ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2018 року Справа № 916/435/18
Одеський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Бєляновського В.В.,

суддів: Поліщук Л.В., Філінюка І.Г.

при секретарі - Колбасовій О.Ф.

за участю представників:

Від позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

Від 1 відповідача: не з'явився

Від 2 відповідача: не з'явився

Від 3 відповідача: не з'явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на ухвалу господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року, суддя в І інстанції Лепеха Г.А., повний текст якої було складено 04.04.2018 року в м. Одесі

у справі № 916/435/18

за позовом: ОСОБА_3

до відповідачів:

1) Товариства з обмеженою відповідальністю „Ороборос"

2) Товариства з обмеженою відповідальністю „Клінт"

3) ОСОБА_4

про визнання недійсними рішень загальних зборів та скасування реєстраційних записів

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2018 року ОСОБА_3 звернулася до господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „Ороборос", Товариства з обмеженою відповідальністю „Клінт", ОСОБА_4, в якому просила суд: - визнати недійсними рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС», оформлені протоколом №06/09/16 від 06 вересня 2016р.; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю «КЛІНТ» права власності на виробничі та невиробничі будівлі, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 8А, які складаються зі складських приміщень А, а, а1, а2, загальною площею 8 848,6 кв.м, складу та підвалу, Б, Б1, загальною площею 5 924,9 кв.м.; - скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про державну реєстрацію за товариством з обмеженою відповідальністю «КЛІНТ» права власності на земельну ділянку, кадастровий номер: :02:002:0014, площею 0,7769 га, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 8А.; - визнати недійсними рішення загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС», оформлені протоколом №3 від 07 липня 2017р.; - визнати недійсною з моменту складення заяву ОСОБА_4, складену 07 липня 2017р. від імені ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Луб І.В., зареєстровану в реєстрі за №1058, про виключення ОСОБА_3 зі складу засновників (учасників) товариства з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС»; - скасувати реєстраційні дії/записи, внесені в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань: 11.07.2017р. за №5040802 про проведення державної реєстрації змін до установчих документів товариства з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС» щодо зміни складу або інформації про засновників, 11.07.2017р. за №6040802 про внесення змін до відомостей про товариство з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС», які не пов'язані зі зміною в установчих документах, щодо зміни відомостей про керівника, зміни керівника, зміни складу підписантів, 22.01.2018р. за №7040802 про проведення державної реєстрації змін до установчих документів товариства з обмеженою відповідальністю «ОРОБОРОС» щодо зміни місцезнаходження.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що ОСОБА_3, яка станом на 06.09.2016р. та 07.07.2017р. являлася єдиним учасником ТОВ «ОРОБОРОС», не була присутня на таких зборах та ніколи не приймала на них рішення, а вказані протоколи є підробленими та вона їх не підписувала.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 14.03.2018р. прийнято вказану позовну заяву до розгляду за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року провадження у справі № 916/435/18 - закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України у зв'язку з тим, що спір не підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначену ухвалу скасувати, а справу направити на розгляд до суду першої інстанції. Апеляційна скарга обґрунтована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Обґрунтовуючи підстави звернення з апеляційною скаргою скаржник зазначає, що спір, який виник між позивачкою, як єдиним учасником ТОВ «ОРОБОРОС», та відповідачами з приводу недійсності рішень загальних зборів учасників товариства за своєю правовою природою є корпоративним спором, що відноситься до юрисдикції господарських судів.

Про день, час і місце розгляду апеляційної скарги сторони в порядку передбаченому ст. ст. 120, 121 ГПК України заздалегідь були повідомлені належним чином, проте відповідачі не скористалися наданим законом правом на участь своїх представників в засіданні суду.

Обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом норм процесуального права при винесенні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до господарського суду з даним позовом ОСОБА_3 на підтвердження свого статусу, як учасника товариства, було подано до матеріалів справи статут ТОВ «ОРОБОРОС» зі змінами до нього від 12.03.2015р., зареєстрований в установленому порядку, редакція якого була чинною на момент проведення оспорюваних загальних зборів, з якого вбачається, що позивачка є єдиним учасником ТОВ «ОРОБОРОС» з часткою у статутному капіталі товариства 100%, що становить 10 000 000 грн.

