РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2018Справа № 910/971/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Пукшин Л.Г., за участі секретаря судового засідання Бугаєнко Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали господарської справи

За позовом Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29)

до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28)

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача Публічне акціонерне товариство "Сбербанк" (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 46)

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Національний банк України (01601, м. Київ, вул. Інститутська, 9)

про стягнення 292 547 247,69 грн.

за участю представників сторін

від позивача: Борецький Б.О.

від відповідача: Собко О.В.

від третьої особа-1: не з'явився

від третьої особи-2: не з'явився

В судовому засіданні 16.05.2018, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення 292 547 247,69 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на підставі укладеного між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк "Сбербанку Росії"(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (надалі - позичальник, відповідач) договору про відкриття кредитної лінії 22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 та додаткових угод до нього відповідачу було надано кредит у розмірі 358 800 000,00 грн., який останній зобов'язаний був повернути у строк до 15.06.2017 включно. Оскільки, відповідач в порушення умов договору та додаткових угод до нього належним чином не виконав зобов'язання щодо повернення кредиту у строк, позивач на підставі укладеного між Банком договору факторингу №002-F/17-USB від 21.04.2017 отримав право вимагати від відповідача повернення заборгованості за основною сумою кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати пені за несвоєчасне повернення кредиту, пені за прострочення сплати процентів та 3% річних у загальному розмірі 292 547 247,69 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.02.2018 прийнято дану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/971/18. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 28.02.2018.

Даною ухвалою, в порядку ст. 50 ГПК України, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк".

21.02.2018 третьою особою через загальний відділ діловодства суду подано пояснення щодо позовної заяви, в яких зазначено про обґрунтованість позовних вимог позивача та наявність підстав для їх задоволення.

22.02.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшов письмовий відзив Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування", у якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог з огляду на те, що останнього не було належним чином повідомлено про відступлення права грошової вимоги за договором кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 у відповідності до ст. 1082 Цивільного кодексу України. Також, за доводами відповідача, позивач не надав доказів переходу до нього права вимоги за договором кредитної лінії № 22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013, у зв'язку з чим відповідно до ст. 517 Цивільного кодексу України у відповідача не виникло обов'язку здійснювати платежі позивачу за цим договором. Крім того, відповідач зазначає, про відсутність підстав для нарахування пені та 3% річних, оскільки відповідач не порушував зобов'язання перед позивачем, та у останнього не виникло жодного обов'язку здійснювати платежі за договором кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013. У відзиві на позовну заяву відповідач також повідомляє, що відповідно до абз. 2 п. 3 договору про внесення змін № 7 від 31.03.2015 до кредитного договору банк не стягуватиме з позичальника пеню за недотримання строків повернення кредиту та процентів по кредиту, нараховану за перші 30 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості. Таким чином, пеня за прострочення повернення кредиту повинна обраховуватись не з 16.06.2017, а відповідно з 16.07.2017, а пеня за прострочення сплати процентів за кредитним договором повинна обраховуватись не з 05.05.2017, а відповідно з 05.06.2017.

У судовому засіданні 28.02.2018 оголошувалась перерва у підготовчому засіданні до 21.03.2018.

12.03.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" подано пояснення щодо відзиву, в яких зазначено про безпідставність та недоведеність фактів викладених відповідачем у відзиві.

20.03.2018 відповідачем через загальний відділ діловодства суду подано відповідь на пояснення третьої особи.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.03.2018 суд задовольнив клопотання Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" про залучення третьої особи, залучив до участі у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національний банк України, продовжив строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів та відклав підготовче засідання на 18.04.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 16.04.2018 закрито підготовче провадження у справі № 910/971/18 та призначено до розгляду по суті на 16.05.2018.

14.05.2018 через загальний відділ діловодства господарського суду надійшли пояснення Національного банку України, у яких останній зазначає, що з урахуванням змісту договору факторингу та положень ст. ст. 1077-1086 глави 73 Цивільного кодексу України Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" було здійснено відчуження Права грошової вимоги за Основним договором 1 на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк", що являється резидентом України. З урахуванням суб'єктного складу сторін договору факторингу, між якими була проведена операція купівлі-продажу права грошової вимоги, така операція не суперечить чинному законодавству України. Крім того, у поясненнях третя особа-2 повідомляє, що ПАТ "Укрсоцбанк" не являється господарським товариством, у статутному капіталі якого є корпоративні права держави, тобто правочин щодо купівлі права грошової вимоги не має безпосередньо ознак операції, що підпадає під дію санкцій, впроваджених на підставі рішення «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» від 15.03.2017. Операції проведені на підставі договору про відкриття кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 не відноситься до операцій з розміщення ПАТ "Укргазвидобування" коштів у банках, відтак не підпадає під дію санкцій, впроваджених на підставі вищевказаного рішення.

