ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2018р. Справа №914/589/18

місто Львів

Господарський суд Львівської області у складі судді Чорній Л.З., при секретарі М. Фарина, розглянувши матеріали

позовної заяви: ОСОБА_1, с. Довге Дрогобицького району Львівської області

до відповідача: Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», м. Жидачів Львівської області

про стягнення середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 71 497,04 грн.

Представники сторін:

від позивача: ОСОБА_1

від відповідача: не з'явився

Судом роз'яснено зміст ст.ст.35,46 ГПК України, а саме, процесуальні права та обов'язки, зокрема, право заявляти відводи. Відводу не заявлено.

Позов заявлено ОСОБА_1, с. Довге Дрогобицького району Львівської області до Публічного акціонерного товариства «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», м. Жидачів Львівської області про стягнення середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 71 497,04 грн.

Ухвалою суду від 04.04.2018 року відкрито провадження у справі №914/589/18 за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи призначено на 03.05.18 р. Ухвалою суду від 03.05.18 р. розгляд справи відкладено на 16.05.18 р.

Позиції сторін.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що з 28.09.10 р. по 30.06.16 р. ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ВАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат», займаючи посаду юрисконсульта-начальника юридичного відділу комбінату. В зв'язку з постійною невиплатою заробітної плати позивач з власної ініціативи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України розірвав з відповідачем трудовий договір, про що 30.06.2016 р. підписано наказ №33к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту). При звільненні з роботи з позивачем не проведено остаточного розрахунку. Рішенням Господарського суду Л/о від 19.10.17 р. стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81700; ідентифікаційний код 00278801) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в сумі 132 926 грн. 99 коп.(без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп.(з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті). Станом на 26.03.18 р. судове рішення не виконано. Враховуючи вказане, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 71 497,04 грн.

Відповідач явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, відзиву на позов суду не надав; про час та місце слухання справи повідомлений належним чином і в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи.

Заяви і клопотання сторін.

03.05.18 р. позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку станом на 03.05.18 р. в сумі 71 497,04 грн. Вказану заяву прийнято судом до розгляду.

16.05.18 р. відповідачем подано клопотання про передачу даної справи №914/589/18 для приєднання до матеріалів справи №914/4160/14 про банкрутство ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат» з підстав, вказаних в клопотанні.

Обставини справи.

З 28 вересня 2010 року по 30.06.2016 року ОСОБА_1 перебував з ВАТ - ПАТ «Жидачівський целюлозно - паперовий комбінат» (надалі - ПАТ «ЖЦПК») в трудових відносинах, займаючи посаду юрисконсульта - начальника юридичного відділу комбінату.

В зв'язку з постійною невиплатою заробітної плати позивач з власної ініціативи на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України розірвав з відповідачем трудовий договір, про що 30.06.2016 р. підписано наказ №33к (розпорядження) про припинення трудового договору (контракту).

При звільненні з роботи з позивачем не проведено остаточного розрахунку.

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.10.2017р., залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.01.2018р., стягнуто з ПАТ «ЖЦПК» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 132 926 грн. 99 коп. (без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті), а також середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп. (з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті).

Станом на 26.03.2018 року судове рішення не виконане.

Боржником з 19.10.2017 року - дня винесення судового рішення по даний час сплачено лише 5 993,19 грн.

Отже, заборгованість боржника по заробітній платі становить основний борг 126 933,80 грн., без утримання із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті, а також - середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 167 537 грн. 84 коп. з утриманням із цієї суми передбачених законом податків та обов'язкових платежів і зборів, при виплаті.

Відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На підставі поданих суду розрахунків, з врахуванням положень чинного законодавства, що регулює зобов'язання відповідача щодо виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, станом на 03.05.2018 р. до стягнення з відповідача підлягає 71 497,04 грн.

Відповідач письмового відзиву по суті позову суду не надав, однак згідно клопотання від 16.06.17 р. за вх.№17162 просив передати дану справу №914/589/18 для приєднання до матеріалів справи №914/4160/14 про банкрутство ПАТ «Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат». В обгрунтування вказаного відповідач зіслався на ч.4 ст. 10 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» згідно якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника тощо.

Оцінка суду.

Щодо розгляду справи в порядку позовного провадження.