Також з матеріалів справи вбачається, що ухвалою господарського суду Одеської області від 13.02.2018 року за заявою ТОВ «ОРОБОРОС» порушено провадження у справі № 916/139/18 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Ороборос", введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна призначено арбітражного керуючого Сніткіну І.А.

Як вже було зазначено вище, позивачка звернулася до господарського суду з позовом до ТОВ „Ороборос", ТОВ „Клінт", ОСОБА_4 про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТОВ «ОРОБОРОС», оформлених протоколом №06/09/16 від 06.09.2016р. та №3 від 07.07.2017р., скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про державну реєстрацію за ТОВ «Клінт» права власності на нерухоме майно та земельну ділянку, розташовані за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, смт. Авангард, вул. Базова, 8А, та скасування реєстраційних дій/записів, внесених в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про проведення державної реєстрації змін до установчих документів товариства, внесених на підставі прийнятих на цих зборах рішень.

Закриваючи провадження у даній справі на підставі п.1 ч.1 ст. 231 ГПК України місцевий суд виходив із того, що згідно з ч. 4 ст.10 Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника і спеціальні норми Закону застосовуються переважно щодо інших законодавчих актів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника особливістю вирішення таких спорів є те, що вони розглядаються господарським судом без порушення нових справ, що узгоджується із загальною спрямованістю Закону, який передбачає концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, виявлення всього майна боржника, проведення інших заходів, метою яких є задоволення вимог кредиторів.

Оскільки даний спір безпосередньо пов'язаний із здійсненням провадження у справі про банкрутство, суд дійшов висновку, що він підлягає розгляду в межах справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю „Ороборос", а не в окремому позовному провадженні, а безпідставне порушення окремого позовного провадження з розгляду такого спору підлягає закриттю.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками місцевого суду, оскільки вони зроблені без аналізу та врахування всіх даних, що містяться в матеріалах справи, та вимог закону, що регулює спірні правовідносини.

Пунктом 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24.10.2011 року № 10 роз'яснено, що підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції.

Предметна та суб'єктна юрисдикція господарських судів визначена статтею 20 ГПК України, згідно з п. 3 ч. 1 якої господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв'язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов'язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглядаючи дану позовну заяву (спір) саме в площині відносин учасника товариства та самої юридичної особи, повинен був застосувати процесуальне законодавство, яке регулює порядок вирішення саме корпоративних спорів.

З огляду на встановлені обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що спір, який виник між позивачкою та відповідачами відноситься до категорії корпоративних спорів.

Матеріали справи містять витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 19.02.2018 за № , відповідно до якого відомості про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «ОРОБОРОС» - відсутні.

Колегія суддів звертає увагу, що позивачка просить визнати недійсними рішення загальних зборів учасників саме відповідача - ТОВ «ОРОБОРОС».

Виходячи з положень постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду корпоративних спорів" від 24.11.2008 року № 13, рішення загальних зборів учасників господарського товариства є актами (офіційними документами правової чинності, що констатують (підтверджує) певні факти, події, пов'язані з діяльністю підприємств, установ чи їх структурних підрозділів).

Рішення зборів товариства зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин і їх не можна ототожнювати із договором (відповідно до статті 626 Цивільного кодексу України це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків) або правочином (відповідно до статті 202 Цивільного кодексу України - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків).

При цьому, колегія суддів зазначає, що постановою Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду корпоративних спорів" від 24.10.2008 року № 13, визначено виключні підстави для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства, а саме: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Крім того, з вищезазначеного вбачається, що вказані рішення можуть оскаржувати лише учасники відповідача (пункт 19 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду корпоративних спорів"№ 13 від 24.10.2008 року), якою позивачка і є.

