ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2018м. ДніпроСправа № 904/957/18

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Петренко Н.Е. за участю секретаря судового засідання Сироти М.О.,

розглянувши справу

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", м. Київ

до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод", м. Нікополь, Дніпропетровська область

про стягнення 38 063,91 гривень

Представники:

від позивача: ОСОБА_1, довіреність № 14-84 від 14.04.2018

від відповідача: ОСОБА_2, довіреність № 27 від 20.12.2017

СУТЬ СПОРУ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (далі - відповідач) про стягнення штрафу у розмірі 13 368,50 гривень, пені у розмірі 17 032,34 гривень, 3% річних у розмірі 1 742,73 гривень та інфляційних втрат у розмірі 5 920,34 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов Договору купівлі-продажу природного газу №186/14-ПР від 27.12.2013 в частині своєчасності оплати за переданий газ, у зв'язку з чим позивачем нараховано штраф, пеню, три проценти річних та інфляційні втрати, які складають 38 063,91 гривень.

Ухвалою суду від 16.03.2018 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 16.04.2018.

12.04.2018 від відповідача до суду надійшов відзив на позов.

Ухвалою суду від 16.04.2018 розгляд справи відкладено на 10.05.2018.

24.04.2018 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив.

07.05.2018 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив.

10.05.2018 у судовому засіданні повноважний представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити.

Повноважний представник відповідача просила зменшити суму штрафних санкцій.

У судовому засіданні 10.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини рішення відповідно до ч. 1 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи повноважних представників сторін, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 27.12.2013 між ним та відповідачем було укладено Договір купівлі-продажу природного газу №186/14-ПР (далі - Договір).

На виконання умов вказаного Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 130 537,49 грн., що підтверджується актами приймання - передачі природного газу.

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений Договором, чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

Як вказано в пункті 7.2 Договору, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 Договору, відповідач сплачує позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, а також у разі прострочення виконання зобов'язання понад 30 днів штраф у розмірі 7% від простроченої суми.

З урахуванням суми та строку прострочення сплати основного боргу, позивачем нараховано пеню за неналежне виконання умов Договору у розмірі 17 032,34 гривень, штраф у розмірі 13 368,50 гривень, 3% річних у розмірі 1 742,73 гривень та інфляційні втрати в сумі 5 920,37 гривень, які просить стягнути з відповідача.

Відповідач скористався наданим йому правом на судовий захист, надав відзив на позов, в якому просив зменшити суму пені, інфляційних збитків, 3% річних, штрафу та судового збору на 50%, пославшись на ст. 233 Господарського кодексу України, згідно якої у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Відповідач вказав, що від виконання своїх зобовязань за Договором не ухилявся, оплати з його боку мають постійний характер та основний борг було погашено ще 12.02.2015 року, термін прострочки платежу є незначним.

Також послався на пункт 3.17.4 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України №18 від 26.12.2011, згідно якої вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобовязання, господарський суд повинен обєктивно оцінити в тому числі поведінку винної сторони, в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобовязання. А також суд повинен взяти до уваги причини неналежного виконання зобовязання або невиконання зобовязання.

Просив врахувати, що на період 2014 року Приватне акціонерне товариство «Нікопольський ремонтний завод» знаходилося у скрутному становищі у звязку з нестабільною та складною політичною та економічною ситуацією в країні, що і стало причиною прострочки.

Позивач направив до суду відповідь на відзив, у якій зазначив, що доводи відповідача не мають ознак обставин непереборної сили, доказів вжиття всіх належних заходів для недопущення правопорушення, доказів неправомірних дій з боку позивача, у звязку з чим відсутні підстави як для звільнення відповідача від відповідальності, так і для зменшення відповідальності. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав, що порушення зобов'язання з його боку не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, а термін прострочки платежу був незначним та не міг принести значних фінансових збитків і втрат позивачу. Звернув увагу суду, що відповідач ніколи не ухилявся від виконання своїх зобов'язань та здійснював всі можливі заходи для їх виконання, а основний борг погашено в повному обсязі ще 12.02.2015.

