ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2018 року

м. Київ

Справа № Б-50/232-09

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Катеринчук Л.Й., Пєскова В.Г.

розглянувши матеріали заяви арбітражного керуючого Бондаренка В.А.,

про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017

у справі № Б-50/232-09

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Лекском"

про банкрутство,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 31.12.2009 порушено провадження у справі № Б-50/232-09 про банкрутство ТОВ "Лекском" на підставі ст. 51 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній до 19.01.2013).

Постановою Господарського суду Харківської області від 27.01.2010 у справі № Б-50/232-09 ТОВ "Лекском" визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Бондаренка В.А.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27.04.2015 у справі № Б-50/232-09, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного господарського суду від 27.05.2015 та постановою Вищого господарського суду України від 10.11.2015, надано згоду на продаж майна банкрута, яке знаходиться в іпотеці, початковою вартістю, яка перевищує суму вимог ПАТ "ПроКредит Банк" та складає 34 483 354,87 грн. шляхом: проведення аукціону з можливістю зниження початкової вартості майна; проведення повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості, але не нижче, ніж до граничної вартості, яка становить 50 відсотків початкової вартості, вказаної в оголошенні про проведення аукціону; проведення другого повторного аукціону з можливістю зниження початкової вартості; продажу майна частинами (у випадку, якщо продати майно у вигляді цілісного майнового комплексу не вдалося): нежитлові приміщення аграрно-промислового молочно-товарного комплексу, що складається з: санітарного пропускника (літ. "А") загальною площею 380,6 кв.м, корівника із бетону, цегли (літ. "Б") загальною площею 840,1 кв.м, корівника із цегли (літ. "Б1") загальною площею 1911,3 кв.м, корівника із бетону, цегли (літ. "Б2") 1911,5 кв.м, розташованих за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, сільська рада Шпитьківська, 1-й км. дороги Личанка-Горбовичі, буд. 1.

У липні 2016 року ПАТ "ПроКредит банк" звернулось до суду з заявою про визнання недійсними результатів аукціону від 12.07.2016 з продажу спірного майна банкрута - нежитлових приміщень аграрно-промислового комплексу на 1-му кілометрі дороги Лисичанка-Горбовичі, буд. 1 на території Шпитівської сільської ради Київської області (лот № 100080616/1); визнання недійсним укладеного за результатами аукціону договору купівлі-продажу вказаного майна, а також застосування наслідків недійсності договору купівлі-продажу. Заява обґрунтована порушенням: порядку визначення організатора аукціону, публікації оголошення про проведення аукціону, законодавчо встановленого строку для проведення аукціону, а також неповідомленням заставного кредитора у встановленому Законом про банкрутство порядку про реалізацію заставного майна.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.02.2017 (суддя Міньковський С.В.) зазначену заяву кредитора задоволено частково. Визнано недійсними результати аукціону з продажу вищевказаного нерухомого майна банкрута, оформлені протоколом від 12.07.2016 № 100080616/1. Визнано недійсним укладений за результатами аукціону договір купівлі-продажу від 12.07.2016, зареєстрований за №1479. У задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Судом встановлено порушення ліквідатором вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-V, далі - Закон про банкрутство) під час реалізації заставного майна боржника. Щодо застосування наслідків недійсності правочину, то судами встановлено відсутність спірного майна у сторони визнаного недійсним правочину у зв'язку з його відчуженням.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 (судді: Пуль О.А. - головуючий, Білоусова Я.О., Тарасова І.В.) Господарського суду Харківської області від 14.02.2017 у справі № Б-50/232-09 залишено без змін із тих же підстав.

Постановою Вищого господарського суду України від 22.11.2017 (колегія суддів у складі: Полякова Б.М. - головуючого, Короткевича О.Є., Удовиченка О.С.) ухвалу господарського суду Харківської області від 14.02.2017 та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 у справі № Б-50/232-09 залишено без змін.