Відповідно до абзацу 4 частини 8 ст.23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", поточні кредитори з вимогами до боржника, які виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, можуть пред'явити такі вимоги після прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури. До визнання боржника банкрутом спори боржника з кредиторами, які мають поточні вимоги до боржника, вирішуються шляхом їх розгляду у позовному провадженні господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Абзацом 6 п. 9 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 28.03.2013 N 01-06/606/2013 "Про внесення змін до пункту 9 Інформаційного листа ВГСУ від 28.03.2013 №01-06/606/2013 "Про Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції Закону України від 22.12.2011 N 4212-VI), із змінами та доповненнями) роз'яснено, що спори стосовно конкурсних грошових вимог кредиторів за вимогами до боржника щодо виплати заробітної плати вирішуються господарським судом шляхом їх розгляду за правилами позовного провадження у межах справи про банкрутство. Спори цієї категорії кредиторів з поточними грошовими вимогами до боржника до визнання боржника банкрутом вирішуються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, проте в окремому позовному провадженні.

З аналізу вищенаведених законодавчих вимог випливає, що до визнання боржника банкрутом, спори з поточними вимогами до боржника, зокрема, щодо стягнення заборгованості із заробітної плати, розглядаються в окремому позовному провадженні господарським судом, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство. При цьому, законодавчо не встановлено та зі змісту ч.8. ст. 23 вищенаведеного Закону не випливає, що така справа повинна розглядатись в окремому позовному провадженні саме тим складом суду (суддею), в провадженні якого перебуває справа про банкрутство щодо боржника.

Отже, провадження у справі №914/4160/14 про банкрутство ПАТ „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" порушено 10.12.2014 року, і станом на сьогоднішній день справа перебуває на стадії судової процедури санації (тобто відповідача - Публічне акціонерне товариство „Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" не визнано банкрутом по справі №914/4160/14). Позов ОСОБА_1 заявлено до винесення постанови про визнання боржника банкрутом, а вимоги позивача виникли після порушення провадження у справі про банкрутство, тобто є поточними вимогами.

Відтак суд дійшов висновку, що даний позов згідно вимог ч.8. ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" підлягає розгляду господарським судом Львівської області в окремому позовному провадженні.

Щодо обгрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника, виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен, виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, закон прямо покладає на роботодавця обов'язок провести повний розрахунок зі звільненим працівником - виплатити всі суми, що належать йому. У разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу, наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після звернення з вимогою про розрахунок, є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 8 лютого 1995 р. нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Відповідно до абз. 3 ч. 3 зазначеного Порядку, усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

З врахуванням вищенаведених положень, позивачем правомірно здійснено розрахунок розміру належного до виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку станом на 03.05.18 р., що становить 71 497,04 грн.

Розрахунок здійснено за формулою Сз = Сдзп х Крб, де:

Сз- середнього заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку,

Сдзп - середньоденна заробітна плата (згідно довідки - 533,56 грн.),

Крб - кількість робочих днів за період затримки фактичного розрахунку (згідно норм робочого часу з 20.10.2017 року - дня наступного за днем постановлення судового рішення - по 03.05.2018 року).

Сз =533,56Ч108 роб. днів=57 624,48 грн. (станом на 26.03.18 р.)

Сз =533,56Ч26 роб. днів= 13 872,56 грн. (станом на 03.05.18 р.; згідно заяви про збільшення позовних вимог від 03.05.18 р.).

Відповідач по суті позовних вимог відзиву не надав.

Статтею 74 ГПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Відповідно до ст. 77 ГПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. (ст. 86 ГПК України).

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач надав суду всі належні та допустимі докази, які дають можливість суду задоволити позовні вимоги та стягнути з відповідача 71 497,04 грн. середньої заробітної плати за час затримки остаточного розрахунку при звільненні.

СУДОВІ ВИТРАТИ.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 129 ГПК України судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід державного бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.

Оскільки позивач відповідно до Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору та при поданні позову до суду судовий збір не сплачувався, судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід Державного бюджету.

Інших судових витрат, пов'язаних з розглядом справи сторонами понесено не було.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 180, 191, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81700; ідентифікаційний код 00278801) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середню заробітну плату за час затримки остаточного розрахунку при звільненні в сумі 71 497,04 грн.

3. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Жидачівський целюлозно-паперовий комбінат" (вул. Фабрична, 4, м. Жидачів, Львівська область, 81700; ідентифікаційний код 00278801) в дохід державного бюджету України (отримувач коштів: УДК Личаківського району м. Львова, , р/р 3006, банк отримувача: ГУ ДКСУ у Львівській області, МФО 825014, код класифікації доходів бюджету 22030001, код ЄДРПОУ суду: 03499974) 1 762,00 - судового збору.

4. Накази видати згідно ст. 327 ГПК України після набрання судовим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 18.05.2018 р.

Суддя Чорній Л.З.