донецький апеляційний господарський суд
Постанова

Іменем України

23.04.2018 справа №908/82/18

Донецький апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

Головуючого (судді-доповідача): суддів при секретарі судового засідання: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4
за участю представників сторін: від позивача: від відповідача: не зявився; не зявився;
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область
на ухвалу господарського суду Запорізької області
від 19.01.2018
у справі № 908/82/18 (суддя Дроздова С.С.)
за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптеки Доктор МОМ", м. Запоріжжя
простягнення 840 632,48 грн.
В С Т А Н О В И В:

До господарського суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область (Позивач) із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Аптеки Доктор МОМ", м. Запоріжжя (Відповідач) про стягнення 840 632 грн. 48 коп.

В подальшому, 18.01.2018 Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 840 632,48 грн. на грошові кошти Відповідача, що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені Державною виконавчою службою в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також накладення арешту на будівлю аптеки (95,1 кв.м), що знаходиться за адресою Запорізька область, Приморський район, м. Приморськ, вул. Банкова (Пролетарська), б. 96 (реєстраційний номер майна 248).

В обґрунтування цієї заяви Позивач посилався на те, що за заявою Відповідача було анульовано ліцензію про роздрібну торгівлю лікарськими засобами останнього. Таким чином, Відповідач позбавлений можливості здійснювати продаж лікарських засобів, а отже й не може здійснювати погашення заборгованості перед Позивачем.

Наголошує на тому, що в разі стягнення з Відповідача заборгованості в сумі 840 632,48 грн., у Позивача можуть виникнути складнощі з виконанням рішення суду через відсутність у Відповідача грошових коштів та майна, на які відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" може бути звернено стягнення. На його думку, він має вмотивоване та достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у Відповідача на момент предявлення позову, може зникнути або зменшитись у кількості на момент виконання рішення суду.

Ухвалою господарського суду Запорізької області від 19.01.2018 по справі № 908/82/18 у задоволенні заяви Позивача про вжиття заходів до забезпечення позову відмовлено.

Позивач, не погодившись з прийнятою ухвалою, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати спірну ухвалу суду через неповне встановлення судом першої інстанції обставин справи.

Мотивуючи апеляційну скаргу, скаржник посилається на те, що суд першої інстанції помилково не звернув увагу на низку обставин, зокрема, відсутність з боку Відповідача будь-яких дій, спрямованих на погашення заборгованості.

Відповідач правом надання відзиву в суді апеляційної інстанції не скористався.

В судове засідання апеляційної інстанції представники сторін не зявились, проте судова колегія вважає за можливе розглянути скаргу у відсутності учасників справи, які не скористались своїм правом на участь в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що предметом позову є стягнення з Відповідача заборгованості в розмірі стягнення 840 632 грн. 48 коп.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються.

Позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 840 632 грн. 48 коп. на грошові кошти Відповідача, що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені Державною виконавчою службою в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також накладення арешту на будівлю аптеки (95,1 кв.м), що знаходиться за адресою Запорізька область, Приморський район, м. Приморськ, вул. Банкова (Пролетарська), б. 96 (реєстраційний номер майна 248).

В обґрунтування заяви про забезпечення позову Позивач посилався на порушення Відповідачем умов договору поставки № 4871/к/08 від 02.01.2017 в частині своєчасного та повного розрахунку за поставлений товар, відсутність будь-яких дій з боку останнього, які б свідчили про намір виконати свої зобовязання в повному обсязі.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 частини 1 статті 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, а згідно з пунктом 10 також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Суд першої інстанції, розглянувши заяву Позивача про забезпечення позову, дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення за мотивами відсутності належних та допустимих доказів існування обставин, з якими норми ст. 136 ГПК України повязують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши наведені Позивачем підстави для вжиття заходів до забезпечення позову судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав до задоволення заяви Позивача, з огляду на наступне.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням:

- розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову;

- забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу;

- наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову;

- імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів;

- запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення Відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Виходячи з предмета позову (стягнення заборгованості за поставлений товар), Позивачем не доведено й судовою колегією не вбачається правового зв'язку між таким заходом до забезпечення позову як накладення арешту на будівлю аптеки (95,1 кв.м), що належить Відповідачу і предметом зазначеної позовної вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).

Всупереч наведених положень, а також положень статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України щодо належності, допустимості, достовірності та достатності доказів, заява Позивача про забезпечення позову необґрунтована такими доказами та базується лише на власних міркуваннях та припущеннях Позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо анулювання ліцензії Відповідача на роздрібну торгівлю лікарськими засобами також не є достатнім обґрунтуванням наявності фактичних обставин, з якими би пов'язувалось застосування такого заходу до забезпечення позову як накладення арешту на майно.

Саме лише посилання Заявника на потенційний намір Відповідача ухилятись від виконання рішення по справі, не є тими достатніми підставами для вжиття заходів забезпечення позову в розумінні норм ст. 136 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до п. 7.1. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 16 від 26.12.2011 "Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову", у позовному провадженні піддані арешту кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення господарським судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але господарський суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, в межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Водночас, Позивачем взагалі не визначено та не надано суду ані номери рахунків Відповідача, ані переліку банківських установ, в яких вони відкриті та на які має бути накладений арешт.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком господарського суду Донецької області, що у даному випадку заява Позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову 840 632,48 грн. на грошові кошти Відповідача, що знаходяться у банківських установах на рахунках, які будуть виявлені Державною виконавчою службою в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, а також накладення арешту на будівлю аптеки (95,1 кв.м), що знаходиться за адресою Запорізька область, Приморський район, м. Приморськ, вул. Банкова (Пролетарська), б. 96 (реєстраційний номер майна 248) задоволенню не підлягає.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи Позивача щодо продажу/відчуження Відповідачем, належних йому обєктів нерухомості, оскільки вказані обставини не були предметом дослідження в суді першої інстанції, правова оцінка їм також не надавалась, Позивач про наявність цих обставин, як на обґрунтування своєї заяви про вжиття заходів до забезпечення позову, не заявляв.

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія Донецького апеляційного господарського суду дійшла висновку, що ухвала господарського суду Запорізької області від 19.01.2018 у справі № 908/82/18 є законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду.

Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на Позивача.

Керуючись ст.ст. 270, 271, 273, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область залишити без задоволення.

Ухвалу господарського суду Запорізької області від 19.01.2018 у справі № 908/82/18 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у звязку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Фармпланета", с. Хотів, Києво-Святошинський район, Київська область.

Постанову може бути оскаржено до Верховного Суду у касаційному порядку через Донецький апеляційний господарський суд протягом двадцяти днів з дня проголошення судового рішення або складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 02.05.2018.

Головуючий (суддя-доповідач) О.В. Стойка

Судді І.В. Зубченко

ОСОБА_3