Арбітражний керуючий Бондаренко В.А. надіслав до Верховного Суду України заяву про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № Б-50/232-09 з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило до ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

В обґрунтування зазначених підстав для перегляду судового рішення заявником до заяви додано копії постанов Вищого господарського суду України від 17.01.2017 у справі № Б-24/172-09, від 15.06.2016 у справі № 32/17-3653-2011, від 31.03.2016 у справі № 11/Б-1136.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 Розділу XI "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) заяву Бондаренка В.А. з додатками передано до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.01.2018 для розгляду справи №Б-50/232-09 за заявою арбітражного керуючого Бондаренка В.А. визначено колегію суддів у складі: Погребняка В.Я. - головуючого, Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.02.2018 задоволено заяву судді Погребняка В.Я. від 01.02.2018 про самовідвід у розгляді справи № Б-50/232-09.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.02.2018 для розгляду справи № Б-50/232-09 за заявою арбітражного керуючого Бондаренка В.А. визначено колегію суддів у складі: Ткаченко Н.Г. - головуючого (доповідача), Пєскова В.Г., Катеринчук Л.Й.

Ухвалою Верховного Суду від 08.02.2018 заяву арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № Б-50/232-09 залишено без руху.

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшов супровідний лист арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про усунення недоліків, які були зазначені в Ухвалі Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.02.2018 у справі № Б-50/232-09.

Ухвалою Верховного Суду від 05.03.2018 відкрито провадження за заявою арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № Б-50/232-09.

Ухвалою Верховного Суду від 06.04.2018 прийнято до провадження справу № Б-50/232-09 за заявою арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № Б-50/232-09 та призначено до розгляду Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду без повідомлення та виклику учасників справи.

Перевіривши наведені арбітражним керуючим Бондаренко В.А. обставини, колегія суддів Касаційного господарського суду дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення заяви з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 41 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції, чинній з 19.01.2013) (далі - Закон про банкрутство) до повноважень ліквідатора віднесено, зокрема, продаж майна банкрута для задоволення вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів в порядку, передбаченому цим Законом.

У відповідності до частини 1 ст. 43 Закону про банкрутство майно, яке підлягає реалізації у ліквідаційній процедурі, оцінюється ліквідатором. Початковою вартістю цілісного майнового комплексу є сукупність визнаних у встановленому цим Законом порядку вимог кредиторів.

Відповідно до ч.3 ст.55 Закону про банкрутство, результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу.

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що загальна сума визнаних ліквідатором грошових вимог кредиторів боржника становить 34 483 354,87 грн., з яких грошові вимоги ПАТ "ПроКредит Банк" на суму 34 479 543,01 грн. забезпечені заставою спірного майна боржника, яке було предметом реалізації на спірному аукціоні 12.07.2016.

Судами попередніх інстанцій досліджено, що з метою організації конкурсу з обрання організатора аукціону ліквідатором видано наказ №1 від 12.05.2015, в якому зазначені умови та строки проведення конкурсу та 14.05.2015 опубліковано оголошення у газеті "Слобідський Край" №56 (22176) про проведення конкурсу серед торгуючих організацій для визначення організатора аукціону з продажу майна боржника. За результатами проведеного конкурсу переможцем визнано Товарну біржу "Універсальний "Торговий Двір", з якою ліквідатор уклав договір про проведення аукціону.

При цьому, як встановлено судами, для проведення кожного з аукціонів (першого, повторного та другого повторного) між ліквідатором та організатором аукціону укладався окремий договір про проведення аукціону. Такі договори були укладені 16.02.2016 (на проведення першого аукціону з початковою вартістю майна 34 483 354,87 грн.), 02.03.2016 (на проведення повторного аукціону з початковою вартістю майна 31 483 354,87 грн.) та 05.05.2016 (на проведення другого повторного аукціону з початковою вартістю майна 24 828 015,50 грн.) відповідно.

Місцевим та апеляційним судами у справі, яка переглядається, з'ясовано, що призначений на 24.03.2016 перший аукціон не відбувся з підстав відсутності учасників, про що розміщено повідомлення на веб-сайті Міністерства юстиції України та веб-сайті Вищого господарського суду України організатором аукціону 09.03.2016; призначений на 04.04.2016 повторний аукціон також не відбувся у зв'язку з відсутністю учасників, про що розміщено повідомлення на веб-сайті Міністерства юстиції України та веб-сайті Вищого господарського суду України організатором аукціону 12.03.2016.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону про банкрутство рішення про визнання аукціону таким, що не відбувся, зокрема у зв'язку з відсутністю учасників, приймається організатором у триденний строк після виникнення підстави для такого визнання. Аналогічні умови містились і у п.п. 2.1.18 договорів на проведення аукціонів.

