підготовче засідання на 15.03.2018.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 15.03.2018 на підставі ст.ст. 177, 183 Господарського процесуального кодексу України підготовче засідання відкладено на 27.03.2018.

В підготовче судове засідання 27.03.2018 з'явились представники сторін, надали усні пояснення по справі, а також щодо можливості закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.

У підготовчому засіданні 27.03.2018 судом вчинені дії, передбачені ст. 182 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 27.03.2018 підготовче провадження у справі №910/265/18 закрите та справу призначено до розгляду по суті на 27.04.2018.

26.04.2018 відповідачем суду надане письмове клопотання про долучення до матеріалів справи Висновку експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 17.04.2018 № 002/18 та Висновок експерта у галузі права від 05.04.2018 та врахування вказаних висновків при ухваленні судом рішення.

Відповідно до ч. ч. 4, 8, 9 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об'єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

До клопотання про долучення до справи доказів відповідачем не надано доказів надсилання вказаних у клопотанні доказів (експертних висновків) іншим учасникам судового процесу, внаслідок чого суд не бере до уваги вказані докази та відмовляє у задоволенні клопотання відповідача.

В судове засідання 27.04.2018 прибули представники позивача та третьої особи.

27.04.2018 відповідачем до відділу діловодства Господарського суду міста Києва надані додаткові письмові пояснення по суті спору, а також письмове клопотання про долучення до справи доказів розміру судових витрат, які ПАТ КБ "Приватанк" зазнав внаслідок розгляду даної справи, та про їх відшкодування.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надсилання за належною юридичною адресою відповідача ухвали господарського суду. Ухвала суду відповідачем отримана 10.04.2018, що підтверджено наявним у справі повідомленням № 992 про вручення поштового відправлення.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Частиною 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У випадку нез'явлення в засідання господарського суду представників обох сторін або однієї з них справа може бути розглянута без їх участі, якщо неявка таких представників не перешкоджає вирішенню спору.

З урахуванням фактичних обставин справи суд вважає за можливе розглянути справу у даному судовому засіданні на підставі наявних у справі доказів.

Розглянувши матеріали справи, надані докази, вислухавши присутніх у судових засіданнях представників учасників судового процесу, суд встановив такі фактичні обставини.

24.10.2008 між Національним банком України (кредитор) та відповідачем (позичальник) було укладено Кредитний договір №19 (далі за тестом - Кредитний договір), у забезпечення виконання зобов'язань за яким між Національним банком України (заставодержатель) та ПрАТ "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" (заставодавець) 24.03.2015 укладений Договір застави № 32 (далі за текстом - Договір застави).

За договором застави заставою забезпечується кожна та всі з вимог Національного банку України, що випливають з Кредитного договору:

- з повернення стабілізаційного кредиту в сумі грн. 00 коп. зі строком повернення кредиту до 23.12.2016 відповідно до п. 1.2 Кредитного договору та графіку погашення заборгованості відповідно до п. 2.4 Кредитного договору;

- зі сплати процентів за користування кредитом у розмірі 21,5 % за частиною, наданою до 21.02.2014, 29,5% за частиною, наданою після 21.02.2014 відповідно до п. 1.2 Кредитного договору;

- зі сплати усіх інших платежів, у тому числі неустойки в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором або Договором застави.

Пунктами 1.3, 1.4 Договору застави встановлено, що заставодавець надає в заставу рухоме майно у вигляді залізничного рухомого складу (тепловози), вартість якого визначена сторонами на підставі Звіту про оцінку на рівні 8146840 грн. 00 коп.

Пунктом 3.2 Договору застави передбачено, що звернення стягнення на предмет застави встановлюється за вибором заставодержателя в судовому або в позасудовому порядку будь-яким із способів:

- шляхом передачі предмету застави у власність заставодержателя в рахунок виконання зобов'язань за Кредитним договором;

- шляхом продаж заставодержателем предмету застави з укладенням договору купівлі-продажу з третьою особою - покупцем або на публічних торгах;

- шляхом вчинення виконавчого напису нотаріусом;

- іншим незабороненим законодавством способом.

