ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2018 року                              місто Дніпро                              Справа № 904/9474/17

Дніпропетровський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Пархоменко Н.В. (доповідач)

суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А.,

при секретарі судового засідання Дон О.Я.

розглянувши матеріали апеляційної скарги Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 (повне рішення оформлене 01.02.2018, суддя Первушин Ю.Ю.) у справі №904/9474/17,

за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Дніпро

до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, м. Дніпро

про стягнення заборгованості у розмірі 95 619,38грн.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради і, з урахуванням заяв про зменшення позовних вимог, просило стягнути з останнього заборгованість у розмірі 85548,05грн. за договором №ПР/Ш-15291/НЮдч від 26.02.2015 про порядок проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку, за період з 01.01.2016 по 01.09.2017.

Позов мотивований неналежним виконанням з боку відповідача зобов’язань щодо відшкодування позивачу витрат, понесених ним внаслідок надання послуг зв’язку пільговим категоріям населення.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі №904/9474/17 (суддя Первушин Ю.Ю.) позов задоволений повністю. Стягнуто з Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради на користь Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» основного боргу у сумі 85548,05грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00грн.

Рішення місцевого господарського суду мотивоване порушенням відповідачем своїх зобов’язань, встановлених договором №ПР/Ш16100/НЮдч від 15.03.2016, щодо відшкодування позивачу витрат на надання послуг зв’язку у січні 2016 –серпні 2017 років пільговим категоріям громадян Самарського району міста Дніпро в сумі 85548,05грн.

Місцевий господарський суд, із посиланням на практику Європейського суду з прав людини і правову позицію Верховного Суду України, зазначив, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов’язання.

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради звернулось до Дніпропетровського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі №904/9474/17 та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована відсутністю протягом 2016-2017 років на рахунках Управління коштів для проведення розрахунків за надані пільги населенню і тим, що будь яких договорів на відшкодування коштів за надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення, з квітня 2016 року з позивачем не укладалось, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Так, згідно із повідомленням Міністерства фінансів України стосовно реєстрації згідно із частинами 5, 6 статті 48 Бюджетного кодексу України, викладеному у листі №31-07310-10-24/16584 від 30.06.2011, перерахування сум субвенцій на фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення державних програм соціального захисту населення провадиться Державною казначейською службою у відносинах між органами місцевого самоврядування з підприємствами некомунальної форми власності лише на підставі відповідного договору та у разі фактичного надходження грошових бюджетних коштів. Договір з приводу проведення розрахунків за надані пільговій категорії населення послуг зв’язку між позивачем та відповідачем з квітня 2016 року не укладався, субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування пільг за послуги зв’язку державним бюджетом за 2016 рік не передбачалась, що свідчить про відсутність правових підстав для відшкодування понесених відповідачем в такому випадку витрат.

Крім того, статтями 174, 176 Цивільного кодексу України передбачено, що компенсація за надані пільги населенню здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, тому вимоги позивача не можуть бути задоволені за рахунок кошів місцевого бюджету.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на її необґрунтованість, вважає рішення місцевого господарського суду законним, прийнятим відповідно до норм чинного законодавства, тому просить залишити його в силі, а скаргу без задоволення.

Зокрема позивач зазначає, що з урахуванням пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, головним розпорядником коштів бюджетного фінансування соціальних пільг є Управління праці та соціального захисту населення, тому саме на відповідача покладено обов’язок щодо здійснення розрахунків з постачальниками послуг наданих пільговим категоріям населення. А згідно із листом Міністерства фінансів України №09010-20-10/16034, фінансування витрат на надання пільг окремим категоріям громадян здійснюється у межах встановлених норм (нормативів) незалежно від обсягів коштів, передбачених у державному або місцевих бюджетах на відповідний рік.

Позивач зазначає, що норми Закону України «Про телекомунікації», Бюджетного кодексу України та ряду законів про пільгові категорії населення закріплюють безумовний обов’язок оператора телекомунікацій надавати пільги визначеним категоріям громадян і безумовний обов’язок держави в особі її органів відшкодовувати такі пільги.

