РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

16.05.2018Справа № 910/2194/18

Господарський суд міста Києва у складі судді Любченко М.О., за участю секретаря судового засідання Топіхи І.О., розглянувши за правилами загального позовного провадження у судовому засіданні матеріали справи

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд»

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС»

про стягнення 1 342 527,50 грн.,

Представники учасників процесу:

від позивача: Максимченко І.В.

від відповідача: не з'явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення простроченої заборгованості за договором №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу в сумі 1 342 527,50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за договором №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу в частині внесення лізингових платежів за період з липня 2015р. по липень 2017р. у Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» виникла заборгованість перед позивачем в розмірі 1 342 527,50 грн.

Ухвалою від 28.02.2018р. судом відкрито провадження по справі №910/2194/18, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 28.03.2018р., встановлено для відповідача строк для надання суду відзиву на позов.

28.03.2018р. судом було відкладено підготовче засідання на 25.04.2018р. Відповідачу направлено повідомлення про судове засідання 25.04.2018р. в порядку ст.ст.120-121 Господарського процесуального кодексу України.

Ухвалою від 25.04.2018р. судом було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 16.05.2018р.

Представник позивача в судове засідання 16.05.2018р. з'явився, позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Відповідач у судові засідання представника не направив, відзиву на позов не надав, про причини неявки представника в судові засідання суд не повідомив. При цьому, з приводу повідомлення вказаного учасника судового процесу про розгляд справи суд зазначає наступне.

Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.

Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

За приписами ч.1 ст.7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

З метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала від 28.02.2018р. Господарського суду міста Києва про відкриття провадження у справі, ухвала від 29.03.2018р. про повідомлення про дату, час і місце судового засідання та ухвала від 25.04.2018р. про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті були направлені судом рекомендованими листами з повідомленнями про вручення на адреси місцезнаходження відповідача, зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, як станом на дату відкриття провадження у справі - 01032, м.Київ, Шевченківський район, бульвар Тараса Шевченка, будинок 33, так і на адресу зміненого в процесі розгляду справи місцезнаходження - 93113, Луганська обл., м.Лисичанськ, вул.Першотравнева, будинок 201А, кабінет 5.

Станом на дату розгляду справи по суті до суду надійшли рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень №131, №834 та №618, відповідно до яких ухвали від 28.02.2018р., від 29.03.2018р. та від 25.04.2018р. були вручені адресату.

Тобто відповідач обізнаний про розгляд Господарським судом міста Києва справи за його участю.

Крім цього, судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач мав право та дійсну можливість ознайомитись з ухвалами від 28.02.2018р., 29.03.2018р. та від 26.04.2018р. у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Згідно з ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

За таких обставин, приймаючи до уваги, що відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, поважних причин невиконання вимог суду та неявки в судове засідання суду не повідомив, за висновками суду, справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до ч.2 ст.178 Господарського процесуального кодексу України.

В судовому засіданні 16.05.2018р. на підставі ст.240 Господарського процесуального кодексу України проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заслухавши пояснення представника позивача, Господарський суд міста Києва -

ВСТАНОВИВ:

За змістом ст.509 Цивільного кодексу України, ст.173 Господарського кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За приписами ст.ст.11, 509 Цивільного кодексу України зобов'язання виникають, зокрема, з договору.

Згідно ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Нормами ст.ст.6, 627 Цивільного кодексу України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (ч.2 ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Як свідчать матеріали справи, 10.11.2014р. між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (лізингодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» (лізингоодержувач) було укладено договір №3395/11/14-В фінансового лізингу, у відповідності до п.1.1 якого лізингодавець зобов'язався придбати у власність майно згідно з визначеною лізингоодержувачем специфікацією/специфікаціями і передати це майно в платне володіння і користування на умовах поворотного фінансового лізингу лізингоодержувачу для його господарських цілей на визначений строк, при умові оплати останнім лізингових платежів.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця протягом всього строку дії даного договору (п.1.2 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р.).

Відповідно до додатку №2 до вказаного правочину предметом лізингу є автомобіль-самоскид МАЗ 6501А8-325, виробництва Відкритого акціонерного товариства «Мінський автомобільний завод», 2013 року випуску у кількості 1 шт.

Загальна вартість предмету лізингу станом на момент укладення договору складає 781 415,64 грн. з урахуванням податку на додану вартість (п.1.4 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р.).

У додатковій угоді №1 від 14.11.2014р. до договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. сторонами погоджено загальну вартість предмету лізингу станом на момент укладення договору на суму 775 020,57 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

У п.15.1 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу зазначено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до повного виконання сторонами зобов'язань за даним договором.

З огляду на встановлений ст.204 Цивільного кодексу України принцип правомірності правочину, суд приймає до уваги договір №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу як належну підставу у розумінні норм ст.11 названого Кодексу України для виникнення у позивача та відповідача взаємних цивільних прав та обов'язків.

За своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором фінансового лізингу, який підпадає під правове регулювання норм ст.292 Господарського кодексу України та Закону України «Про фінансовий лізинг». Одночасно, відповідно до ст.2 вказаного нормативно-правового акту відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг (ст.806-809), найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.10 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний, зокрема, у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору.

У ст.11 вказаного нормативно-правового акту передбачено, що лізингоодержувач зобов'язаний прийняти предмет лізингу та користуватись ним відповідно до його призначення та умов договору.

Предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ч.1 ст.807 Цивільного кодексу України та ст.3 Закону України «Про фінансовий лізинг»).

