ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 5016/149/2011(17/6)

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткач І.В. - головуючий, Вронська Г.О., Стратієнко Л.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк"

на постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018

(головуючий - Головей В.М., судді: Разюк Г.П., Савицький Я.Ф.)

у справі № 5016/149/2011(17/6) Господарського суду Миколаївської області

за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта банк"

до Державного підприємства "Миколаївський ремонтно-механічний завод"

про стягнення заборгованості за кредитним договором №02/016/08-К від 13.02.2008 у розмірі 184 088,97 грн,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст судових рішень у справі

1.1. Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.03.2011 позов ПАТ "Кредитпромбанк" в особі Миколаївської філії ПАТ "Кредитпромбанк" задоволено у повному обсязі. Стягнуто з ДП "Миколаївський ремонтно-механічний завод" на користь ПАТ "Кредитпромбанк" в особі Миколаївської філії ПАТ "Кредитпромбанк" поточну заборгованість з кредитом у сумі 97 507,02 грн, прострочену заборгованість за кредитом - 43 621,49 грн, поточну заборгованість по процентам - 835,17 грн, прострочену заборгованість по сплаті процентів - 36 066,72 грн, пеню за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитними коштами - 2 646,44 грн, пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 3 412,13 грн.

1.2. 04 квітня 2011 року на виконання зазначеного рішення суду видано відповідний наказ.

1.3. 23 вересня 2014 року ПАТ "Кредитпромбанк" звернулося до Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ із заявою про відкриття виконавчого провадження, до якої додано оригінал виконавчого документа - наказ Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011.

1.4. 06 жовтня 2014 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44927002.

1.5. 29 грудня 2014 року старшим державним виконавцем Заводського відділу ДВС Миколаївського МУЮ винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з посиланням на те, що виконавчий документ за рішенням суду про стягнення коштів підлягає пред'явленню до Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області для здійснення обліку, інвентаризації та подальшої передачі органам, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів для погашення заборгованості.

1.6. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 25.05.2017 Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - Банк, заявник) залучено до участі у справі №5016/149/2011(17/6) як правонаступника позивача - Публічного акціонерного товариства "Кредитпромбанк" та замінено сторону за наказом Господарського суду Миколаївської області №5016/149/2011 (17/6) від 04.04.2011.

1.7. 28 липня 2017 року Банк звернувся до Господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу дубліката виконавчого документа - наказу №5016/149/2011(17/6) від 04.04.2011 з посиланням на втрату його оригінала.

1.8. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 13.09.2017 у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу відмовлено.

1.9. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 13.11.2017 ухвала суду першої інстанції від 13.09.2017 залишена без змін.

1.10. 18 грудня 2017 року до Банк повторно звернувся Господарського суду Миколаївської області із заявою про видачу дубліката наказу, оскільки його оригінал втрачено та до виконання не пред'явлено.

На підтвердження втрати наказу до заяви додана довідка, яка підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" та головним бухгалтером АТ "Дельта Банк". Також було надано акт службового розслідування від 06.12.2017 та лист ПАТ "Кредитпромбанк" від 21.03.2017.

Заява мотивована тим, що в період з 06.10.2014 по 29.12.2014 виконавчий документ знаходився на виконанні у Заводському ВДВС м. Миколаєва.

29 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві разом з виконавчим документом на підставі п. 9 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" у зв'язку із тим, що виконавчий документ про стягнення заборгованості з боржника - державного підприємства підлягає пред'явленню до Головного управління ДКСУ у Миколаївській області через Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області.

Виконавчий документ було повернуто первісному кредитору - ПАТ "Кредитпромбанк" та в подальшому цей документ не направлявся на примусове виконання до Управління ДВС ГУЮ у Миколаївській області.

При цьому, заявник вважає, що у зв'язку з набранням чинності з 05.10.2016 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, виконавчий документ підлягає пред'явленню на нове примусове виконання у строк до 29.12.2017 відповідно до приписів ч.5 Розділу Розділ XIII "Прикінцеві та перехідні положення" зазначеного закону.

2. Короткий зміст ухвали суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017 заяву Банку задоволено та видано дублікат наказу № 5016/149/2011 (17/6).

Ухвала суду мотивована тим, що згідно з ч.5 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Відтак, за висновком суду, строк пред'явлення наказу № 5016/149/2011 (17/6) не скінчився.

2.2. Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2017 скасовано. Відмовлено Банку у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу.

2.3. Відмовляючи Банку у задоволенні заяви про видачу дубліката наказу, апеляційний господарський суд зазначив таке.

2.3.1. Наказ Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) знаходився на виконанні у Заводському відділі ДВС Миколаївського МУЮ, проте 29.12.2014 старшим державним виконавцем названого органу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (чинного на момент винесення постанови).

2.3.2. Згідно з ч. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 №606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його прав повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених ст. 22 цього закону, а саме протягом року з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Тобто судом встановлено, що строк для повторного пред'явлення наказу від 04.04.2011 до виконання у справі №5016/149/2011(17/6) становив з 29.12.2014 по 29.12.2015.

Отже, 30.12.2015 закінчився строк пред'явлення такого виконавчого документа до виконання.

2.3.3. Суд апеляційної інстанції встановив, що на момент подання заяви про видачу дубліката виконавчого документа, строк пред'явлення останнього до виконання був пропущений, а стягувач (Банк) звернувся із заявою про видачу дубліката виконавчого документа вже після закінчення строку, встановленого для пред'явлення наказу до виконання. Відтак, врахувавши приписи п.19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для видачі дубліката наказу у зв'язку із закінченням строку пред'явлення його до виконання.