07.09.2017 позивачем від Національного банку України отримано вимогу від 21.08.2017 № 41-0009/58320 щодо усунення порушень за Кредитним договором, в якій НБУ з посиланням на те, що станом на 01.08.2017 ПАТ КБ "Приватбанк" не виконало зобов'язання за Кредитним договором (прострочення за основним зобов'язанням у розмірі грн. 02 коп., відсотки на суму 56143005 грн. 20 коп.), вимагало від позивача сплати заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі грн. 22 коп.

Крім того, у зазначеній вимозі НБУ повідомив позивача про те, що у випадку невиконання останнім вимоги НБУ у тридцятиденний строк на передане у заставу майно буде звернене стягнення в примусовому порядку.

24.10.2017 позивачем на виконання умов Договору застави на користь Національного банку України перераховано грошові кошти у розмірі 8146840 грн. 00 коп. за реквізитами, зазначеними у вимозі НБУ від 21.08.2017 № 41-0009/58320.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема, платіжним дорученням від 24.10.2017 № 383 на суму 8146840 грн. 00 коп., та учасниками судового процесу не спростовуються.

13.11.2017 позивач надіслав на адресу відповідача лист № 2057 із повідомленням про сплату позивачем на користь Національного банку України 8146840 грн. 00 коп. в рахунок виконання зобов'язань за Кредитним договором, про заміну кредитора в зобов'язанні за Кредитним договором та про вимогу оплатити на користь позивача заборгованість за Кредитним договором у розмірі 8146840 грн. 00 коп. шляхом перерахування за вказаними реквізитами позивача (належним чином засвідчена копія листа та докази його надіслання адресу відповідача містяться в матеріалах справи).

Відповідачем лист-вимога позивача отриманий, грошові кошти за Кредитним договором на користь позивача не сплачені, внаслідок чого позивач звернувся до суду з даним позовом.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність задоволення позову у повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до положень ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Крім того, в силу положень ст. 3 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України).

Згідно з ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Між учасниками даної справи внаслідок укладення Кредитного договору та договору застави склалися господарські правовідносини, то вказаних парвовідносин, серед іншого, слід застосовувати положення Господарського кодексу України як спеціального акту законодавства, що регулює правовідносини у господарській сфері.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1 статті 193 Господарського кодексу України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Положеннями статті 572 Цивільного кодексу України встановлено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов'язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про неправомірність вимоги Національного банку України до позивача щодо усунення порушень за Кредитним договором шляхом сплати заборгованості за Кредитним договором в загальній сумі грн. 22 коп., оскільки позивач відповідно до Договору застави прийняв на себе зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави, що складає 8146840 грн. 00 коп. (п. 2.1.1 Договору застави).

Законодавцем з метою встановлення механізму захисту прав власності заставодавця на заставлене майно не тільки не було заборонено, а й передбачено можливість виконання майновим поручителем забезпеченого предметом іпотеки зобов'язання у грошовій формі з метою збереження свого права власності на предмет застави з одночасним задоволенням забезпечених ним вимог кредитора у встановлених відповідним договором застави обсягах (вартістю предмету застави).

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про заставу" заставодавець має право в будь-який час до моменту реалізації предмета застави припинити звернення стягнення на заставлене майно виконанням забезпеченого заставою зобов'язання.

З вказаною нормою кореспондуються положення п. 2.3.2 Договору застави.

Таким чином, позивачем правомірно було реалізоване своє право на виконання взятих на себе згідно Договору застави зобов'язань щодо погашення заборгованості відповідача перед третьою особою за Кредитним договором шляхом сплати останньому коштів в розмірі вартості переданого у заставу майна, адже саме відповідною вартістю обмежуються його зобов'язання щодо такого забезпечення.

Пунктом 3 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем).

Відповідно до п. 4.3.5 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №1 від 24.11.2014р. з огляду на приписи статті 583 ЦК України, статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1 та 11 Закону України «Про іпотеку» заставодавцем (іпотекодавцем) може виступати як сам боржник, так і третя особа (майновий поручитель). Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави.