У судовому засіданні, призначеному на 16.05.2018, суд заслухав представника позивача, який підтримав позовні вимоги та надав пояснення по суті спору, а також представника відповідача, який заперечував щодо задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України).

Дослідивши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив.

26 квітня 2013 року між Публічним акціонерним товариством "Дочірній банк "Сбербанку Росії" (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сбербанк") та Публічним акціонерним товариством "Укргазвидобування" (надалі - позичальник, відповідач) було укладено договір про відкриття кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ (надалі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язується протягом 12 календарних місяців надавати послуги з відкриття та обслуговування відновлювальної кредитної лінії (надалі - кредитна лінія) в національній валюті у розмірі 360 000 000,00 грн. позичальникові, а позичальник - прийняти і оплатити такі послуги, у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом та повернути кредит відповідно до умов цього договору і виконувати інші умови цього договору. В межах ліміту кредитної лінії банк зобов'язується надавати позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти (надалі - кредит), а позичальник зобов'язується використовувати кредит за цільовим призначенням (п. 1.1 кредитного договору).

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом 360 000 000,00 (триста шістдесят мільйонів) грн. Цільове призначення (мета) кредиту: на поповнення обігових коштів, рефінансування. Позичальник зобов'язаний використовувати кредит лише за цільовим призначенням, визначеним в цьому пункті договору, а також в будь-якому випадку не може використовувати надані йому за цим договором кошти на цілі, що прямо або опосередковано заборонені законодавством України або його установчими документами. Строк кредитування: 12 місяців. Кредитна лінія відкривається з 26 квітня 2013 року. Останній день кредитної лінії 25 квітня 2014 року.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 19% процентів річних, починаючи з дати першого списання коштів з кредитного рахунку по день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту), до дня повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший та не враховується останній день користування кредитом. За кожен період банк надає позичальнику підтверджуючий документ (відомість, звіт) про нараховані проценти.

Відповідно до п. 2.3. кредитного договору, проценти, нараховані відповідно до пункту 2.1. цього договору, позичальник зобов'язаний сплачувати щомісяця не пізніше 5 (п'яти) робочих днів, наступних за днем закінчення періоду. При цьому, під "Періодом" Сторони розуміють кожний з періодів, який починається з того числа місяця, в якому був укладений цей договір (реквізит договору "дата", вказаний в верхньому правому куті на першій сторінці договору), і закінчуються в день, що передує такому числу наступного (відповідного) місяця (т.ч. проценти за кредитом за такий день нараховуються).

Проценти, нараховані за період, в якому відповідно до пункту 1.2. цього договору позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит банку, повинні бути сплачені не пізніше дня, передбаченого для повернення кредиту, враховуючи абзац 2 п. 2.1. (п. 2.4. договору).

Пунктом 3.1 кредитного договору передбачено, що ціна (процентна ставка) цього договору, у межах встановленого строку кредитування, встановлюється в розмірі 19% процентів річних. Процентна ставка розраховується за методом факт/факт. При цьому під методом "факт/факт" сторони розуміють нарахування процентів по договору за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці.

Згідно із п. 4.1 кредитного договору, строк кредитування: кредитна лінія відкривається 26 квітня 2013 року строком на 12 місяців або до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та повного виконання позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно з умовами цього договору.

У відповідності до п. 7.3. кредитного договору, за несвоєчасну сплату кредиту та/або процентів за користування кредитом та/або процентів за неправомірне користування кредитом позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період прострочення, обчисленої від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання зобов'язань від дня виникнення такого прострочення до повного погашення прострочено заборгованості.

Пеня розраховується банком щоденно за кожен день прострочення:

- в національній валюті - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в національній валюті;

- в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день розрахунку - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті, та сплачується в гривнях відповідно до розрахованої банком суми.

Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, сторони домовляються, нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань (щодо строків (визначених в цьому договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (неустойки, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку, в повному обсязі.

