УХВАЛА

м. Київ

08.05.2018Справа № 917/369/18

Суддя Господарського суду міста Києва Привалов А.І., розглянувши

клопотання публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод»;

до 1) публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»;

2) акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація «Уралвагонзавод»

імені Дзержинського»;

про забезпечення позову

Без виклику представників сторін.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Кременчуцький сталеливарний завод" звернулося до Господарського суду Полтавської області з позовом до 1) публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», 2) акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація «Уралвагонзавод» імені Дзержинського» про припинення зобов'язання неможливістю виконання.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Господарського суду Полтавської області у справі №917/775/16 від 23.06.2016р. задоволені позовні вимоги АТ "НВК "Уралвагонзавод" імені Дзержинського" до ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" про стягнення 58239800,00 руб. заборгованості, 206700,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Крім того, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 13.04.2017 надано відстрочення виконання рішення суду строком на 1 рік з дати набрання чинності ухвалою, до 13.04.2018р. Позивач посилається на існування об'єктивних обставин з урахуванням яких сплата будь-яких сум грошових коштів українськими суб'єктами господарюванню на користь АТ "НВК "Уралвагонзавод" імені Дзержинського" порушує публічний порядок та суперечить інтересам держави України, викладеним у стратегії національної безпеки, яка затверджена рішенням РНБО, введеним в дію Указом Президента України №287/2015 від 26 травня 2015 року.

Ухвалою Господарського суду Полтавської області № 917/369/18 від 10.04.2018р. ухвалено передати матеріали позовної заяви за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Супровідним листом від 26.04.2018р. за № 01-20/466-18 Господарським судом Полтавської області направлено позовну заяву публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» до 1) публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», 2) акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація «Уралвагонзавод» імені Дзержинського» про припинення зобов'язання неможливістю виконання разом з ухвалою Господарського суду Полтавської області №917/369/18 від 29.03.2018р. до Господарського суду міста Києва.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу № 917/369/18 передано на розгляд судді Привалову А.І.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у прийнятті позовної заяви публічного акціонерного товариства «Кременчуцький сталеливарний завод» на підставі п. 3 ч.2 ст. 175 Господарського процесуального кодексу України, оскільки в провадженні Господарського суду міста Києва перебувають справи № 910/4232/18 та № 917/326/18 між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Проте, під час дослідження матеріалів позовної заяви було встановлено, що позивач разом з позовом подав клопотання про забезпечення позову, яке ухвалою Господарського суду Полтавської області № 917/369/18 від 10.04.2018р. також передано за підсудністю до Господарського суду міста Києва.

Відповідно до вищезазначеного клопотання, позивач просить суд прийняти до розгляду клопотання та винести ухвалу, якою забезпечити позов про припинення правовідношення шляхом:

- зупинення виконання Наказу про примусове виконання рішення та постанови від 05.12.2016 року виданого Господарським судом Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" (39621, Полтавська область, м. Кременчук, вул.І. Приходька, 141, ) на користь Акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація "Уралвагонзавод" імені Ф.Е. Дзержинського" (622007, Східне шосе, 38, м. Нижній Тагіл, Свердловська область, Росія) 58239800,00 руб. РФ заборгованості, 206700,00 грн. витрат по сплаті судового збору таким, що не підлягає виконанню;

- заборони органам і посадовим особам Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, включаючи територіальні підрозділи, а також приватними державними виконавцями примати до виконання виконавчі документи, за якими передбачається стягнення з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" будь-яких грошових сум на користь Акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація "Уралвагонзавод" імені Ф.Е. Дзержинського" (622007, Східне шосе, 38, м.Нижній Тагіл, Свердловська область, Росія), відкривати виконавче провадження з виконання таких документів та вживати заходи примусового виконання судового рішення до ухвалення рішення у справі та набрання ним чинності;

- заборони банкам здійснювати списання з рахунків ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" будь-яких грошових сум на користь Акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація "Уралвагонзавод" імені Ф.Е. Дзержинського" (622007, Східне шосе, 38, м.Нижній Тагіл, Свердловська область, Росія) за платіжними вимогами посадових осіб державної виконавчої служби або приватних виконавців.

Розглянувши клопотання публічного акціонерного товариства "Кременчуцький сталеливарний завод" про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Як було зазначено вище, рішенням Господарського суду Полтавської області по справі №917/775/16 від 23.06.2016р. позовні вимоги Акціонерного товариства "Науково-виробнича корпорація "Уралвагонзавод" імені Ф.Е. Дзержинського" задоволені та з ПАТ "Кременчуцький сталеливарний завод" стягнута заборгованість у розмірі 58239800,00 руб., 206700,00 грн. витрат по сплаті судового збору. Зазначене рішення набрало законної сили та виданий відповідний наказ. Крім того, ухвалою Господарського суду Полтавської області по справі №917/775/16 від 13.04.2017р. виконання рішення господарського суду Полтавської області від 23.06.2016р. відстрочено на один рік з дня прийняття даної ухвали суду, до 13.04.2018р. Рішення до теперішнього часу не оскаржувалось.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 137 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі ст. 140 Господарського процесуального кодексу України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Суд зазначає, що особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Так, згідно зі ст.ст.73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача, господарський суд не повинен скасовувати вжиття заходів до виконання рішення або зміну способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.

Частиною 6 ст. 137 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що не допускається забезпечення позову шляхом зупинення рішень, актів Національного банку України, а також встановлення для Національного банку України, його посадових осіб заборони або обов'язку вчиняти певні дії.

Відповідно до статті 3 Господарського процесуального кодексу України, судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлено інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Статтею 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України, застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За приписами ст. 9 Конституції України, частиною національного законодавства України є Конвенція про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікована Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 №475/97-ВР). Юрисдикція Європейського суду з прав людини є обов'язковою в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції.

Відповідно до пункту 72 рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року (рішення чинне з 6 листопада 2002 року) в справі "Совтрансавто-Холдинг" проти України" у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути постановлено під сумнів.

Статтею 18 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об'єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 17.05.2005 у справі "Чижов проти України" зазначено, що на державі лежить позитивне зобов'язання організувати систему виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною як в теорії, так і на практиці, а затримка у виконанні рішення не повинна бути такою, що порушує саму сутність права, яке захищається відповідно до параграфу 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З огляду на викладене, господарський суд дійшов висновку, що наслідки задоволення клопотання Позивача про забезпечення позову впливають на виконання рішення Господарського суду Полтавської області по справі №917/775/16 від 23.06.2016р., дотримання балансу інтересів стягувача та боржника, що порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України та вступило в законну силу. Також позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.

Керуючись ст.ст. 136-140, 234 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

УХВАЛИВ:

1. Відмовити публічному акціонерному товариству "Кременчуцький сталеливарний завод" в задоволенні клопотання про забезпечення позову.

2. Згідно ч. 2 ст.235 Господарського процесуального кодексу України дана ухвала набирає законної сили з моменту її підписання - 08.05.2018р. та може бути оскаржена у порядку, встановленому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України.

Суддя А.І. Привалов