Наявність обов’язку по відшкодуванню витрат за надані послуги зв’язку пільговим категоріям населення, при відсутності відповідного договору, позивач аргументує виникненням правовідносин між ним і відповідачем в даному випадку безпосередньо із законів України, що виключає обов’язковість їх оформлення договором.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 14.03.2018 апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі №904/9474/17 прийнято до провадження колегією у складі головуючого судді Пархоменко Н.В., суддів: Верхогляд Т.А., Коваль Л.А. Ухвалою від 28.03.2018 колегією суддів у тому ж складі, розгляд справи призначений на 07.05.2018.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити. Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

У судовому засіданні 07.05.2018 оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши правильність висновків, повноту їх дослідження місцевим господарським судом вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду зміні або скасуванню.

Як встановлено господарським судом і підтверджено матеріалами справи, 26.02.2015 між Державним підприємством «Придніпровська залізниця» в особі начальника відокремленого структурного підрозділу «Дистанція сигналізація та зв’язку Нижньодніпровськ-Вузол» Державного підприємства «Придніпровська залізниця» і Управлінням праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпропетровську ради укладено договір про порядок проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користуються послугами зв’язку №ПР/Ш-15291/НЮдч (далі – Договір-1; т.-1, а.с.178-179).

Згідно із рішенням Національної комісії з питань регулювання зв’язку України від 10.12.2009 за №19/17314, суб'єкти господарювання провадять діяльність з надання послуг фіксованого телефонного зв'язку з правом технічного обслуговування та експлуатації телекомунікаційних мереж і надання в користування каналів електрозв'язку: місцевого, міжміського, міжнародного тільки за наявності відповідних ліцензій.

Матеріали справи містять копію ліцензії серії АЕ №286022 (т.-1, а.с.234), відповідно до якої Державному підприємству «Придніпровська залізниця» продовжено строк дії ліцензії на надання послуг у сфері телекомунікацій (бланк серії АВ №421871, дата оформлення: 09.12.2008) на 5 років (загальний строк дії ліцензії 10 років) і ліцензії, виданої Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця», на підставі рішення Національної комісії що здійснює державне регулювання у сфері зв’язку та інформатизації №465 від 12.09.2017, для здійснення діяльності у сфері телекомунікацій (т.1, а.с.237).

Відповідно до витягу з протоколу №1 засідання правління Публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» від 21.10.2015 (т.-1, а.с.24), з 01.12.2015 розпочало свою фінансово-господарську діяльність Публічне акціонерне товариство «Укрзалізниця», яке є правонаступником оператора телекомунікації Державного підприємства «Українська залізниця».

Відповідно до пункту 1.1. Договору-1 його предметом є відносини сторін щодо порядку проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку, згідно Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 за №20 (зі змінами) та порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 за №256 та постанови Кабінету Міністрів України від 29.01.2003 за №117 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги».

Постачальник надає послуги зв’язку пільговим категоріям населення, а платник здійснює розрахунки за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку в межах затверджених кошторисних призначень (пункт 1.2. Договору-1).

Постачальник зобов’язується надавати послуги зв’язку пільговим категоріям населення в повному обсязі і щомісяця надавати платнику до 25 числа місяця на паперових та електронних носіях розрахунки видатків на відшкодування витрат, пов’язаних з наданням цих послуг (пункти 2.1.1., 2.1.2. Договору).

Згідно із пунктом 2.2.1. Договору-1 платник зобов’язаний передбачити у бюджеті району у місті в необхідних обсягах кошти на проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку.

Даний договір набирає чинності з дати підписання і діє до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку – до їх повного виконання (пункт 7.1. Договору-1).

