Справа № 909/179/18
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.05.2018 м. Івано-Франківськ
Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Ткаченко І. В., при секретарі судового засідання Сегін І. В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження справу № 909/179/18 за позовом приватного підприємства НВП "Агроенергетичні технології" про стягнення з приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" 492 432 грн 19 коп. за договором поставки.

ПП НВП "Агроенергетичні технології" звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом про стягнення з ПСП "Оскар" за договором поставки від 20 квітня 2015 р. № 14/04 заборгованості в сумі 492 432 грн 19 коп., з яких 344 395 грн 14 коп. - основний борг, 127 865 грн 03 коп. - інфляційні втрати та 20 172 грн 02 коп. - три проценти річних. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач в порушення умов укладеного між сторонами договору не оплатив прийнятий від позивача за відповідними видатковими накладними товар на загальну суму 344 395 грн 14 коп. У зв'язку із порушенням договірних зобов'язань позивач також нарахував відповідачу 127 865 грн 03 коп. інфляційних втрат та 20 172 грн 02 коп. трьох процентів річних.

15 березня 2018 р., суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, розгляд справи по суті призначив на 12 квітня 2018 р.

06 квітня 2018 р., представник відповідача подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПСП "Оскар" проти позовних вимог ПП НВП "Агроенергетичні технології" заперечив в повному обсязі з огляду на таке: позивач порушив визначені пунктами 1.2 та 2.1 умови Договору, зокрема, не вчиняв жодних дій щодо проведення спільного інспектування товару, що є предметом Договору та не надав послуги із наукового супроводу по його застосуванню; в порушення п. 6.1 Договору та ст. 7 Закону України "Про пестициди і агрохімікати" позивач не надав відповідачу жодних документів на підтвердження якості та безпечності поставленої продукції. Крім того, ПСП "Оскар" зазначило, що оскільки Договором не визначений строк оплати товару, позивач не виконав усі взяті на себе за цим Договором зобов'язання, у відповідача не виник обов'язок оплатити отриманий товар.

12 квітня 2018 р., розгляд справи суд відклав на 25 квітня 2018 р.

20 квітня 2018 р., до канцелярії суду від позивача надійшли відповідь на відзив та копії документів в обґрунтування зазначених у відповіді на відзив обставин, а також докази надсилання таких документів відповідачу. Так, у своїй відповіді на відзив позивач спростовує наведені ПСП "Оскар" у відзиві на позовну заяву обставини. Зокрема, ПП НВП "Агроенергетичні технології" зазначає, що при укладенні спірного договору, відповідачу були роз'яснені властивості препарату, його дію, технології застосування; така ж інформація була розміщена і на упаковці товару. Крім того, з метою надання наукового супроводу та детальних рекомендацій по застосуванню препаратів, до ПСП "Оскар" був відряджений агроном ПП НВП "Агроенергетичні технології". На підтвердження відповідної якості поставленого товару позивач подав суду копії сертифікатів якості, посвідчень про якість та посвідчень про державну реєстрацію препаратів, висновку про державної санітарно-епідеміологічної експертизи.

30 квітня 2018 р., до суду від ПП НВП "Агроенергетичні технології" надійшла заява, у якій позивач просить суд розглядати справу без участі його представника.

03 травня 2018 р., представник відповідача подав через канцелярію суду заперечення на відповідь на відзив, у яких висловив свою незгоду із викладеними позивачем у відповіді на відзив обставинами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд

в с т а н о в и в:

20 квітня 2018 р., ПП НВП "Агроенергетичні технології" (продавець) та ПСП "Оскар" (покупець) уклали договір № 14/04, відповідно до розділу 1 якого, продавець зобов'язується поставити і передати у власність покупцю товар, перелік якого та терміни поставки наводяться у Додатках до договору, які є невід'ємною складовою частиною даного Договору, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар на умовах даного договору. Сторони домовились про особливу форму співробітництва в частині забезпечення гарантій з боку продавця щодо якості та ефективності товару, що доставляється продавцем покупцю та яка полягає в спільному інспектуванні результатів дії товару, що поставляється згідно з Договором.

За змістом пунктів 2.1, 3.1 цього Договору, ціна, загальна вартість товару та порядок розрахунків вказуються у Додатках до Договору.