Умови вищезазначеного кредитного договору неодноразово змінювались, зокрема в частині предмету договору (п. 1.1, п. 1.2 кредитного договору), ціни (п. 3.1 кредитного договору), порядку здійснення оплати (п. 2.1 кредитного договору), а також строків та умов надання послуг (п.п. 4.1, 4.3 кредитного договору), шляхом підписання між сторонами договорів про внесення змін №2 від 25.04.2014, №8 від 08.07.2014, №9 від 30.09.2015, №10 від 12.02.2016, №11 від 30.06.2016.

Так, зокрема, договором про внесення змін №11 від 30.06.2016 до кредитного договору сторони домовились викласти пункти кредитного договору в наступній редакції:

"Відповідно до п. 1.1. кредитного договору, банк зобов'язується протягом 50 календарних місяців надати послуги з відкриття та обслуговування відновлювальної кредитної лінії в національній валюті (надалі - кредитна лінія) у розмірі 358 800 000,00 грн. (надалі - ліміт кредитної лінії позичальникові, а позичальник - прийняти і оплатити такі послуги, у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом та повернути кредит відповідно до умов цього договору і виконувати інші умови цього договору. В межах ліміту кредитної лінії банк зобов'язується надавати позичальнику на умовах цього договору кредитні кошти (надалі - кредит), а позичальник зобов'язується використовувати кредит за цільовим призначенням.

У цьому Договорі термін "відновлювальна Кредитна лінія" означає Кредитну лінію, за умовами якої після повного або часткового повернення наданого Позичальнику Кредиту Банк здійснює на умовах цього Договору подальше кредитування Позичальника в межах ліміту, зазначеного в пункті 1.2 цього Договору, та до настання останнього дня дії Кредитної лінії, зазначеного в п.1.2. цього Договору.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з загальним лімітом 358 800 000,00 грн.

Відповідно до п. 1.2.1. кредитного договору, графік зниження ліміту наступний:

а) з « 30» червня 2016 року по « 30» жовтня 2016 року ліміт складає 358 800 000,00 грн.;

б) на « 31» жовтня 2016 року ліміт складає 356 250 000,00 грн.;

в) на « 30» листопада 2016 року ліміт складає 353 700 000,00 грн;

г) на « 30» грудня 2016 року ліміт складає 351 150 000,00 грн;

ґ) на « 30» січня 2017 року ліміт складає 347 325 000,00 грн.;

д) на « 28» лютого 2017 року ліміт складає 343 500 000,00 грн.;

е) на « 31» березня 2017 року ліміт складає 339 675 000,00 грн.;

є) на « 30» квітня 2017 року ліміт складає 335 850 000,00 грн.;

ж) на « 31» травня 2017 року ліміт складає 332 025 000,00 грн;

з) на « 15» червня 2017 року ліміт складає 0,00 грн.

Цільове призначення (мета) кредиту: па поповнення обігових коштів, рефінансування.

Позичальник зобов'язаний використовувати Кредит лише за цільовим призначенням, зазначеним в цьому пункті Договору, а також в будь-якому випадку не може використовувати надані йому за цим Договором кошти на цілі, що прямо або опосередковано заборонені законодавством України або його установчими документами.

Строк кредитування: 50 місяців. Кредитна лінія відкривається з « 26» квітня 2013 року. Останній день дії Кредитної лінії - « 15» червня 2017 року.

Згідно з п. 2.1. кредитного договору, проценти за користування кредитом нараховуються банком, виходячи із встановленої банком процентної ставки у розмірі 22,8 % процентів річних, починаючи з 30 червня 2016 року По день повного погашення кредиту на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом.

При цьому, проценти за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту), до дня повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший та не враховується останній день користування кредитом. За кожен період банк надає позичальнику підтверджуючий документ (відомість, звіт) про нараховані проценти.

Відповідно до п. 3.1 кредитного договору, ціна (процентна ставка) цього договору, у межах встановленого строку кредитування, з 30 червня 2016 року встановлюється у розмірі 22,8 % процентів річних.

Процентна ставка розраховується за методом факт/факт. При цьому під методом "факт/факт" сторони розуміють нарахування процентів по договору за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у місяці.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, строк кредитування: кредитна лінія відкривається 26 квітня 2013 року. строком на 50 місяців або до повного повернення позичальником отриманих сум кредитних коштів, сплати у повному обсязі процентів за користування кредитом та повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов'язань, прийнятих ним на себе згідно з умовами цього Договору.".

