РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2018 м. Київ Справа № 910/6639/17

За позовом: товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС";

до: державної організації "УКРАЇНСЬКЕ АГЕНСТВО АВТОРСЬКИХ ТА СУМІЖНИХ ПРАВ";

про зобов'язання виконати умови договору.

Суддя Балац С.В.

Представники: без виклику сторін.

С У Т Ь С П О Р У :

Товариство з обмеженою відповідальністю "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС" звернулося до господарського суду міста Києва із позовом до державного підприємства "УКРАЇНСЬКЕ АГЕНСТВО АВТОРСЬКИХ ТА СУМІЖНИХ ПРАВ" про зобов'язання виконати умови договору.

Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для зобов'язання відповідача прийняти грошові кошти в сумі 30.000,00 грн. за укладеним між сторонами спору договором 27.12.2013 № 01/2014, які були сплачені позивачем відповідачу за вказаним договором в якості авторської винагороди (роялті) за відповідні розрахункові періоди, однак в подальшому були безпідставно повернуті позивачу.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.04.2017 позовну заяву прийнято до розгляду та порушено провадження у справі № 910/6639/17.

Ухвалою господарського суду міста Києва 05.07.2017 провадження у справі № 910/6639/17 зупинено до розгляду господарським судом міста Києва справи № 910/2358/17 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС" до державної організації "УКРАЇНСЬКЕ АГЕНСТВО АВТОРСЬКИХ ТА СУМІЖНИХ ПРАВ" про визнання додаткової угоди укладеною та за зустрічною позовною державної організації "УКРАЇНСЬКЕ АГЕНСТВО АВТОРСЬКИХ ТА СУМІЖНИХ ПРАВ" до товариства з обмеженою відповідальністю "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС" про визнання додаткової угоди недійсною.

До господарського суду надійшло клопотання представника відповідача про поновлення провадження у справі № 910/6639/17 в якому останній повідомляє суд про те, що господарським судом міста Києва за наслідками розгляду справи № 910/2358/17 прийнято рішення від 29.05.2017, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 13.11.2017, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Положеннями пункту 9 перехідних положень нової редакції Господарського процесуального кодексу України визначено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою господарського суду від 22.01.2018 провадження у справі поновлено та вирішено розгляд справи здійснювати в порядку (за правилами) спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, оскільки вказана справа є справою незначної складності та визнана судом малозначною.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим ст. 165 Господарського процесуального кодексу України, надав суду відзив, яким позов відхилив повністю з урахуванням того, що в результаті проведення відповідачем службового розслідування оригінали договорів № 22/2013 від 22.05.2013, № 01/2014 від 23.12.2013 та № 01/2014 від 27.12.2013, а також додаткові угоди до них не були виявлені. В свою чергу, договір № 01/2014 від 27.12.2013 укладений між сторонами лише на трьох аркушах без будь-яких додатків чи додаткових угод, що також встановлено рішенням суду.

До господарського суду надійшла відповідь позивача на відзив, відповідно до якої останній вказує про те, що аналіз положень договору № 01/2014 від 27.12.2013 повністю спростовує твердження відповідача стосовно його невідповідності вимогам закону, в тому числі Закону України "Про авторське право і суміжні права". Позивач також вказує, що станом на дату розгляду даного спору, договір № 01/2014 від 27.12.2013, додатки № 1, 2, 3 до договору № 01/2014 від 27.12.2013, додаткова угода № 1 від 30.01.2015 до договору № 01/2014 від 27.12.2013 є дійсними та чинними, а доказів протилежного відповідачем не надано. Крім того, позивач виконував зобов'язання, погоджені в договорі від 27.12.2013 № 01/2014, додатках 1, 2, 3 та в додатковій угоді № 1 від 30.01.2015 в яких в процесі оформлення була допущена описка при вказівці дати договору № 01/2014, в свою чергу, посилання позивача на рішення суду є вибірковим цитуванням фрагментів його мотивувальної частини.

Дослідивши наявні у матеріалах даної справи докази, господарський суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В :

Між відповідачем, що відповідно до Закону України "Про авторське право і суміжні права" та на підставі свідоцтва № 3/2003 від 22.08.2003 державного департаменту інтелектуальної власності міністерства освіта і науки України здійснює колективне управління майновими правами суб'єктів авторського права, та позивачем, укладено договір від 27.12.2013 № 01/2014 (далі - Договір).

