ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"03" травня 2018 р.Справа № 924/189/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Вибодовського О.Д., при секретарі судового засідання Сороці О.Д., розглянувши матеріали

за позовом Державного підприємства Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом", м.Київ в особі ВП "Южно-Українська АЕС", м.Южноукраїнськ, Миколаївської області

до Фізичної особи - підприємця Шокур Анатолія Анатолійовича, м. Хмельницький

про стягнення 10 029,60 грн.

Представники сторін:

Від позивача: Третяк Л.В. - за довіреністю №980 від 26.04.2016р. (в режимі відеоконференції)

Від відповідача: не з'явився

В судовому засіданні відповідно до ч.1 ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ВСТАНОВИВ:

Позивач Державне підприємство Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом", м. Київ в особі ВП "Южно-Українська АЕС", м.Южноукраїнськ, Миколаївської області звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача Фізичної особи - підприємця Шокур Анатолія Анатолійовича, м. Хмельницький на свою користь 10029,60грн. штрафних санкцій за неналежне виконання відповідачем умов договору поставки товару №53-123-01-17-03954 від 13.12.2017р.

Ухвалою суду від 20.03.2018р. відкрито провадження у справі №924/189/18. Дану справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Сторони про час і місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. Копії ухвал про порушення провадження у справі сторонам направленні рекомендованими листами.

Представник позивача в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити позов.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився, вимог ухвали суду не виконав, правом участі свого представника під час судового розгляду справи не скористався, відзиву на позов не подав, причин не повідомив. Ухвали суду по даній справі від 20.03.2018р. та 11.04.2018р., надіслані на його адресу, зазначену у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулися до суду із відміткою "за закінченням терміну зберігання".

Стаття 202 ГПК України передбачає, що суд може розглядати справу за відсутності учасника справи, якщо його було належно повідомлено, проте, він не повідомив про причин неявки або така неявка є повторною.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Розглядом матеріалів справи встановлено наступне.

13 грудня 2017р. між Державним підприємством Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом", м. Київ в особі ВП "Южно-Українська АЕС", м.Южноукраїнськ, Миколаївської області (покупець) та Фізичною особою - підприємцем Шокур Анатолієм Анатолійовичем, м. Хмельницький (постачальник) укладено договір на поставку товару за №53-123-01-17-03954.

Відповідно до п. 1.1 договору, постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар - код CPV 33710000-0 по ДК 021:2015- парфуми, засоби гігієни та презервативи у асортименті, кількості і за цінами з зазначеними у специфікації №1, що є невід'ємною частиною цього договору. Рік виготовлення товару - не раніше 2017р.

Загальна вартість товару складає 955200,00грн. (п.2.1 договору).

Датою постачання є дата отримання товару на складі вантажоодержувача з відміткою в накладній на відвантаження товару (п.3.3).

Згідно специфікації №1 сторони обумовили найменування товару, його кількість, ціну та загальну вартість.

На виконання умов даного договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 955200,00грн., підтвердженням чого є накладна №20/12 від 20.12.2017р. на суму 477600,00грн. (товар отримано 20.12.2017р.) та накладна №09/01 від 09.01.2018р. на суму 477600,00грн. (товар отримано 11.01.2018р.)

Згідно з п. 3.1 договору, постачання здійснюється з 18.12.2017р. по 20.12.2017р. транспортом постачальника на умовах DDР м.Южноукраїнськ Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" відповідно до правил Інкотермс-2010. З товаром постачальник надає покупцю видаткову та податкову накладну.

Враховуючи п.3.1 договору відповідачем по накладній №09/01 від 09.01.2018р. допущено прострочення строку постачання товару, оскільки поставку-отримання здійснено 11.01.2018р., підтвердженням чого є відмітка на накладній про дату отримання.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що у разі порушення зобов'язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення.

Позивачем на підставі цього нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10029,60грн. - пені за прострочення строків поставки товару за період з 21.12.2017р. по 10.01.2018р.

Аналізуючи подані докази, оцінюючи їх у сукупності, судом враховується наступне.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.