У даному випадку судами першої та апеляційної інстанцій встановлено грубе порушення організатором аукціону ч. 1 ст. 55 Закону про банкрутство та умов договору, оскільки повідомлення про те, що перший та повторний аукціони не відбулися опубліковані до дати їх проведення.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Закону про банкрутство після оприлюднення оголошення про проведення аукціону організатор може відмовитися від договору лише у випадку, коли проведення стало неможливим з причин, за які організатор аукціону не відповідає.

Стаття 54 Закону про банкрутство регулює питання скасування аукціону у справі про банкрутство, якою визначено, що виключно організатор аукціону має право відмовитися від проведення аукціону не пізніше ніж за десять днів до його початку з негайним розміщенням повідомлення про це в друкованих засобах масової інформації, в яких публікувалося оголошення про проведення аукціону, із зазначенням причин.

Отже, як було встановлено судами попередніх інстанцій, аукціони, призначені на 27.05.2016, 08.06.2016 та 15.06.2016 відповідно, в порушення названої норми, були необґрунтовано скасовані організатором аукціонів на підставі відповідної заяви замовника - ліквідатора банкрута.

Згідно з ч. 3 ст. 54 Закону про банкрутство у разі скасування аукціону організатор повертає учасникам сплачені ними гарантійні внески не пізніше ніж протягом п'яти банківських днів. Відповідний обов'язок організатора аукціону встановлений і в п.п. 2.1.17 договору на проведення аукціону від 05.05.2016.

Судами першої та апеляційної інстанцій з'ясовано, що у період з 22.04.2016 по 17.05.2016 ТОВ "Сазон" на підставі платіжних доручень за №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 сплачено гарантійний внесок для участі в аукціоні, що відбудеться 08.06.2016. Також, 23.05.2016 та 24.05.2016 ТОВ "Опторг Україна" на підставі платіжних доручень за №№ 10, 11, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19 сплачено гарантійний внесок для участі в аукціоні 08.06.2016.

Як встановлено місцевим та апеляційним судами, у зв'язку зі скасуванням організатором аукціону за заявою замовника аукціонів з продажу майна боржника 27.05.2016, 08.06.2016 та 15.06.2016 організатором аукціону гарантійний внесок ТОВ "Сазон" та ТОВ "Опторг Україна" на виконання вимог закону та договору повернутий не був, а був залишений у організатора аукціону для подальшої участі цих учасників у новому повторному аукціоні (відкритих торгах), що підтверджується листами від 31.05.2016, від 25.05.2016, від 13.06.2016 (а.с.113-а.с.115, а.с.127-а.с.128, том 10). Зазначене є порушенням приписів частини 3 ст. 54 Закону про банкрутство.

Проведенню прилюдних торгів передує спеціально визначена розділом IV Закону про банкрутство процедура підготовки до аукціону: укладення договору між замовником та організатором торгів про проведення аукціону (ст.51), розміщення організатором аукціону оголошення (повідомлення) на офіційному веб-сайті про проведення аукціону (ст.58), розгляд організатором аукціону заяв на участь в аукціоні та допуск учасників до участі у прилюдних торгах (ст.ст. 60, 61), повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб визначених замовником (ст. 58).

Однак, у справі, яка переглядається, судами не встановлено наявності заявок на участь в аукціонах з продажу майна банкрута, що були призначені на 27.05.2016, 08.06.2016 та 12.05.2016 з відомостями, які визначені у ч. 1 ст. 60 Закону про банкрутство, хоча гарантійний внесок ТОВ "Сазон" та ТОВ "Опторг Україна" на участь у другому повторному аукціоні 08.06.2016 був оплачений вказаними учасниками ще в квітні-травні 2016 року.

Згідно з ч. 4 ст. 60 Закону про банкрутство подана організаторові аукціону заява на участь в аукціоні підлягає реєстрації в журналі заяв на участь в аукціоні із зазначенням порядкового номера, дати і точного часу її подання.