21 квітня 2017 року між Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" (клієнт) та Публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" (фактор, позивач) був укладений договір факторингу №002-F/17-USВ (надалі - договір факторингу), відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, фактор зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт зобов'язується відступити факторові свої права грошової вимоги до боржника за основним договорами в розмірі та на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2. договору факторингу, опис, характеристика, обсяг та розмір прав грошової вимоги до боржника за основними договорами, що відступаються відповідно до умов цього договору зазначені в додатку № 1 до цього договору.

Згідно із п. 2.3 договору факторингу, права грошової вимоги вважаються відступленими фактору в день сплати фактором в повному обсязі грошових коштів, передбачених п.3.2. Цього договору.

Пунктом 3.1. договору факторингу визначено, що загальна сума прав грошової вимоги, що відступаються відповідно до умов даного договору становить 696 090 048,59 грн.

У відповідності до п. 3.2. договору факторингу, фактор зобов'язаний перерахувати клієнту грошові кошти в розмірі 616 813 961,60 грн. в день підписання цього договору на рахунок клієнта.

Згідно із п. 1.1 додатку № 1 до договору факторингу, в порядку та на умовах, визначених договором факторингу відступаються наступні права.

Права грошової вимоги за договором про відкриття кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 року (основний договір 1), укладеним між клієнтом та боржником (Публічним акціонерним товариством "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ"), а саме:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до кредитного договору №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 року в сумі 210 146 849,32 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому основним договором 1, нарахованих та несплачених станом на дату підписання договору в сумі 3 413 015,13 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі основного договору 1;

- інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі основного договору 1.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, листом вих.№ 06- від 28.04.2017 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що на виконання умов кредитного договору №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 в редакції останньої додаткової угоди Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" були надані позичальнику (ПАТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ") кредитні кошти у розмірі 358 800 000,00 грн., що підтверджується випискою по особовим рахункам з 26.04.2013 по 21.04.2017. Проте, позичальник в порушення умов вказаного договору допустив прострочення виконання договірних зобов'язань, у строк до 15 червня 2017 кредитні кошти не повернув, у зв'язку з чим у відповідача виникла заборгованість за кредитом у розмірі 210 146 849,32 грн.

Також у відповідача виникла заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, що за розрахунком позивача становлять 40 168 562,70 грн.

У зв'язку із простроченням позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховані:

- пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 33 957 427,87 грн., нарахована за загальний період з 16.06.2017 по 26.01.2018;

- 3% річних від простроченої суми повернення кредиту у сумі 3 886 277,35 грн., нараховані за загальний період з 16.06.2017 по 26.01.2018;

- пеня за прострочення сплати процентів у сумі 4 388 130,45 грн., нарахована за загальний період 05.05.2017 по 26.01.2018.

16 червня 2017 року позивачем на адресу позичальника направлена вимога №06-186/67-8898 про виконання зобов'язань за кредитними договорами, в тому числі за договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 (в матеріалах справи наявна копія фіскального чеку від 16.06.2017 про оплату поштових послуг з направлення даної вимоги на адресу відповідача та витяг з офіційного сайту ПАТ "Укрпошта"). Вказана вимога залишена відповідачем без відповіді та задоволення.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно із ч. 1 ст. 1078 Цивільного кодексу України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Відповідно до ст. 1079 Цивільного кодексу України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" як кредитні у цій статті розглядаються операції, зазначені в пункті 3 частини третьої статті 47 Закону, а також придбання права вимоги на виконання зобов'язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог та прийом платежів (факторинг).

З урахуванням наведеного, умови договору факторингу базуються на заміні кредитора у зобов'язанні (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч. 1 ст. 510 Цивільного кодексу України, сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор.