Як встановлено місцевим господарським судом, на виконання умов Договору-1 позивач надав послуги зв’язку (користування телефоном) населенню пільгових категорій, що підтверджено матеріалами справи (договори містяться в матеріалах справи: т.-1, а.с.96-250; т.-3, а.с. 1-250; т.-4, а.с. 1-250; т.-5, а.с.1-95), однак відповідач розрахувався за надані послуги частково, внаслідок чого утворилась заборгованість за отримані послуги у період з листопада по грудень 2015 у сумі 9764,96грн.

У зв’язку з помилкою в розрахунках ціни позову, позивачем здійснений її перерахунок, через що 20.12.2017 він звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із заявою про зменшення розміру позовних вимог до 95313,01грн. (т.-5, а.с.112-114).

Під час розгляду справи в місцевому господарському суді, відповідач погасив заборгованість в сумі 9764,96грн., що підтверджується копією платіжного доручення №5695 від 22.12.2017 (т.5, а.с.161), внаслідок чого в повному обсязі виконав зобов’язання щодо проведення розрахунків за Договором-1, у зв’язку з чим 09.01.2018 позивач звернувся до суду із заявою про зменшення розміру позовних вимог до 85548,05грн.

Також між позивачем і відповідачем 15.03.2016 було укладено договір №ПР/Ш16100/НЮдч про порядок проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку (далі – Договір-2; т.-1, а.с.180-181).

Пунктом 1.1. Договору-2 передбачено, що його предметом є відносини сторін щодо порядку проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку, згідно Бюджетного кодексу України, Закону України «Про Державний бюджет України» на 2016 рік», постанови Кабінету Міністрів України №20 від 11.01.2005, Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002, постанови Кабінету Міністрів України №117 від 29.01.2003 «Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги» (зі змінами) та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №389 від 04.06.2015 «Про затвердження Порядку надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім’ї».

Постачальник надає послуги зв’язку пільговим категоріям населення, а платник здійснює розрахунки за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку в межах затверджених кошторисних призначень (пункт 1.2. Договору-2).

У відповідності до підпункту 2.2.1. Договору-2 платник зобов’язаний передбачити у бюджеті району міста в необхідних обсягах кошти на проведення розрахунків, за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку.

Договір набирає чинності з дати підписання і діє по 31.03.2016, а в частині проведення розрахунків за надані пільги населенню, що користується послугами зв’язку – до їх повного виконання.

Сторони дійшли згоди, що умови договору застосовуються до відносин які виникли між ними з 01.01.2016 (пункти 7.1., 7.2. Договору-2).

Як встановлено місцевим господарським судом і не заперечується учасниками справи, на виконання умов Договору-2 позивач, як оператор телекомунікаційних послуг, надав послуги зв’язку населенню пільгових категорій населення у період з січня 2016 року по серпень 2017 року на загальну суму 85548,05грн.

Витрати пов’язані із наданням телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у зазначений період відповідач позивачу не відшкодував у зв’язку тим, що Законом України «Про державний бюджет на 2016 рік» субвенції із державного бюджету місцевим бюджетам на відшкодування таких витрат не були передбачені і фактично відповідачу не надавались.

Таку позицію відповідач відобразив у відповіді №3846 від 20.04.2017 на претензію позивача з вимогами про погашення наявної заборгованості (т.-1, а.с.176) і в апеляційній скарзі.

Таким чином у позивача залишились невідшкодованими відповідачем витрати на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям населення у період з січня 2016 року по серпень 2017 року в розмірі 85548,05грн.

Причиною виникнення спору в даній справі стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення боргу по відшкодуванню витрат за надання послуг зв’язку на пільговій основі.

Розглядаючи справу по суті позовних вимог, місцевим господарським судом встановлено, що Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального статусу» від 22.10.1993 за №3551-ХІІ, «Про статус ветеранів війни, гарантії соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІІ від 28.02.1991, «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний статус» №203/98-ВР від 24.03.2008, «Про охорону дитинства» №2402-ІІІ від 26.04.2001, передбачено надання пільг при оплаті за послуги зв’язку (телекомунікаційні послуги).

Відповідно до частини 3 статті 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.