Матеріали справи містять копію книги реєстрації заяв ТБ "Універсальний "Торговий двір", з якої убачається про подання заяви ТОВ "Сазон" (порядковий номер 51) від 21.05.2016 на участь в аукціоні 12.07.2016 та заяви (порядковий номер 52) від 27.05.2016 ТОВ "Опторг Україна" на участь в аукціоні 12.07.2016.

Зазначене свідчить про наявність ознак прямої заінтересованості організатора аукціону стосовно участі в аукціоні вказаних учасників, оскільки після 27.05.2016 організатором аукціону було офіційно призначено два повторних аукціони з продажу майна банкрута 08.06.2016 та 15.06.2016, які були в подальшому скасовані організатором аукціону. Проте заяви на участь в аукціоні 12.07.2016 були подані ТОВ "Сазон" та ТОВ "Опторг Україна" майже за два місяці до його проведення 21.05.2016 та відповідно 27.05.2016.

До предмету доказування недійсності результатів аукціону входять встановлення обставин недотримання організатором аукціону вимог, які встановлені положеннями Закону про банкрутство до його проведення, зокрема: щодо порядку оприлюднення оголошення про проведення аукціону певного змісту, письмового повідомлення про проведення аукціону власника майна, замовника та інших осіб, визначених замовником (ст. 58, ст.59 Закону); щодо подачі заяви учасника на участь в аукціоні (ст.60), допуску до участі в аукціоні (ст.61 Закону); допуску до місця проведення аукціону (ст.63 Закону); порядку проведення аукціону (ст.64-ст.68 Закону).

Відповідно до частини 3 ст.60 Закону про банкрутство заяви на участь в аукціоні повинні додаватися документи про сплату гарантійного внеску.

Дослідивши обставини справ, суди дійшли висновку, що гарантійні внески за участь в спірному аукціоні 12.07.2016 обома його учасниками - ТОВ "Сазон" та ТОВ "Опторг Україна" сплачені не були, а були сплачені зазначеними юридичними особами на участь у другому повторному аукціоні 08.06.2016, що був скасований, що виключає можливість їх допуску до участі в цьому аукціоні.

Вищезазначене свідчить про порушення організатором аукціону - ТБ "Універсальний торговій двір" норм Закону про банкрутство, які регулюють підготовку проведення прилюдних торгів.

До того ж, заяви вказаних учасників не містили обов'язкових реквізитів, встановлених ст. 60 Закону про банкрутство, у тому числі відомостей про наявність або відсутність заінтересованості заявника стосовно боржника, кредиторів, замовника, організатора аукціону та про характер цієї заінтересованості у разі її наявності.

Частинами 4, 5 ст.60 Закону про банкрутство визначено, що подана організаторові аукціону заява на участь в аукціоні підлягає реєстрації в журналі заяв на участь в аукціоні із зазначенням порядкового номера, дати і точного часу її подання. Підтвердження реєстрації поданої заяви на участь в аукціоні надсилається на вказану в ній адресу електронної пошти заявника.

Проте у книзі реєстрації заяв товарної біржі відсутні відомості щодо точного часу подання ТОВ "Сазон", ТОВ "Оптторг Україна" заяв на участь у другому повторному аукціоні, як 15.06.2016, так і 12.07.2016.

Таки висновки суду узгоджуються з правовою позицією щодо належності доказів розміщення на нерухомому майні оголошення про його продаж на аукціоні та відповідності заяв на участь в аукціоні нормам чинного законодавства, зазначеної Верховним Судом України у постанові від 07.12.2016 у справі № Б8/183-11.

Разом з тим, замовник аукціону - ліквідатор в порушення вимог ст. 58 Закону про банкрутство не встановив у договорі про проведення аукціону обов'язку організатора аукціону щодо письмового повідомлення заставодержателя - ПАТ "ПроКредит Банк" про проведення аукціону з реалізації заставного майна.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з п.п. 3.1. та п.п. 3.2 договору від 05.05.2016 на проведення другого повторного аукціону умови проведення аукціону визначаються замовником у заявці на проведення аукціону, яка підписується замовником. У заявці замовник зазначає: порядок та особливості проведення аукціону, повторного та другого, майно, його характеристики та місцезнаходження, початкова вартість майна (лоту), крок аукціону.

Однак, судами з'ясовано, що подана замовником аукціону заява на проведення другого повторного аукціону від 05.05.2016 не містить порядку та особливостей його проведення, а також не визначає кроку аукціону.