Як вказано у преамбулі Договору, позивач за даним договором управомочений набувати прав та обов'язків і самостійно їх реалізовувати як від власного імені, так і на підставі договорів доручення від імені Користувачів, що протягом дії Договору приєднаються до цього Договору.

Умовами Договору передбачено, що Користувач (Користувачі) - суб'єкти господарювання, які шляхом укладення із КДС договору доручили останньому врегулювати від їх імені та за їх рахунок шляхом укладення господарських договорів усі питання щодо використання ними способом публічного виконання творів. Твори - оприлюднені літературні, музичні твори з текстом або без тексту, що охороняються авторським правом, повноваженні на колективне управління якими на території України передано УААСП аналогічними іноземними авторсько-правовими організаціями на підставі договорів про взаємне представництво інтересів, українськими суб'єктами авторського права та їх правонаступниками на підставі письмових договорів, а також повноваження по управлінню якими УААСП здійснює на підставі Закону (розділ 1 Договору).

Пунктами 2.1. - 2.6. Договору визначено, що УААСП від імені авторів та їх правонаступників, включаючи іноземних, надає Користувачам, у порядку та на умовах, визначених цим Договором, право (невиключну ліцензію) на публічне виконання творів у приміщеннях закладів Користувачів, розташованих на території України, а Користувачі зобов'язуються виплачувати УААСП авторську винагороду (роялті) відповідно до умов цього Договору та Закону. Сторони окремо погодили, що з метою реалізації положень цього Договору Користувачі та КДС отримують невиключне право на відтворення і зберігання творів з метою їх подальшого використання способом публічного виконання. Сторони погодили, що в кожному конкретному випадку днем отримання Користувачем невиключного права на використання творів на умовах цього Договору (днем набуття чинності невиключною ліцензією УААСП на користь Користувача) буде день укладення КДС із Користувачем договору, умовами якого передбачено уповноваження Користувачем КДС на врегулювання від його імені усіх питань стосовно використання останнім способом публічного виконання творів (у такий спосіб Користувач приєднується до цього Договору). Користувачі не мають права передавати отримані за цим Договором права третім особам. Цей Договір не поширюється на: а) немайнові права авторів; б) права виконавців, виробників фонограм, відеограм, організацій мовлення; в) будь-які інші способи та види використання творів, не зазначені в цьому Договорі. Розміри авторської винагороди (роялті), яка сплачується Користувачами за надання невиключного права на публічне виконання творів за розрахунковий період - календарний рік (тарифи), визначені у Додатку до цього Договору. Визначена Сторонами сума авторської винагороди (тариф) не залежить від тривалості та кількості використання творів протягом розрахункового періоду. КДС протягом 30-ти календарних днів, які слідують за останнім днем розрахункового періоду, надає УААСП звіт за формою, визначеною Додатком до цього Договору, який містить перелік Користувачів, від імені яких КДС виплачує УААСП авторську винагороду (роялті) за використання творів способом публічного виконання. Разом із звітом КДС зобов'язується надати УААСП у довільній формі точний перелік використовуваних Користувачами протягом розрахункового періоду творів, як це передбачено чинним законодавством України.

Пунктом 5.1. Договору сторони встановили, що цей Договір набирає чинності з 01.01.2014 і діє по 31.12.2020. При цьому, п. п. 2.6. - 2.8. залишаються в силі до повного виконання сторонами своїх зобов'язань, що виникли під час дії цього Договору.

Умовами п. 7.4. Договору передбачено, що сторони розуміють, що відносини, що склалися та/або складуться між КДС та кожним із Користувачів згідно з укладеними договорами є комерційним представництвом (ст. 243 ЦК України).

Статтею 193 Господарського кодексу України встановлено, що суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Позивач стверджує, що сторони спору в період з 27.12.2013 по 30.01.2015 шляхом допущення технічних помилок уклали, зокрема, наступні правочини:

- договір від 23.12.2013 № 01/2014;

- додаток 1 до договору від 23.12.2013 № 01/2014;

- додаток 2 до договору від 23.12.2013 № 01/2014;

- додаток 3 до договору від 23.12.2013 № 01/2014;

- додаткова угода № 1 від 30.01.2015 до договору від 23.12.2013 № 01/2014.

