ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

02.05.2018 Справа № 920/1096/17
м. Суми

За позовом Фізичної особи-підприємця Ситника Олександра Даниловича, м. Київ

До відповідача Приватного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Соснівська», с.Соснівка Конотопського району Сумської області

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, с. Крупське Конотопського району Сумської області

про зобов'язання вчинити певні дії та стягнення 687179,86 грн.

Суддя Котельницька В.Л.

За участю представників:

позивача - не прибув

відповідача - Галян В.М. (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 08.04.2010)

третіх осіб - не з'явились

при секретарі судового засідання Пономаренко Т.М.

Суть спору: позивач відповідно до вимог позовної заяви просив суд усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки, а також стягнути з відповідача на свою користь 714440,59 грн. збитків.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, проти вимог позивача заперечує та просить суд відмовити у задоволенні позову.

Треті особи надали пояснення стосовно суті позовних вимог, позицію позивача підтримують та не заперечують проти задоволення позову.

15.01.2018 позивач подав до суду заяву про зменшення позовних вимог до 687179,86 грн. та надав суду розрахунок ціни позову. Також позивач зазначив, що вимоги немайнового характеру залишаються без змін.

Судом прийнято зменшення позивачем розміру позовних вимог майнового характеру до 687179,86 грн.

Крім того, 19.02.2018 представником позивача подано до суду заяву про зміну предмету позову разом з новою позовною заявою про стягнення збитків, завданих самовільним зайняттям земельних ділянок (уточнена).

Судовою ухвалою від 29.03.2018 позивачу було відмовлено у задоволенні заяви про зміну предмету позову (вх. № 392к від 19.02.2018).

Розгляд справи по суті розпочато у судовому засіданні 19.04.2018.

У вступному слові представник позивача усно виклав позовні вимоги, на задоволенні яких він наполягає, усно відмовився від позовних вимог немайнового характеру у зв'язку з тим, що на даний час вимоги про усунення перешкод у користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки втратили актуальність. Відтак, позивач наполягає на задоволенні позову лише в частині стягнення з відповідача на свою користь 687179,86 грн. збитків.

Представник відповідача підтримав свою позицію, викладену у відзиві на позов, просив суд у задоволенні позову відмовити.

Письмової заяви про відмову від частини позовних вимог позивач не подав, у судове засідання 02.05.2018 його представник не прибув і про причини неявки суд не повідомив.

Присутній у судовому засіданні представник відповідача наполягав на тому, що оскільки у минулому судовому засіданні представник позивача від позовних вимог немайнового характеру відмовився, суд має прийняти таку відмову та закрити провадження у відповідній частині позовних вимог.

У ході судового засідання судом були встановлені обставини справи, досліджено докази, надані сторонами на підтвердження своїх позицій по суті спору, а також вчинено інші необхідні дії, встановлені Главою 6 «Розгляд справи по суті» Господарського процесуального кодексу України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника відповідача, оцінивши подані докази, суд встановив:

25.08.2016 між власниками земельних ділянок (паїв) (третіми особами), розташованих на території Шпотівська с/р Конотопського району Сумської області та ФОП Ситником О.Д. (орендарем, позивачем у справі) було укладено та зареєстровано у встановленому законом порядку договори оренди земельних ділянок строком на 10 років, зокрема: договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_2, загальною площею 2,6191 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_3 (зазначений договір зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18546318 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_3, загальною площею 2,6190 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_4 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18544930 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_4, загальною площею 2,6190 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_5 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18544488 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_5, загальною площею 2, 619 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_6 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18545473 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_6, загальною площею 2, 6953 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_7 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18543317 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_7, загальною площею 2, 6190 га , за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_8 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18521883 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_8, загальною площею 2, 6190 га , за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_9 (зазначений договір чином зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18543638 від 27.12.2016)); договір оренди земельної ділянки (земельного паю), кадастровий номер НОМЕР_9, загальною площею 1, 6700 га, за адресою: Сумська область, Конотопський район, Шпотівська с/р, укладений між позивачем та ОСОБА_10 (зазначений договір був зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис №18544164 від 27.12.2016)).

Як вбачається з відповідних Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на момент здійснення позивачем державної реєстрації права оренди вказаних земельних ділянок будь-які відомості про наявність зареєстрованих прав користування будь-якими іншими особами були відсутні.

Позивач наголошував, що мав намір використовувати орендовані ним земельні ділянки за їх цільовим призначенням, а саме здійснити посів насіння соняшника, обробку земель та реалізувати зібраний врожай.