У свою чергу, в протоколі аукціону від 12.07.2016 № 100080616/1 в порушення вимог ст. 69 Закону про банкрутство відсутні відомості про порядок поступового зниження вартості майна на крок аукціону, пропозиції учасників аукціону, причини зниження початкової вартості майна, що унеможливлює встановлення дійсного волевиявлення учасників аукціону. При цьому, саме складений за результатами аукціону протокол є підставою для подальшого укладення між замовником та переможцем аукціону договору купівлі-продажу майна.

Враховуючи викладене, місцевий та апеляційний господарські суди дійшли висновку, що організатором аукціону було грубо порушено порядок підготовки та проведення спірного аукціону, а замовником аукціону - ліквідатором, вчинено дії, направлені на порушення прав та інтересів заставного кредитора. При цьому, судами було встановлено, що заставне майно боржника з початковою вартістю на другому повторному аукціоні 24 828 015,50 грн. було реалізовано всього за 496 559,82 грн.

Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення встановлених норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Така правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 22.02.2017 у справі №6-2677цс16.

Виходячи з аналізу наведених норм, в межах повноважень, визначених ст. 1117 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017), касаційний суд погодився з висновком судів першої та апеляційної інстанцій про наявність безумовних правових підстав для визнання спірного аукціону недійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону про банкрутство визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсним укладеного з переможцем договору купівлі-продажу, у даному випадку - договору купівлі-продажу майна підприємства - банкрута від 11.07.2016, укладеного між боржником в особі ліквідатора та переможцем аукціону - ТОВ "Сазон".

Разом з тим, суди встановили неможливість застосування наслідків недійсності договору купівлі продажу - реституції в порядку ст. 216 Цивільного кодексу України з підстав відсутності на момент розгляду спору спірного майна у власності ТОВ "Сазон" внаслідок його відчуження на користь іншої особи - ТОВ "Лексінг".

Відповідно до положень ст. 11114 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України переглядає рішення господарських судів виключно на підставі і в порядку, встановлених цим Кодексом. Заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана виключно з підстав, передбачених ст. 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України заява про перегляд судових рішень господарських судів може бути подана на підставі неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, внаслідок чого ухвалено різні за змістом судові рішення у подібних правовідносинах.

Ухвалення різних за змістом судових рішень має місце у разі, коли суд (суди) касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за подібних предмета спору, підстав позову, змісту позовних вимог та встановлених судом фактичних обставин і однакового матеріально-правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) неоднакових правових висновків, покладених в основу цих судових рішень.

Зміст правовідносин з метою з'ясування їх подібності у різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи, перевірка встановлення правильності яких не належить до компетенції Верховного Суду України.

Із наданих для порівняння копій постанов Вищого господарського суду України вбачається наступне.

У справі № Б-24/172-09 про банкрутство, предметом спору в межах якої були вимоги банку про визнання недійсним результатів аукціону з продажу майна банкрута, вбачається, що Вищий господарський суд України, скасовуючи ухвалені у справі судові рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання недійсними результатів аукціону та направляючи справу на новий розгляд, виходив з того, що:

- судами не встановлено чи було дотримано ліквідатором банкрута визначених Законом про банкрутство правил підготовки до аукціону, зокрема, щодо надання кредитором, вимоги якого забезпечено майном банкрута, згоди на його реалізацію (ч. 4 ст. 42);

- судами не встановлено чи надав банк згоду на реалізацію майна банкрута, що перебуває в його забезпеченні;

- суди не дослідили у повному обсязі, чи дотримано порядок підготовки (організації) та проведення публічних торгів (аукціону), зокрема, не з'ясували, чи було оприлюднене на веб-сайті державного органу з питань банкрутства та Вищого господарського суду України оголошення про проведення аукціону (повторного, другого повторного) та, чи було розміщено оголошення про проведення аукціону (повторного, другого повторного) щодо продажу нерухомого майна на самому об'єкті продажу, як того вимагають положення ст. 58 Закону про банкрутство;

- судами не надано правової оцінки договору про проведення аукціону, зокрема, щодо наявності чи відсутності в ньому умов щодо можливості зниження початкової ціни на аукціонах, виходячи із вимог ст.ст. 65, 66 Закону про банкрутство.