З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України вбачається, що господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Статтею 11 ЦК України та ст. 174 ГК України визначено, що господарські зобов'язання можуть виникати, зокрема, з господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.

Відповідно до частин 1, 2 статті 193 ГК України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається із матеріалів справи, між сторонами виникли правовідносини з договору на поставку товару за №53-123-01-17-03954 від 13 грудня 2017р., згідно якого постачальник зобов'язався передати, а покупець прийняти та оплатити товар - код CPV 33710000-0 по ДК 021:2015- парфуми, засоби гігієни та презервативи у асортименті, кількості і за цінами з зазначеними у специфікації №1, що є невід'ємною частиною цього договору, на загальну вартість 955200,00грн. (п.1.1 та п.2.1 договору). Рік виготовлення товару - не раніше 2017р.

Відповідно до п.п. 1, 2 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

За змістом ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

На виконання умов даного договору позивачем поставлено, а відповідачем прийнято товар на загальну суму 955200,00грн., підтвердженням чого є накладна №20/12 від 20.12.2017р. на суму 477600,00грн. (товар отримано 20.12.2017р.) та накладна №09/01 від 09.01.2018р. на суму 477600,00грн. (товар отримано 11.01.2018р.)

Відповідно до ст.ст. 663, 664 Цивільного кодексу України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлено обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Згідно з п. 3.1 договору, постачання здійснюється з 18.12.2017р. по 20.12.2017р. транспортом постачальника на умовах DDР м.Южноукраїнськ Миколаївська область, Южноукраїнське відділення ВП "Складське господарство" відповідно до правил Інкотермс-2010. З товаром постачальник надає покупцю видаткову та податкову накладну.

Враховуючи п.3.1 договору відповідачем по накладній №09/01 від 09.01.2018р. допущено прострочення строку постачання товару, оскільки поставку-отримання здійснено 11.01.2018р., підтвердженням чого є відмітка на накладній про дату отримання.

Невиконання зобов'язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) стаття 610 ЦК України визначає як порушення зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Пунктом 3 ст. 3, ст. 627 Цивільного кодексу України закріплено принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 4.1 договору сторони передбачили, що у разі порушення зобов'язань за договором, а саме за порушення термінів постачання товару, які передбачені даним договором, постачальник зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого товару у зазначений термін за кожний день прострочення.

Позивачем на підставі цього нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 10029,60грн. - пені за прострочення строків поставки товару за період з 21.12.2017р. по 10.01.2018р.

За положеннями ч.1 ст.199 ГК України виконання господарських зобов'язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими цим Кодексом та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов'язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов'язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України

У відповідності до приписів ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язань може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з п.п.1, 2, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Судом при здійсненні перерахунку заявлених до стягнення сум приймається до уваги, що у разі, якщо розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов'язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.

Враховуючи вищевикладене, суд, провівши перерахунок заявленої до стягнення суми пені, встановив що вона заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню.

Відповідно ст.13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст.ст. 76,77,78,79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Згідно ст.129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 20, 24, 73, 74, 129, 232, 237, 238, 240, 241, 326-327 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Державного підприємства Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом", м.Київ в особі ВП "Южно-Українська АЕС", м.Южноукраїнськ, Миколаївської області до Фізичної особи - підприємця Шокур Анатолія Анатолійовича, м. Хмельницький про стягнення 10 029,60 грн. задоволити.

Стягнути з Фізичної особи - підприємця Шокур Анатолія Анатолійовича, АДРЕСА_2, код НОМЕР_1) на користь Державного підприємства Національна атомна енергетична компанія "Енергоатом", м.Київ в особі ВП "Южно-Українська АЕС", (м.Южноукраїнськ, Миколаївської області, промзона, ) - 10029,60грн. - пені та 1762,00грн. - витрат по оплаті судового збору.

Видати наказ.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів до Рівненського апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 03.05.2018 року

Суддя О.Д. Вибодовський

Віддрук 3 прим.:

1- до справи

2- позивачу - ВП "Южно-Українська АЕС", м.Южноукраїнськ, промзона;

3 - відповідачу - ФОП Шокур А.А., АДРЕСА_1.