Пункт 63 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012 також передбачає, що установлені законами пільги з оплати послуг надаються споживачеві відповідно до законодавства за місцем його проживання з дня пред'явлення ним документа, що підтверджує право на пільги.

Згідно із підпунктом «б» пункту 4 частини 1 статті 89 та частини 1 статті 102 Бюджетного кодексу України видатки на відшкодування вартості послуг, наданих пільговим категоріям громадян, проводяться з місцевих бюджетів за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №256 від 04.03.2002 затверджено «Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету» (далі – Порядок №256), який містить, зокрема, такі норми:

« 2. Фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету.

3. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення».

Таким чином, у даному випадку головним розпорядником коштів місцевих бюджетів у Самарському районі міста Дніпро на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівник управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, а тому саме це управління є відповідальною (зобов'язаною) особою за відшкодування Публічному акціонерному товариству «Українська залізниця» понесених витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян цього району.

Відповідно до пункту 8 Порядку №256 отримані місцевими бюджетами суми субвенцій перераховуються протягом двох операційних днів на рахунки головних розпорядників коштів, відкриті в територіальних управліннях Державної казначейської служби, для здійснення відповідних видатків. Головні розпорядники коштів місцевих бюджетів здійснюють протягом двох операційних днів розрахунки з постачальниками відповідних послуг і ведуть облік за видами пільг.

Таким чином, відшкодування витрат за надані послуги зв’язку пільговим категоріям населення громадян передбачене законодавством.

У зв’язку з наведеним, колегія апеляційного господарського суду відхиляє доводи скаржника щодо відсутності у нього обов’язку по сплаті послуг наданих пільговикам, через втрату чинності Договору-2 з 01.04.2016 і відсутністю нового договору, оскільки зобов’язання сторін у даній справі виникають безпосередньо із Законів України.

Крім того, з припиненням 01.04.2016 строку дії Договору-2, передбачене ним і невиконане відповідачем зобов’язання щодо відшкодування позивачу витрат за надані телекомунікаційні послуги у період із січня 2016 року по серпень 2017 року не припинилось.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частиною 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання – відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Статтею 610 Цивільного кодексу України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини 2 статті 218 Господарського кодексу України відсутність у боржника необхідних коштів не є обставиною, за наявності якої суб'єкт господарювання не несе відповідальності за порушення господарського зобов'язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що витрати на надання у 2016 році телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян не відшкодовані позивачу у зв'язку тим, що Законом України «Про Державний бюджет на 2016 рік» субвенції із державного бюджету місцевими бюджетами на відшкодування витрат на надання таких послуг не були передбачені і фактично відповідачу не надавалися, не приймаються апеляційним господарським судом з огляду на те, що з укладеного договору та з вчинених позивачем дій щодо надання в 2016 – 2017 роках телекомунікаційних послуг пільговим категоріям громадян Самарського району міста Дніпро, які передбачені названими вище актами законодавства, у позивача виникло право на відшкодування фактичних витрат на надання вказаних послуг, а у відповідача зобов'язання з відшкодування позивачу таких витрат.

Таким чином, апеляційний господарський суд погоджується з висновком Господарського суду Дніпропетровської області, що сама по собі відсутність у відповідача бюджетних коштів не є підставою для звільнення його від виконання своїх зобов’язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.03.2018 у справі №925/246/17.

Відповідно до частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).

Враховуючи встановлені вище обставини справи, зазначені положення законодавства, апеляційний господарський суд відхиляє доводи апелянта, наведені в обґрунтування апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний господарський суд вбачає підстави, передбачені статтею 276 Господарського процесуального кодексу України, для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.

Керуючись статтями 129, 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі №904/9474/17 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 23.01.2018 у справі №904/9474/17 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, зазначених у пункті 2 частини 3 статті 287 Господарського процесуального кодексу України

Повний текст постанови складено 10.05.2018.

Головуючий суддя                                                                      Н.В. Пархоменко

Суддя                                                                                          Т.А. Верхогляд

Суддя                                                                                          Л.А. Коваль