Як вказувалось вище, предметом лізингу за договором №3395/11/14-В від 10.11.2014р. є автомобіль-самоскид МАЗ 6501А8-325, виробництва Відкритого акціонерного товариства «Мінський автомобільний завод», 2013 року випуску загальною вартістю 775 020,57 грн. з урахуванням податку на додану вартість.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання умов договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» було передано, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» прийнято у лізинг автомобіль-самоскид МАЗ 6501А8-325, державний номер АА9705ІТ, номер кузова (шасі) Y3M6501A8D0000846, 2013 року випуску, про що сторонами складено та підписано акт б/н від 14.11.2014р. прийому-передачі предмету лізингу. Разом з предметом лізингу також передано сервісну книжку, інструкцію з експлуатації, комплект державних номерних знаків, один комплект ключів, один пульт охоронної сигналізації, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, талон про проходження державного технічного контролю, страхові поліси. У наведеному акті лізингоодержувачем підтверджено, що автомобіль є технічно справним, зовнішніх пошкоджень не має, зауваження щодо комплектності, якості та відповідності специфікації відсутні.

Під час розгляду спору відповідачем факту належного виконання позивачем свого обов'язку з передання предмету лізингу на підставі означеного вище акту заперечено не було.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст.193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За приписами п.3 ч.2 ст.11 Закону України «Про фінансовий лізинг» лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

За умовами п.3.1 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. лізингоодержувач оплачує лізингодавцю лізингові платежі у відповідності до графіку внесення лізингових платежів, викладеного в додатку 1 до договору, та норм ст.3 даного договору.

Пунктом 3.5.2 укладеного між сторонами правочину передбачено, що всі чергові лізингові платежі лізингоодержувач зобов'язаний оплачувати не пізніше за дату, встановлену для їх оплати відповідно до графи 2 графіку платежів, в сумі, зазначеній в графі 6 графіку.

Згідно п.3.5.3 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. всі платежі здійснюються шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок лізингодавця в строки, вказані у графіку платежів.

Якщо дата нарахування та оплати будь-якого лізингового платежу припадає на неробочій (вихідний, святковий або інший) день, то датою нарахування і оплати такого лізингового платежу вважається дата останнього робочого дня, після якого наступає такий неробочій день (п.3.5.4 договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р.).

У п.3.5.5 означеного правочину визначено, що датою здійснення лізингового платежу вважається дата фактичного надходження грошових коштів на банківський рахунок лізингодавця. Якщо в період між датою лізингового платежу згідно з графіком платежів і датою надходження суми лізингового платежу числове значення курсу, застосованого відповідно до п.3.5.2 договору, збільшиться більш, ніж на один відсоток, лізингодавець має право вимагати пропорційної доплати такої суми. Доплачена сума враховується як комісія лізингодавця.

У відповідності до графіку сплати лізингових платежів (в редакції додаткової угоди №4 від 11.01.2017р.) строком сплати лізингових платежів за період з липня 2015р. по липень 2017р. є 14 число кожного відповідного місяця.

При цьому, судом прийнято до уваги, що 05.02.2018р. між сторонами підписано угоду про розірвання договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу, відповідно до умов п.1 якої контрагентами погоджено розірвання цього договору із врахуванням всіх додаткових угод за взаємною згодою сторін.

За умовами п.6 вказаної угоди лізингоодержувач визнає, що на момент підписання даної угоди у нього наявна прострочена заборгованість за договором по сплаті лізингових та інших платежів перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» в сумі 1 342 527,50 грн. та зобов'язується її погасити в строк не пізніше 10 днів з дати підписання цієї угоди, шляхом її перерахування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд».

Отже, з огляду на умови укладеного між сторонами правочину, графіку сплати лізингових платежів, який визначено сторонами, та змісту угоди від 05.02.2018р. про розірвання договору №3395/11/14-В від 10.11.2014р. фінансового лізингу, суд дійшов висновку, що строк внесення Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» лізингових платежів за період з липня 2015р. по липень 2017р. в розмірі 1 342 527,50 грн., настав.

Однак, за твердженнями позивача, які з боку відповідача не спростовані, Товариством з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» свої обов'язки із внесення лізингових платежів здійснено належним чином не було, внаслідок чого у останнього утворилась заборгованість за період з липня 2015р. по липень 2017р, що і стало підставою для звернення позивача з відповідним позовом до суду. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.02.2018р. між сторонами було підписано акт звірки взаєморозрахунків, відповідно до якого відповідач підтвердив заборгованість перед позивачем на суму 1 342 527,50 грн. При цьому, судом прийнято до уваги, що акт звірки не є первинним бухгалтерським документом, проте додатково свідчить про погодження відповідачем з обставинами наявності заборгованості у сумі 1 342 527,50 грн.

За таких обставин, враховуючи всі наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 1 342 527,50 грн. в повному обсязі.

Згідно з п.2 ч.1 ст.129 Господарського процесуального кодексу України, приймаючи до уваги висновки суду про задоволення позовних вимог, судовий збір за розгляд даної справи в розмірі 20 137,91 грн. покладається на відповідача.

Керуючись ст.ст.74, 76-80, 129, 236 - 240 Господарського процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Задовольнити повністю позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» про стягнення заборгованості з лізингових платежів в сумі 1 342 527,50 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Логістик МТС» (93113, Луганська обл., м.Лисичанськ, вул.Першотравнева, будинок 201А, кабінет 5, ідентифікаційний код 39209821) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Український лізинговий фонд» (04205, м.Київ, Оболонський район, проспект Оболонський, буд.35-А, офіс 301, ідентифікаційний код 37859096) заборгованість в сумі 1 342 527,50 грн. та судовий збір в розмірі 20 137,91 грн.

Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з п.17.5 розділу ХІ «Перехідні положення» Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 17.05.2018р.

Суддя М.О.Любченко