20 квітня 2015 р., сторони підписали Додатки № 1, № 2 та № 3, у яких визначили ціну, асортимент, строки поставки товару та умови його оплати.

Згідно з п. 1.5 Договору, датою поставки є дата відмітки в накладній та акті приймання-передачі про приймання товару покупцем.

Відповідно до розділу 6 договору № 14/04, продавець гарантує, що товар, який постачається за даним Договором є сертифікованим, відповідає всім необхідним вимогам і показникам якості й не був у вжитку, за виключенням транспортування покупцю. Гарантується підвищення врожайності та покращення якості продукції за умов дотримання технології вирощування сільськогосподарських культур, у порівнянні з врожаєм, отриманим без застосування цих препаратів.

Якість та проходження державної реєстрації визначених в Україні у договорі та додаткових угодах до нього препаратів позивач підтверджує відповідними сертифікатами якості, посвідченнями про якість та посвідченнями про державну реєстрацію препаратів, висновком про державну санітарно-епідеміологічну експертизу.

В розділі 7 Договору зазначено, що продавець надає покупцю рекомендації та технології щодо застосування товару, контролює їх виконання та надає інструкції по експлуатації товару та контролює їх виконання.

Згідно з п. 8.1 Договору, претензії оформляються в письмовому вигляді й направляються або кур'єрською поштою, або заказним листом з повідомленням про вручення.

Продавець здійснив поставку покупцю товару у визначені в додатках до Договору строки та за ціною, за відповідними видатковими накладними від 23 квітня 2015 р. № 18, від 18 травня 2015 р. № 40, від 08 червня 2015 р. № 50, від 09 червня 2015 р. № 52, від 02 липня 2015 р. № 80, від 04 липня 2015 р. № 84, від 07 липня 2015 р. № 85.

Загальна вартість поставленого товару склала 879 476 грн 58 коп.

У 2015 році відповідач частково оплатив отриманий товар на суму 144 551 грн 80 коп.

12 серпня 2016 р., позивач надіслав відповідачу претензію із вимогою про сплату решти боргу в сумі 734 924 грн 78 коп.

Як вбачається із даних наявної у матеріалах справи копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач претензію отримав 16 серпня 2016 р., після чого здійснював часткові проплати, зокрема, 07 листопада 2016 р. в сумі 77 985 грн 82 коп., 06 січня 2017 р. - 162 543 грн 82 коп., 14 квітня 2017 р. - 150 000 грн.

28 вересня 2017 р., ПП НВП "Агроенергетичні технології" звернулось до ПСП "Оскар" із претензією про сплату залишкової суми заборгованості у розмірі 344 395 грн 14 коп., запропонувавши останньому графік погашення заборгованості.

Претензію відповідач отримав 06 жовтня 2017 р., про що свідчить долучена до позовної заяви копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.

Однак, претензію позивача відповідач залишив без реагування.

Отже, предметом даного спору є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за договором поставки.

Відповідно до ст. 193 ГК України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями, викладеними у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Як визначено у ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Як визначено в ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Аналогічні положення містить і ч. 1 ст. 712 ЦК України.

Згідно з ч. 2 ст. 712 ЦК України, до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.

За змістом п. 1.7 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань", якщо у договорі або законі не встановлено строку (терміну), у який повинно бути виконано грошове зобов'язання, судам необхідно виходити з приписів частини другої статті 530 ЦК України. Цією нормою передбачено, між іншим, і можливість виникнення обов'язку негайного виконання; такий обов'язок випливає, наприклад, з припису частини першої статті 692 ЦК України, якою визначено, що покупець за договором купівлі-продажу повинен оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього; відтак якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлено інший строк оплати товару, відповідна оплата має бути здійснена боржником негайно після такого прийняття, незалежно від того, чи пред'явив йому кредитор пов'язану з цим вимогу. При цьому передбачена законом відповідальність за невиконання грошового зобов'язання підлягає застосуванню починаючи з дня, наступного за днем прийняття товару, якщо інше не вбачається з укладеного сторонами договору. Відповідні висновки випливають зі змісту частини другої статті 530 ЦК України.