Водночас, ні в нормах Господарського процесуального кодексу України, ані в Законі України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" не встановлено будь-яких обмежень чи визначення виключної підсудності з приводу звернень учасників господарського товариства з позовом до юридичної особи, стосовно якої порушено провадження у справі про банкрутство, про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставним застосування місцевим судом до даних правовідносин частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", якою передбачено, що суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про: визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України, оскільки дана норма стосується майнових вимог, а не корпоративних.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішення загальних зборів учасників товариства це не "майнові дії спрямовані на безоплатне відчуження майна", оскільки відповідно до листа Вищого господарського суду України № 01-06/606/2013 від 28 березня 2013 року та Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", під майновими діями боржника слід розуміти виконання боржником зобов'язань за вже укладеним до початку відповідного року правочином (договором) на шкоду власним інтересам або інтересам інших кредиторів.

Відтак, визнання недійсним рішень загальних зборів учасників це не виконання зобов'язання за правочином і не безоплатне відчуження, а вирішення спірних правовідносин із учасником, який здійснив внесок у формування статутного капіталу відповідача.

Колегія суду звертає увагу, що позивачка, звертаючись до суду з даним позовом обґрунтовано та підставно зазначила у своїй позовній заяві в чому полягає порушення її прав та існування між сторонами саме корпоративних відносин (а не майнових) із визначенням своєї частки як учасника товариства, яка була внесена нею до статутного капіталу юридичної особи, при цьому додала до позовної заяви належні та допустимі докази в обґрунтування своїх вимог відповідно до статей 74, 76-79 ГПК України.

Посилання місцевого суду в обґрунтування своїх висновків щодо закриття провадження у даній справі на правові висновки Верховного Суду від 14.02.2018р. у справі № 922/4991/15 та від 20.02.2018р. у справі № 910/10829/17 є безпідставним.

Так, у справі № 922/4991/15 суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, припинив провадження за позовом ТОВ «Пропан Трейд» про стягнення з ПАТ по газопостачанню та газифікації «Шепетівкагаз» грошових коштів у зв'язку з тим, що у справі про банкрутство останнього було затверджено мирову угоду, припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, встановлено, що вимоги конкурсних кредиторів до боржника, які не були заявлені в установлений Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» строк, або відхилені господарським судом, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 17 вказаного Закону, позовне провадження у даній справі підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України у відповідній редакції.

Розглядаючи касаційну скаргу ТОВ «Пропан Трейд» на ухвали судів попередніх інстанцій Верховний Суд зазначив про те, що згідно ч. 4 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство, після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог, позовне провадження підлягає припиненню на підставі п. 2 ч.1 ст. 80 ГПК України.

З моменту порушення провадження у справі про банкрутство, пред'явлення конкурсними та забезпеченими кредиторами вимог до боржника та їх задоволення може відбуватися лише у порядку, передбаченому цим Законом, та в межах провадження у справі про банкрутство ( ч. 15 ст. 16 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом").

Згідно ч. 1. ч. 2 ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у разі якщо до боржника, щодо якого порушена справа про банкрутство, пред'явлений позов, який ґрунтується на грошових зобов'язаннях боржника, що виникли до порушення провадження у справі про банкрутство, суди мають у встановленому процесуальним законом порядку приймати такі позовні заяви і вирішувати спір за цією вимогою по суті за правилами позовного провадження до офіційного оприлюднення оголошення про порушення справи про банкрутство.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 23 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", конкурсні кредитори за вимогами, які виникли до дня порушення провадження у справі про банкрутство, зобов'язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом тридцяти днів від дня офіційного оприлюднення оголошення про порушення провадження у справі про банкрутство.

За ч. 4. ст. 17 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" передбачено, що у разі звернення позивача із заявою про визнання його грошових вимог до боржника у справі про банкрутство після винесення ухвали господарського суду за результатами розгляду цих вимог позовне провадження підлягає припиненню на підставі пункту 2 частини першої статті 80 Господарського процесуального кодексу України.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України (у редакції чинній до 15.12.2017), господарський суд припиняє провадження у справі, якщо, зокрема, є рішення господарського суду або іншого органу, який в межах своєї компетенції вирішив господарський спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав.