Апеляційний господарський суд зазначив, що невірним є трактування судом першої інстанції та Банком п. 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ, оскільки положення цього закону в частині пред'явлення виконавчих документів до виконання розповсюджуються виключно на виконавчі документи, видані з дня прийняття цього Закону та до набрання ним чинності. Проте застосування поняття "набрання чинності законом" у спірних правовідносинах не може зводитись лише до визначення певної календарної дати, а повинно невід'ємно пов'язуватись із моментом прийняття відповідного закону при неухильному дотримання принципу зворотності дії закону у часі відповідно до приписів ст. 58 Конституції України.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

3.1. Не погоджуючись з вищезазначеною постановою, Банк звернувся до суду з касаційною скаргою, у якій просить постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 скасувати повністю та залишити без змін ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 26.12.2018.

3.2. Позиція скаржника ґрунтується на положеннях ч.5 Розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ, відповідно до якої виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

На переконання скаржника, в силу вимог зазначеної норми, строк пред'явлення наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) не скінчився, а відтак, як вірно зазначив суд першої інстанції, заява Банку про видачу дубліката такого наказу є правомірною та підлягає задоволенню.

3.3. Скаржник вважає помилковим застосування судом апеляційної інстанції ст.58 Конституції України та вказує на недоречність здійсненого судом посилання на рішення Конституційного суду України від 05.04.2001 №3-рп/2011, оскільки рішення Господарського суду Миколаївської області у справі №5016/149/2011(17/6) не виконано, а отже, правовідносини між сторонами не закінчилися та продовжуються тривати по сьогоднішній день.

3.4. У відзиві на касаційну скаргу Державне підприємство "Миколаївський бронетанковий завод" (правонаступник боржника у справі - ДП "Миколаївський ремонтно-механічний завод") зазначає про безпідставність та необґрунтованість вимог касаційної скарги Банку та просить відмови у її задоволенні. Вважає, що постанова суду апеляційної інстанції ґрунтується на засадах верховенства права, є законною та обґрунтованою. Правові підстави для її скасування відсутні.

Відповідач зазначає, що строк пред'явлення наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) скінчився 30.12.2015. Таким чином, дія Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання цим законом чинності.

У зв'язку із зазначеним, Державне підприємство "Миколаївський бронетанковий завод" просить залишити касаційну скаргу Банку без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 - без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

4. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

4.1. Щодо меж розгляду справи судом касаційної інстанції

4.1.1. З урахуванням меж розгляду справи судом касаційної інстанції, визначених статтею 300 Господарського процесуального кодексу України, та згідно з компетенцією, визначеною законом, Верховний Суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

4.2. Щодо суті касаційної скарги

4.2.1. Спір у справі стосується питання видачі дубліката наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) за заявою Банку від 18.12.2017.

4.2.2. Відповідно до п.19.4 Розділу ХІ "Перехідні положення" ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред'явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.

Тобто обов'язковою умовою видачі дубліката наказу є звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред'явлення його до виконання.

4.2.3. Як зазначено у п.2.3.1 цієї постанови, суд апеляційної інстанції встановив, що наказ Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) знаходився на виконанні у Заводському відділі ДВС Миколаївського МУЮ, проте 29.12.2014 старшим державним виконавцем названого органу ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV (чинного на момент винесення постанови).

Відповідно до ч.5 ст.47 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Згідно з приписами п.2 ч.1 ст.22 Закону України "Про виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-ХІV виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, суд касаційної інстанції погоджується з висновком апеляційного господарського суду про те, що строк для повторного пред'явлення наказу від 04.04.2011 до виконання у справі №5016/149/2011(17/6) становив з 29.12.2014 по 29.12.2015. Отже, 30.12.2015 цей строк закінчився.

4.2.4. 05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, згідно з статтею 12 якого виконавчі документи можуть бути пред'явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до пункту 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред'являються до виконання у строки, встановлені Законом від 02.06.2016.

4.2.5. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 09.02.1999 № 1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Як вірно зазначив суд апеляційної інстанції, Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (рішення Конституційного Суду України від 05.04.2001 № 3-рп/2001.

4.2.6. Тобто помилковими є доводи скаржника про можливість застосування до спірних правовідносин приписів Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, оскільки на момент набрання чинності цим законом, строк пред'явлення наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6) закінчився.

Відтак, як вірно зазначає відповідач у відзиві на касаційну скаргу, дія Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ не поширюється на правовідносини, які закінчились до набрання ним чинності.

4.2.7. Закон України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ не відновлює дію наказів господарських судів, строк пред'явлення яких до виконання сплив до набрання ним чинності. Отже, положення пункту 5 розділу ХІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ не розповсюджують свою дію на виконавчі документи, строк виконання за якими сплив на час набрання чинності зазначеним законодавчим актом.

Протилежні доводи скаржника є помилковими та здійснені внаслідок власного хибного тлумачення вказаних вище норм чинного законодавства, що не може бути підставою для скасування постанови суду апеляційної інстанції, що оскаржується.

4.2.8. Таким чином, Верховний Суд вважає, що апеляційний господарський суд правильно скасував ухвалу суду першої інстанції та відмовив Банку у видачі дубліката наказу Господарського суду Миколаївської області від 04.04.2011 №5016/149/2011(17/6), тому підстави для скасування постанови Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 відсутні.

Скаржником не доведено неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права чи процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.

5. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

5.1. Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

5.2. Зважаючи на викладене вище, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" без задоволення, а судового рішення, що оскаржується, - без змін.

6. Судові витрати

6.1. З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 304, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну Публічного акціонерного товариства "Дельта банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Дельта Банк" залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.02.2018 у справі № 5016/149/2011(17/6) залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя І. Ткач

Судді Г. Вронська

Л. Стратієнко