Днем пред'явлення вимоги кредитором слід вважати день, у який боржник одержав надіслану йому вимогу, а в разі якщо вимогу надіслано засобами поштового зв'язку і підприємством зв'язку здійснено повідомлення про неможливість вручення поштового відправлення, то днем пред'явлення вимоги є дата оформлення названим підприємством цього повідомлення.

Оскільки згаданою статтею 530 ЦК України не визначена форма пред'явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо. При цьому якщо боржник (відповідач) заперечує одержання ним такої вимоги, кредитор (позивач) зобов'язаний подати господарському суду докази її надіслання боржникові. Останній, зі свого боку, не позбавлений права подати докази неодержання ним вимоги кредитора (наприклад, довідку підприємства зв'язку про ненадходження на адресу боржника відповідного рекомендованого поштового відправлення). Ухилення боржника від одержання на підприємстві зв'язку листа, що містив вимогу (відмова від його прийняття, нез'явлення на зазначене підприємство після одержання його повідомлення про надходження рекомендованого або цінного листа) не дає підстав вважати вимогу непред'явленою.

Із наявних в матеріалах справи документів вбачається, що належним чином виконавши свої договірні зобов'язання позивач поставив відповідачу визначений у додатках до Договору від 20 квітня 2015 р. № 14/04 товар на загальну суму 879 476 грн 58 коп., який останній оплатив частково в сумі 535 081 грн 44 коп.

Оскільки, вимогу позивача від 12 серпня 2016 р. про сплату боргу відповідач отримав 16 серпня 2016 р., семиденний строк виконання зобов'язання останнього щодо оплати отриманого товару закінчився 23 серпня 2016 р.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 344 395 грн 14 коп. підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сплата трьох процентів річних від простроченої суми не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Розрахунок 3 % річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості,

Д - кількість днів прострочення.

У зв'язку із простроченням виконання грошового зобов'язання, на підставі положень ст. 625 ЦК України, позивач також нарахував відповідачу три проценти річних на суму 20 172 грн 02 коп., зокрема:

- на суму заборгованості 734 924 грн 78 коп. за період з 01 вересня 2016 р. по 06 листопада 2016 р. - 3 986 грн 71 коп. трьох процентів річних;

- на суму заборгованості 656 938 грн 96 коп. за період з 07 листопада 2016 р. по 05 січня 2017 р. - 3 185 грн 70 коп. трьох процентів річних;

- на суму заборгованості 494 395 грн 14 коп. за період з 06 січня по 13 квітня 2017 р. - 3 941 грн 61 коп. трьох процентів річних;

- на суму заборгованості 344 395 грн 14 коп. за період з 14 квітня 2017 р. по 28 лютого 2018 р. - 9 058 грн. трьох процентів річних.

Суд, перевіривши правильність розрахунку трьох процентів річних, дійшов висновку щодо правильності визначення періоду прострочення, та арифметичної вірності розрахунку. За таких обставин, заявлені до стягнення три проценти річних на загальну суму 20 172 грн 02 коп. слід задовольнити.

У своїй позовній заяві позивач просить суд стягнути із відповідача також інфляційні втрати на загальну суму 127 865 грн 03 коп. із врахуванням наступних сум заборгованості та періодів:

- на суму заборгованості 734 924 грн 78 коп. за період з вересня по листопад 2016 р. позивач нарахував 48 020 грн 77 коп. інфляційних втрат;

- на суму заборгованості 656 938 грн 96 коп. за період з листопада по грудень 2016 р. - 17 843 грн 78 коп. інфляційних втрат;

- на суму заборгованості 494 395 грн 14 коп. за період з січня по квітень 2017 р. - 24 148 грн 86 коп. інфляційних втрат;

- на суму заборгованості 344 395 грн 14 коп. за період з квітня 2017 р. по лютий 2018 р. - 37 851 грн 62 коп. інфляційних втрат.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

У застосуванні індексації суд враховує рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, зокрема, викладені в листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 р. № 62-97 р.

Відповідно до п. 3.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. № 14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань" індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, базою для нарахування інфляційних є сума основного боргу не обтяжена додатковими нарахуваннями, що існує на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, а у випадку її часткового погашення - лише залишкова сума основного боргу на останній день місяця, у якому здійснено платіж. Періодом, за який розраховуються інфляційні, є час прострочення з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція (дефляція).