У справі № 32/17-3653-2011, Вищий господарський суд України, підтримуючи висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяв про визнання результатів аукціонів недійсними, виходив з того, що:

- норма ст.58 Закону про банкрутство не передбачає строків подання заявок, сплати гарантійних та реєстраційних внесків, а встановлені в оголошенні строки не завадили взяти участь в аукціоні двом учасникам, в тому числі переможцю;

- місцевим судом вірно встановлено, що заявниками не було доведено недотримання організатором аукціону ч. 3 ст. 58 Закону про банкрутство щодо розміщення оголошення про продаж майна на нерухомому майна банкрута;

- заявники не набули статусу учасників аукціону, оскільки не вчинили жодних дій направлених на набуття такого статусу. Відповідно до ст. 20 ГК України держава забезпечує захист прав та законних інтересів суб'єктів господарювання та споживачів у спосіб та порядок, що визначається цим кодексом та іншими законами України. Законом про банкрутство (ст. 56) передбачено спосіб захисту прав зацікавлених осіб шляхом звернення з позовом до організатора аукціону. Підставами такого позову є порушення організатором аукціону порядку підготовки та проведення аукціону, яке перешкодило зацікавленій особі взяти участь або перемогти на аукціоні. Заявники звернулися до суду з іншим способом захисту, який передбачає інші підстави та наслідки, та не забезпечує, в даному випадку, захисту та відновлення їх прав та інтересів;

- відповідно до ч.1 ст.63 Закону організатор забезпечує доступ до місця проведення аукціону учасникам аукціону, замовнику аукціону та особам, указаним замовником, працівникам державних органів при виконанні їхніх службових обов'язків та представникам засобів масової інформації. Оскільки, заявники не були зареєстровані учасниками аукціону, та відповідно не набули статусу учасника аукціону, зміна місця проведення аукціону не могла вплинути на їх права.

Із наданої для порівняння копії постанови Вищого господарського суду України у справі № 11/Б-1136 вбачається, що касаційний суд підтримав висновки судів попередніх інстанцій про відмову в задоволенні заяви банку про визнання недійсними результатів аукціону та визнання недійсним договору купівлі-продажу майна боржника, виходячи з відсутності визначених Законом про банкрутство правових підстав для визнання результатів спірного аукціону недійсним.

При цьому, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що доводи заявника щодо порушення ліквідатором порядку визначення початкової вартості майна та, як наслідок, реалізації майна за заниженою ціною, неповідомлення банка про проведення аукціону є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи. Вищий господарський суд України зазначив, що ч. 1 ст. 58 Закону про банкрутство визначено перелік осіб, яких організатор торгів зобов'язаний письмово повідомити про проведення аукціону, та погодився з висновками судів, що заставний кредитор, не є особою, яка входить до цього переліку, а банк, в даному випадку, обізнаний про реалізацію майна на аукціоні, оскільки був повідомлений ліквідатором банкрута.

Аналіз вказаних рішень суду касаційної інстанції, які заявником надано для порівняння, дає підстави для висновку, що у цих справах та у справі, яка переглядається, обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, не можна визнати подібними.

У зазначених справах суд встановив різні фактичні обставини та прийняв відповідні рішення, що не свідчить про неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, які є підставою для перегляду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 11116 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017).

Відповідно до ч. 1 ст. 11126 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) Верховний Суд України відмовляє у задоволенні заяви, якщо обставини, що стали підставою для перегляду справи, не підтвердилися, або норми права у рішенні, про перегляд якого подана заява, застосовані правильно.

З огляду на те, що обставини, на які посилається заявник як на підставу для перегляду справи, не підтвердилися, заява арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017, постанови Харківського апеляційного господарського суду від 25.04.2017 та ухвали господарського суду Харківської області від 14.02.2017 у справі № Б-50/232-09 задоволенню не підлягає.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні заяви на заявника покладаються витрати зі сплати судового збору за подання цієї заяви.

На підставі викладеного та керуючись підпунктом 1 пункту 1 Розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017, ст. ст. 11123, 11124, 11126 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017), суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви арбітражного керуючого Бондаренка В.А. про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 22.11.2017 у справі № Б-50/232-09 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Катеринчук Л.Й.

Пєсков В.Г.