Майновий поручитель несе відповідальність перед кредитором за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета застави. До майнового поручителя, який виконав забезпечене заставою зобов'язання, переходять усі права кредитора за цим зобов'язанням в тому обсязі, в якому він сам виконав вимоги кредитора.

Судом встановлено, що 24.10.2017 позивачем на виконання умов Договору застави на користь Національного банку України перераховано грошові кошти у розмірі 8146840 грн. 00 коп. за реквізитами, зазначеними у вимозі НБУ від 21.08.2017 № 41-0009/58320.

Вказані обставини підтверджені матеріалами справи, зокрема, платіжним дорученням від 24.10.2017 № 383 на суму 8146840 грн. 00 коп., та учасниками судового процесу не спростовуються.

В силу приписів ст. 512 Цивільного кодексу України до позивача перейшли усі права кредитора за забезпеченим зобов'язанням (Кредитним договором) у відповідному обсязі (в межах суми 8146840 грн. 00 коп.).

Крім того, суд зазначає, що основне зобов'язання, яке було частково забезпечене заставою, не припиняється і кредитор має право звернутись із вимогою до боржника щодо стягнення решти суму боргу, що в свою чергу свідчить про відсутність порушення прав відповідача та третьої особи (Національний банк України) внаслідок виконання позивачем свого зобов'язання в межах вартості предмета застави та переходу до нього прав кредитора за цим виконаним зобов'язанням.

Судом не приймаються до уваги посилання відповідача та третьої особи на необхідність застосування до правовідносин, що склались між сторонами, положень статті 556 Цивільного кодексу України.

Так, статтею 556 Цивільного кодексу України встановлюються права поручителя, який виконав зобов'язання.

Застава та порука є різними видами забезпечення виконання зобов'язання із власним правовим механізмом їх реалізації, що виключає можливість застосування норм про один вид забезпечення до іншого виду.

Отже, оскільки порука та застава є різними видами забезпечення виконання зобов'язання, то до відносин за участю майнового поручителя, що виникли внаслідок укладення саме іпотечного договору, не можуть застосовуватись за аналогією норми цивільного законодавства про поруку, в тому числі й щодо підстав припинення поруки чи наслідків виконання поручителем забезпеченого зобов'язання.

Відтак, правові підстави для застосування наведених в постановах Верховного Суду України від 19.10.2017 № 924/39/17 висновків, на які посилаються відповідач та третя особа як на підставу своїх заперечень щодо неможливості переходу до позивача прав вимоги до відповідача в межах виконаного ним зобов'язання останнього за Кредитним договором, оскільки останнє не виконано повністю, при вирішенні даного спору відсутні, адже в даному випадку спір пов'язаний виключно з правовідносинами іпотеки, що виключає можливість застосування до них за аналогією положень ст. 556 Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст.ст. 598, 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом вказаних норм вбачається, що виконання майновим поручителем забезпеченого заставою зобов'язання шляхом сплати коштів на користь кредитора у розмірі вартості предмету застави свідчить про припинення відповідної застави.

Отже, за встановлених судом обставин має місце припинення відносин за Договором застави внаслідок виконання позивачем умов Договору застави і погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі вартості предмету застави.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати з сплати судового збору відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 73, 86, 129, 219, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

вирішив:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (ідентифікаційний код 14360570, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д), з будь-якого рахунку, виявленого державним виконавцем під час виконання рішення суду, на користь Приватного акціонерного товариства "Товкачівський гірничо-збагачувальний комбінат" (ідентифікаційний код 01056244, адреса: 11114, Житомирська область, Овруцький район, смт. Першотравневе, вул. Залізнична, 9) на будь-який рахунок, виявлений державним виконавцем під час виконання рішення суду, грошові кошти у розмірі 8146840 грн. (вісім мільйонів сто сорок шість вісімсот сорок гривень) та судовий збір у сумі 125402 грн. (сто двадцять п'ять тисяч чотириста дві гривні).

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 14.05.2018.

Суддя В.О. Демидов