Статтею 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов'язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов'язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов'язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов'язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу приписів чинного законодавства, заміна кредитора у зобов'язанні допускається протягом усього часу існування зобов'язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Як встановлено судом, між Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" (клієн, третя особа-1) та Публічним акціонерним товариством "УКРСОЦБАНК" (фактор, позивач) було укладено договір факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017р., відповідно до умов якого в порядку та на умовах, визначених цим договором, позивач зобов'язався передати грошові кошти в розпорядження третьої особи-1 за плату, а третя особа-1 зобов'язалася відступити позивачу свої права грошової вимоги до відповідача, зокрема, за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013, в розмірі та на умовах передбачених цим договором, а саме:

- право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредиту відповідно до кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 року в сумі210 146 849,32 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом в розмірі, встановленому кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013, нарахованих та несплачених станом на дату підписання договору в сумі 3 413 015,13 грн.;

- право вимоги сплати процентів за користування кредитом та комісій, що будуть нараховані в майбутньому на підставі кредитного договору №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 року;

- інші, крім зазначених вище, права грошової вимоги, строк платежу за якими настав наявна вимога), а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому (майбутня вимога) на підставі кредитного договору №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 року.

Пунктом 2.3. договору факторингу передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими позивачу в день сплати позивачем в повному обсязі грошових коштів, передбачених п. 3.2. цього договору, а саме у сумі 616 813 961,60 грн.

Згідно із наявним в матеріалах справи меморіальним ордером №6594 від 21.04.2017р., позивачем сплачено на користь ПАТ "СБЕРБАНК" 616 813 961,60 грн. з призначенням платежу: перерахування коштів згідно із п. 3.2. договору факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017р.. Зазначена сума коштів перерахована на рахунок ПАТ "СБЕРБАНК" №3739604 відкритий в ПАТ "СБЕРБАНК", вказаний у п. 3.2. договору факторингу.

У розумінні Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" розрахунковим документом є документ на переказ коштів, що використовується для ініціювання переказу з рахунка платника на рахунок отримувача (п. 1.35. ст. 1 вказаного Закону).

Згідно із п. 1.19-1 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Національного банку України.

Аналогічне визначення меморіального ордеру міститься в Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженій затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004р. № 22.

Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті визначено, що під час здійснення розрахунків можуть застосовуватись розрахункові документи на паперових носіях та в електронному вигляді. Дана Інструкція встановлює правила використання під час здійснення розрахункових операцій таких видів платіжних інструментів, зокрема, меморіального ордера.

З урахуванням вищенаведеного, судом встановлено, що меморіальний ордер є документом, яким оформлюється банківська операція переказу коштів, у даному випадку про перерахування 616 813 961,60 грн. згідно із договору факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017р. в рахунок сплати з рахунку ПАТ "УКРСОЦБАНК" (позивача у справі), відкритого у ПАТ "УКРСОЦБАНК" на рахунок ПАТ "СБЕРБАНК", відкритого також у ПАТ "СБЕРБАНК".

Матеріали справи не містять доказів щодо наявності будь-яких заперечень у сторін договору щодо перерахування грошових коштів у сумі 616 813 961,60 грн. згідно із меморіальним ордером №6594 від 21.04.2017.

У наданих ПАТ "СБЕРБАНК" поясненнях щодо позову та відзиву підтверджено відступлення права вимоги за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 позивачу. Під час розгляду справи представник ПАТ "СБЕРБАНК" також підтвердив отримання коштів від позивача за договором факторингу.

За таких обставин, суд дійшов висновку про безпідставність тверджень відповідача щодо відсутності доказів сплати коштів у сумі 616 813 961,60 грн. за договором факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017р., у зв'язку з неналежним оформленням меморіального ордеру №6594 від 21.04.2017р. (наявності лише одного підпису на меморіальному ордері).

Посилання відповідача на те, що позивачем не було надано Публічному акціонерному товариству "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" доказів перерахування на користь ПАТ "СБЕРБАНК" грошових коштів у сумі 616 813 961,60 грн. за висновками суду не спростовують обставин відступлення позивачу прав вимоги за кредитним договором, оскільки умовами договору факторингу та положеннями законодавства не передбачено обов'язку позивача надавати відповідачу платіжні документи про сплату коштів за договором факторингу. Окрім того, в листі від №19-011-3932 від 10.05.2017 відповідач не вимагав від позивача надати докази перерахування на користь ПАТ "СБЕРБАНК" грошових коштів у сумі 616 813 961,60 грн.

У відповідності до ч. 1 ст. 1082 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов'язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов'язку перед ним (ч. 2 ст. 1082 Цивільного кодексу України).

Приписами частини 2 статті 517 Цивільного кодексу України також передбачено, що якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент пред'явлення йому вимоги новим кредитором або, якщо боржник виконав свій обов'язок до пред'явлення йому вимоги новим кредитором, - на момент його виконання.