Відтак, враховуючи вище наведене та те, що дане позовне провадження було зупинено у зв'язку з порушенням справи про банкрутство ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз" (відповідач в цій справі), в свою чергу позивач в межах справи про банкрутство звертався з заявою про визнання грошових вимог до боржника на загальну суму 14 163 445,80 грн. (13 223 790,50 грн. збитки та 939 665,34 грн. штраф), які виникли внаслідок неналежного виконання договору зберігання № 3 від 21.03.2011 щодо повернення газу, які були відхилені ухвалою суду в межах справи про банкрутство, з урахуванням ухвали про затвердження мирової угоди у справі про банкрутство ПАТ по газопостачанню та газифікації "Шепетівкагаз", в резолютивній частині якої зазначено, зокрема, що також вважають погашеними і відхиленні кредиторські вимоги у зв'язку із затвердженням мирової угоди, а тому враховуючи положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", наявні правові підстави для припинення провадження в частині позовних вимог на підставі п. 2 ч. 1 ст. 80 ГПК України та відмови у решті позовних вимог.

Отже, вказані правові висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у даній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Ороборос» про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників та скасування реєстраційних записів, оскільки обставини цих справ, предмет спору та нормативне регулювання є різними.

У справі № 910/10829/17 суд першої інстанції, з чим погодився апеляційний суд, повернув позовну заяву ТОВ «Солум» до ЗАТ «Українське науково-виробниче підприємство по виробництву друкованих плат «Раделс», ТОВ «Оренда Трейд», ТОВ «Гін Трейд» про визнання договорів оренди майна недійсними та усунення перешкод у користуванні майном без розгляду.

Розглядаючи касаційну скаргу ТОВ «Солум» на ухвали судів попередніх інстанцій Верховний Суд зазначив про те, що згідно частини 4 статті 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

Положеннями пункту 7 частини 1 статті 12 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017, визначено, що господарським судам підвідомчі спори з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство.

За приписами частини 9 статті 16 ГПК України, в редакції чинній до 15.12.2017 (виключна підсудність справ), справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини 1 статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Особливість вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна та коштів боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Судами попередніх інстанцій при вирішенні питання про прийняття позовної заяви не враховані вимоги вказаних норм матеріального та процесуального права щодо позовних вимог до відповідача 1.

Отже, вказані правові висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані у даній справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Ороборос» про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників та скасування реєстраційних записів, оскільки зроблені у справі, предметом якої було визнання недійсними договорів оренди майна, укладених боржником, та випливають з положень ч. 4 ст. 10 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", згідно з якими майновий спір з вимогами до боржника про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, підсудний суду, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство такого боржника. Натомість позов ОСОБА_3 до ТОВ «Ороборос» випливає з корпоративних відносин, а тому наведені висновки Верховного Суду не можуть бути застосовані, оскільки обставини цих справ, предмет їх спору та правові підстави вирішення є різними.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про порушення господарським судом першої інстанції норм процесуального права, а саме п. 1 ч. 1 ст. 231 ГПК України, що, в свою чергу, в силу пункту 4 частини 1 статті 280 ГПК України є підставою для скасування ухвали суду.

За таких обставин, оскаржувану ухвалу місцевого суду визнати законною та обґрунтованою не можна, у зв'язку з чим вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то з урахуванням ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат у справі, у тому числі витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги, має здійснити господарський суд, який прийматиме рішення по суті спору, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 253, 269, 270, 271, 275, 280-284 ГПК України, Одеський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу господарського суду Одеської області від 03.04.2018 року у справі № 916/435/18 скасувати.

Справу № 916/435/18 направити для продовження розгляду до господарського суду Одеської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10.05.2018р.

Головуючий суддя: Бєляновський В.В.

Судді: Поліщук Л.В.

Філінюк І.Г.