Разом з тим, позивач помилково включив в період розрахунку інфляційних втрат на суму заборгованості 734 924 грн 78 коп. листопад 2016 р., не врахувавши, що 06 листопада 2016 р. відповідач частково її погасив.

Оскільки часткове погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця.

Відтак, підлягає задоволенню вимога про стягнення інфляційних втрат, розрахованих на суму заборгованості 734 924 грн 78 коп. за період з вересня по жовтень 2016 р. в сумі 34 176 грн 94 коп., а у стягненні інфляційних втрат розрахованих на зазначену суму заборгованості за листопад 2016 р. в розмірі 13 843 грн 83 коп. слід відмовити.

Аналогічно, позивач помилково включив в період розрахунку інфляційних втрат на суму заборгованості 494 395 грн 14 коп. квітень 2017 р., не врахувавши, що 14 квітня 2017 р. відповідач здійснив її часткове погашення.

Із врахуванням наведеного, суд задовольняє вимогу про стягнення інфляційних втрат, розрахованих на суму заборгованості 494 395 грн 14 коп. за період з січня по березень 2017 р. в сумі 19 523 грн 65 коп., а у стягненні інфляційних втрат розрахованих на згадану суму за квітень в розмірі 4 625 грн 21 коп. - відмовляє.

Інфляційні втрати на суму заборгованості 656 938 грн 96 коп. за період з листопада по грудень 2016 р. в розмірі 17 843 грн 78 коп. та на суму заборгованості 344 395 грн 14 коп. за період з квітня 2017 р. по лютий 2018 р. в розмірі 37 851 грн 62 коп. позивачем проведено арифметично правильно, відтак й позовні вимоги в цій частині є правомірними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, з відповідача на користь позивача слід стягнути інфляційні втрати на загальну суму 109 395 грн 99 коп., та відмовити у стягненні 18 469 грн 04 коп.

Щодо викладених у відзиві на позовну заяву заперечень відповідача суд зазначає таке.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Як визначено в частинах 1, 2 ст. 680 ЦК України, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару за умови, що недоліки виявлені в строки, встановлені цією статтею, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо на товар не встановлений гарантійний строк або строк придатності, вимога у зв'язку з його недоліками може бути пред'явлена покупцем за умови, що недоліки були виявлені протягом розумного строку, але в межах двох років, а щодо нерухомого майна - в межах трьох років від дня передання товару покупцеві, якщо договором або законом не встановлений більший строк.

Згідно зі ст. 679 ЦК України, продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Статтею 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

За змістом статей 76, 77 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Всупереч наведеному, відповідач в обґрунтування своїх заперечень не подав жодних доказів та не довів належними доказами обставин, з якими він пов'язує відсутність підстав для сплати заборгованості за поставлений товар, а також не підтвердив свої аргументи щодо неналежної якості поставленої продукції, не подав доказів звернення до позивача із відповідними претензіями.

Судовий збір, згідно з положеннями ст. 129 ГПК України, суд покладає на сторін пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 129, 237, 238, 240, 241 ГПК України, суд

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково;

з приватного сільськогосподарського підприємства "Оскар" (78252, Івано-Франківська обл., Коломийський район, с. Джурків, вул. Гагаріна, буд. 31; ідентифікаційний код 31774096) на користь приватного підприємства НВП "Агроенергетичні технології" (56301, Миколаївська обл., смт Врадіївка, вул. Нова, буд. 20; ідентифікаційний код 35953377) стягнути 344 395 (триста сорок чотири тисячі триста дев'яносто п'ять) грн 14 коп. основного боргу, 20 172 (двадцять тисяч сто сімдесят дві) грн 02 коп. трьох процентів річних, 109 395 (сто дев'ять тисяч триста дев'яносто п'ять) грн 99 коп. інфляційних втрат та 7 109 (сім тисяч сто дев'ять) грн 45 коп. судового збору;

в частині стягнення 18 469 грн 04 коп. інфляційних втрат - відмовити.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Ткаченко І. В.

Повне рішення складено 07 травня 2018 р.