В свою чергу, на думку позивача, останній належним чином виконав свої зобов'язання за Договором та вказаних вище додатків до нього, укладених з допущеними сторонами технічними помилками шляхом перерахування на користь відповідача грошових коштів в загальній сумі 30.000,00 грн. в якості винагороди.

Виходячи з викладених вище обставин та наявних у матеріалах даної справи доказів, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з урахуванням такого.

Приписами частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так рішенням господарського суду м. Києва від 31.05.2017 № 910/4039/17, зокрема, встановлено, що "За таких обставин, заявлені позовні вимоги ТОВ "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС" про визнання Додатків №№1, 2, 3 від 23.12.2013 р. до Договору №01/2014 такими, що укладені до Договору №01/2014 від 27.1.2013 р., являються необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Більш того, суд звертає увагу ТОВ "КОНТЕНТ ДЕЛІВЕРІ СЕРВІС" на те, що сторонами жодним чином не заперечується дата підписання Додатків - 23.12.2013 р.

У той же час, п. 7.5. Договору №01/2014 від 27.1.2013 р. передбачено, що після підписання цього Договору всі попередні переговори та домовленості за ним, листування, попередні угоди та протоколи про наміри з питань, що так чи інакше стосуються предмету цього Договору, втрачають юридичну силу."

Також 13.11.2017 Київським апеляційним господарським судом винесено постанову у справі № 910/2358/17 встановлено, що:

- "Суд першої інстанції зазначив, що під час розгляду господарським судом міста Києва та Київським апеляційним господарським судом справи № 910/6037/16, в межах якої досліджувались положення договору від 27.12.2013 № 01/2014 та на яку посилалися сторони, судами не встановлена наявність додаткових угод, укладених сторонами до договору від 27.12.2013 № 01/2014.";

- "враховуючи вищевикладене, судова колегія, дослідивши матеріали справи та заслухавши доводи сторін, зазначає про те, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, встановивши наявність (укладеність) договору від 23.12.2013 № 01/2014. Як вбачається, до матеріалів справи було долучено лише незасвідчену копію договору від 23.12.2013 № 01/2014, оригінал якого відсутній у обох сторін (як було зазначено повноважними представниками сторін у судових засіданнях суду апеляційної інстанції). Протилежного сторонами не доведено. Тому, враховуючи відсутність оригіналу договору від 23.12.2013 № 01/2014 як в матеріалах справи, так і у сторін, судова колегія дійшла висновку, що клопотання позивача за первісним позовом щодо визнання копії договору від 23.12.2013 № 01/2014, поданої ДО "Українське агентство з авторських та суміжних прав" та долученої господарським судом м. Києва до матеріалів справи неналежним та недопустимим доказом слід задовольнити на підставі ст. 34 ГПК України."

- "дослідивши матеріали справи, судова колегія встановила, що додаткова угода від 30.01.2015 № 1, як зазначено, - до договору від 23.12.2013 № 01/2014 не є правочином у розумінні ст. 202 ЦК України, оскільки не спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків."

Відтак, як встановлено вище рішеннями суду додатків 1, 2, 3 та додаткової угоди до Договору не існує.

Водночас, частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що Договором не передбачено розмір, порядок, строки виплати винагороди та відповідно Договір не спрямований на реальне настання правових наслідків.

За таких обставин, відповідачем було повернуто позивачу грошові кошти в сумі 30.000,00 грн. відповідно до платіжного доручення від 02.03.2017 № 26336 як безпідставно перераховані з призначенням платежу: "Повернення безпідставно перерахованих коштів п/д 221 від 29.01.15; п/д 231 від 06.02.15; п/д 491 від 16.01.2016; п/д 917 від 31.01.17. Без ПДВ. Не є замовником".

Таким чином, зміст укладеного між сторонами спору Договору не містить необхідних істотних умов, що призводить до неможливості реального настання правових наслідків для здійснення відповідачем функцій з управління авторськими правами на колективній основі щодо збору з користувачів, розподілу та виплати авторської винагороди суб'єктам авторських прав.

Приписами частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, суд керуючись п. 2 ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладає витрати по сплаті судового збору на позивача.

Керуючись ст.ст. 74, 76, 77, 78, 79, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 250, 252, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення господарського суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст. 254, 256, 257 Господарського процесуального кодексу України.

Cуддя С.В. Балац