Як підтверджено матеріалами справи, листом вих. № 06- від 28.04.2017 позивач повідомив відповідача про укладення договору факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017р. та перехід права вимоги за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013.

Про отримання відповідачем повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 свідчить відмітка на вказаному повідомленні.

Також, листом №19-011-3802 від 28.04.2017 ПАТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ" підтвердило отримання вищезазначеного повідомлення банку.

В той же час, посилаючись на неналежне оформлення вказаного вище повідомлення та ненадання доказів укладення договору факторингу, відповідач зазначив про наявність сумнівів у правомірності укладення договору факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017.

Однак, приписами чинного законодавства не встановлено форми повідомлення про відступлення права грошової вимоги. Жодних вимог щодо оформлення повідомлення про відступлення права грошової договором факторингу також не передбачено.

Наявність у листах вих. №06-186/58-633 від 17.05.2017, вих. 5956/5/15-1-4-5 від 09.06.2017, повідомленні ПАТ "СБЕРБАНК" вих. №4206/5/15-1-2 від 21.04.2017 та вимозі вих. №06-186/67-8898 від 16.06.2017 описки щодо номеру кредитного договору не спростовує обставин щодо належного повідомлення відповідача про відступлення права вимоги.

Водночас, за змістом наведених положень законодавства, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі чи доказів переходу до нового кредитора прав вимоги, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Таким чином, ненадання доказів переходу прав вимоги за зобов'язанням не звільняє боржника (у даному випадку ПАТ "УКРГАЗВИДОБУВАННЯ") від обов'язку від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором взагалі.

Отже, у відповідності до ч. 2 ст. 1082 Цивільного кодексу України, відповідач мав право здійснити сплату заборгованості за кредитним договором безпосередньо на користь ПАТ "СБЕРБАНК".

Натомість, в матеріалах справи відсутні докази сплати відповідачем заборгованості за кредитним договором №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 на користь Публічного акціонерного товариства "СБЕРБАНК".

Суд також зазначає, що норми чинного законодавства не ставлять дійсність відступлення прав вимоги за зобов'язанням новому кредитору в залежність від визнання чи не визнання такого відступлення боржником. Договір факторингу не оспорювався, в судовому порядку недійсним не визнавався та є чинним. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість набуття позивачем права вимоги до відповідача за договором про відкриття кредитної лінії №22-Н/13/29/КЛ-КБ від 26.04.2013 на підставі укладеного з Публічним акціонерним товариством "СБЕРБАНК" договору факторингу №002-F/17-USВ від 21.04.2017.

В силу положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦК України).

Як встановлено судом, банк взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, надавши відповідачу згідно із банківськими виписками кредитні кошти у сумі 358 800 000,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Договір, відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1 і 2 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що:

- суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться;

- кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Матеріалами справи (банківськими виписками з рахунку позичальника) підтверджується порушення відповідачем зобов'язань за кредитним договором в частині повернення всієї суми кредиту та сплати процентів в строки встановлені кредитним договором (до 15.06.2017 включно).

Перевіривши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, суд встановив, що даний розрахунок є арифметично вірним та здійснений у відповідності до умов кредитного договору.

Відповідачем не було надано суду жодних доказів в підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 1 статті 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки заборгованість за кредитом у сумі 210 146 849,32 грн. та заборгованість за процентами за користування кредитними коштами у розмірі 40 168 562,70 грн. належним чином доведена, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

У зв'язку із прострочення позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором позивачем нараховані та заявлені до стягнення:

- пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 33 957 427,87 грн., нарахована за загальний період з 16.06.2017 по 26.01.2018;

- 3% річних від простроченої суми повернення кредиту у сумі 3 886 277,35 грн., нараховані за загальний період з 16.06.2017 по 26.01.2018;

- пені за прострочення сплати процентів у сумі 4 388 130,45 грн., нарахована за загальний період 05.05.2017 по 26.01.2018.

За приписами ч.1 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання. Суб'єктами права застосування штрафних санкцій є учасники відносин у сфері господарювання, зазначені у статті 2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 6 ст. 231 Господарського кодексу України штрафні санкції за порушення грошових зобов'язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором.

Відповідальність у вигляді пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплати процентів, визначених договором, передбачена п. 7.3. кредитного договору.