Зазначив, що у 2014 році підприємство знаходилося у скрутному становищі у зв'язку з нестабільною та складною політичною і економічною ситуацією в країні, зниженням попиту на послуги підприємства. Господарські витрати у вигляді оплати комунальних платежів, заробітної плати із нарахуваннями податків, інших обов'язкових платежів у 2014-2015 роках сплачувалися підприємством не за рахунок доходів, отриманих від реалізації продукції та послуг, а із власних резервів підприємства. При цьому відповідач зробив все можливе для недопущення виникнення заборгованості. У зв'язку з цим просив суд врахувати вказані обставини та зменшити розмір штрафних санкцій.

Дослідивши наявні матеріали справи, заслухавши пояснення повноважних представників сторін, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Як передбачено ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарське зобов'язання виникає, зокрема із господарського договору.

Як передбачено статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Положеннями ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання.

У відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Господарським судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір №186/14-ПР купівлі-продажу природного газу від 27.12.2013 (а.с. 14-23).

На виконання умов вказаного Договору позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 1 130 537,49 грн., що підтверджується відповідними актами: акт приймання-передачі природного газу від 30.09.2014, акт приймання-передачі природного газу від 31.10.2014, акт приймання-передачі природного газу від 30.11.2014, акт приймання-передачі природного газу від 31.12.2014 (а.с. 24-27).

Згідно пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідач оплату за переданий газ здійснював несвоєчасно та не виконав зобов'язання у строк, визначений Договором, що підтверджується випискою операцій по підприємству «Нікопольський ремонтний завод ПрАТ» з 01.12.2013 по 31.10.2017 (а.с.29), чим порушив умови господарського зобов'язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.

Як передбачено пунктом 7.2. Договору, у разі невиконання відповідачем пункту 6.1. умов Договору він у безспірному порядку повинен сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 (семи) відсотків від суми простроченого платежу.

Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням трьох процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть якого полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Тобто, у разі неналежного виконання боржником грошового зобов'язання виникають нові додаткові зобов'язання, які тягнуть за собою втрати матеріального характеру.

У зв'язку з викладеним суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення пені, штрафу, інфляційних втрат та 3 % річних.

Позивач нарахував та просить стягнути з відповідача:

- пеню у розмірі 17 032,34 гривень;

- штраф розмірі 13 368,50 гривень;

- 3% річних у розмірі 1 742,73 гривень;

- інфляційні втрати у розмірі 5 920,37 гривень.

Проте суд враховує також і позицію відповідача, ступінь виконання зобовязання боржником, поведінку винної сторони, в тому числі вжиття нею заходів до виконання зобовязання, той факт, що відповідачем сплачено борг повністю ще у 2015 році та незначний термін прострочки виконання зобов'язання.

Як встановлено ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов'язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.

Також згідно ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання, господарський суд повинен об'єктивно оцінити поведінку сторони, в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов'язання.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафних санкцій та задовольнити позовні вимоги частково, зменшивши розмір пені та штрафу на 50 відсотків.

При цьому інфляційні втрати та 3 % річних не є штрафними санкціями у розумінні статті 230 Господарського кодексу України, а є збитками, тому зменшення їхнього розміру нормами діючого законодавства не передбачено.

Щодо розподілу судових витрат, пунктом 4.3 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 21.02.2013 № 7 "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" передбачено, що у разі коли господарський суд зменшує розмір неустойки (штрафу, пені), витрати позивача, пов'язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.

Таким чином, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 124, 129, 233, 236-238, 240-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" про стягнення суми неустойки, інфляційних втрат та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобовязання - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (, 53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) штраф у сумі 6 684,25 (шість тисяч шістсот вісімдесят чотири грн. 25 коп.) гривень, пеню у розмірі 8 516,17 (вісім тисяч пятсот шістнадцять грн. 17 коп.) гривень, 3% річних у розмірі 1 742,73 (одна тисяча сімсот сорок дві грн. 73 коп.) гривень, інфляційні втрати у розмірі 5 920,37 (пять тисяч девятсот двадцять грн. 37 коп.) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Нікопольський ремонтний завод" (, 53201, Дніпропетровська область, м. Нікополь, пр. Трубників, 56) на користь Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (, 01001, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6) судовий збір у розмірі 1 762,00 (одна тисяча сімсот шістдесят дві грн. 00 коп.) гривень.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили у відповідності до статті 241 Господарського процесуального кодексу України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпропетровського апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 15.05.2018

Суддя ОСОБА_3