При цьому, умовами кредитного договору сторони погодили, що пеня розраховується банком щоденно за кожен день прострочення: в національній валюті - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в національній валюті; в гривневому еквіваленті по офіційному курсу Національного банку України на день розрахунку - у випадку, якщо кредит за цим договором надавався в іноземній валюті,та сплачується в гривнях відповідно до розрахованої банком суми.

Частиною 6 статті 232 ГК України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано.

В пункті п. 2.5. постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" роз'яснено, що приписом ч. 6 ст. 232 ГК України передбачено не позовну давність, а період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов'язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається з дня, наступного за останнім днем, у який зобов'язання мало бути виконане, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін. Необхідно також мати на увазі, що умова договору про сплату пені за кожний день прострочення виконання зобов'язання не може розцінюватися як установлення цим договором іншого, ніж передбачений частиною шостою статті 232 ГК України, строку, за який нараховуються штрафні санкції.

Отже, початком для нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов'язання буде день, наступний за днем, коли воно мало бути виконано. Нарахування санкцій триває протягом шести місяців. Проте, законом або договором можуть бути передбачені інші умови нарахування.

Пунктом п. 7.3. кредитного договору визначено, що відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України сторони погодили, нарахування пені за прострочення виконання зобов'язань (щодо строків (визначених в цьому договорі) повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом припиняється через один рік від дня, коли зобов'язання мало бути виконано. Сплата штрафних санкцій (неустойки, пені) за цим договором не звільняє позичальника від відшкодування збитків, завданих банку, в повному обсязі.

Отже, з огляду на положення п. 7.3. кредитного договору, сторони передбачили інший період нарахування пені, аніж шість місяців від дня, коли зобов'язання мало бути виконано (ч. 6 ст. 232 ГК України).

Водночас, судом встановлено, що в пункті 3 договору про внесення змін №7 від 31.03.2015 до кредитного договору сторони домовились, що банк не стягуватиме з позичальника пеню за неотримання строків погашення кредиту та процентів по кредиту, нараховану за перші 30 календарних днів з моменту виникнення такої заборгованості.

Таким чином, нарахування пені за прострочення повернення кредиту має здійснюватись не з 16.06.2017 (згідно розрахунку позивача), а з 16.07.2017. Відповідно, нарахування пені за прострочення сплати процентів за кредитним договором слід здійснювати не з 05.05.2017 (згідно розрахунку позивача), а з 05.06.2017.

Здійснивши перерахунок пені за несвоєчасне повернення кредиту за загальний період з 16.07.2017 по 26.01.2018 та пені за прострочення сплати процентів за загальний період 05.06.2017 по 26.01.2018, суд встановив, що розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту становить 29 639 341,92 грн. та пені за прострочення сплати процентів - 4 288 595,57 грн., у зв'язку із чим вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов'язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачені вищевказаними нормами законодавства наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов'язання у вигляді 3% річних, що нараховуються на суму основного боргу, є способом захисту майнового права та інтересу кредитора, що полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування грошовими коштами, що підлягають до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3 % річних у сумі 3 886 277,35 грн., суд встановив, що останній є обґрунтованим та арифметично вірним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ст. 74 Господарського процесуального кодексу України обов'язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 73 ГПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищезазначене, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "УКРСОЦБАНК", з покладенням судового збору в цій частині на відповідача в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись ст. 129, 236-238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, ідентифікаційний код 30019775) на користь Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" (03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, ідентифікаційний код 00039019) заборгованість за кредитом у розмірі 210 146 849 (двісті десять мільйонів сто сорок шість тисяч вісімсот сорок дев'ять) грн. 32 коп., прострочену заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 40 168 562 (сорок мільйонів сто шістдесят вісім тисяч п'ятсот шістдесят дві) грн. 70 коп., пеню за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 29 639 341 (двадцять дев'ять мільйонів шістсот тридцять дев'ять тисяч триста сорок одну) грн. 92 коп., пеню за прострочення сплати процентів у розмірі 4 288 595 (чотири мільйони двісті вісімдесят вісім тисяч п'ятсот дев'яносто п'ять) грн. 57 коп., 3% річних від суми заборгованості за кредитом у розмірі 3 886 277 (три мільйони вісімсот вісімдесят шість тисяч двісті сімдесят сім) грн. 35 коп. та судовий збір у розмірі 607 387 (шістсот сім тисяч триста вісімдесят сім) грн. 50 коп.

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 17.05.2018

Суддя Пукшин Л.Г.