Позивач пояснював, що йому стало відомо, що орендовані ним земельні ділянки були самовільно зайняті невідомими особами, якими здійснено обробку земель та посіяно насіння соняшника.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.05.2017 відповідач направив на адресу позивача лист № 15, у якому визнав факт користування належними позивачу на праві оренди земельними ділянками (паями), зокрема факти здійснення обробки земель та посіву насіння соняшника на даних земельних ділянках. Також у даному листі відповідач зазначив, що 30.08.2016 між ПСП АФ «Соснівська» та громадянами ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 були укладені договори про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис). З посиланням на умови пунктів 4.8 вказаних договорів відповідач зазначив, що вони набувають чинності з моменту їх підписання сторонами. Вважаючи, що самі договори державній реєстрації не підлягають, а підлягає реєстраціє лише право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), відповідач запропонував позивачеві відтермінувати встановлення меж земельних ділянок в натурі до збирання ним врожаю соняшникового насіння та вирішення спірних питань шляхом переговорів або у судовому порядку.

Для вирішення питання можливості притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у виникненні вищезазначених обставин (тобто, за фактом неодноразового надання третіми особами у користування належних їм земельних ділянок) позивачем до Конотопського ВП ГУНП України в Сумській області, до Конотопської місцевої прокуратури було подано заяви про кримінальне правопорушення.

30.07.2017 Конотопським ВП ГУНП України в Сумській області позивачу була надана відповідь № 4476/61 про припинення подальшої перевірки за фактами, викладеними у заяві позивача про кримінальне правопорушення, а також запропоновано всі спірні питання вирішити у судовому порядку шляхом подання цивільного позову.

Таким чином, для захисту свого порушеного права на користування земельними ділянками позивач звернувся до суду з даним позовом, у якому просив суд усунути перешкоди в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки, а також стягнути з відповідача на свою користь 687179,86 грн. збитків, завданих позивачеві внаслідок самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок.

Однак, у ході судового розгляду справи, а саме, у судовому засіданні, яке відбулось 19.04.2018, представник позивача відмовився від позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки через втрату на даний час такою вимогою актуальності.

Судом перевірено повноваження представника позивача на відмову від частини позовних вимог та встановлено, що відповідно до виданої ним довіреності представникам, зокрема, надано право повністю або частково відмовлятися від позовних вимог.

Право позивача на відмову від позову на будь-якій стадії провадження у справі передбачено положеннями ч. 1 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України та не суперечить приписам ст. 46 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 Господарського процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Враховуючи, що положення господарського процесуального законодавства не містять обов'язкової вимоги до форми заяви позивача про відмову від позову (усної чи письмової), факт відмови від частини позовних вимог зафіксований у протоколі судового засідання, така відмова позивача від частини позовних вимог не порушує прав та інтересів сторін, суд приймає відмову від позову в частині усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки та закриває провадження в цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України.

Відтак, суд розглядає вимогу позивача про стягнення з відповідача на його користь 687179,86 грн. збитків.

Дану вимогу позивач обґрунтовує тим, що маючи на меті засіяти спірні земельні ділянки насінням соняшника, він уклав з ТОВ «Агрофірма «Козацька» попередній договір №1/030517 від 04.01.2017, відповідно до п 1.1 якого, сторони зобов'язались укласти в майбутньому договір поставки на умовах, визначених у цьому попередньому договорі; для проведення обробки земель та збору врожаю, він уклав з ТОВ «Агрофірма «Козацька» попередній договір №1/2804 від 28.04.2017, відповідно до п. 1.1 якого сторони зобов'язались укласти в майбутньому договір про виконання сільськогосподарських робіт на умовах, визначених у цьому попередньому договорі; з метою реалізувати зібраний у майбутньому врожай з орендованих земельних ділянок, він уклав з ТОВ «Агрофірма «Козацька» попередній договір №1/280417 від 28.04.2017, відповідно до п. 1.1 якого, сторони зобов'язались укласти в майбутньому договір поставки, на умовах, визначених у цьому попередньому договорі.

Позивач наголошує, що через протиправні дії відповідача він зазнав збитків у вигляді неотриманого прибутку на суму 632520,00 грн. На обґрунтування своєї вимоги позивач зазначає, що відповідно до п. 1.1. та п. 2.1. попереднього договору №1/280417 від 28.04.2017, укладеного між ФОП Ситником О.Д. та ТОВ «Агрофірма «Козацька», сторони зобов'язалися укласти договір поставки не пізніше 02.10.2017. Кількість та вартість товару, що має бути поставлений покупцю, визначений у Специфікації до договору поставки. Відповідно до Специфікації до договору, позивач мав поставити покупцю насіння соняшника у кількості 60,24 тонн вартістю 10 500,00 грн. за 1 тонну (з урахуванням уточнень відповідно до клопотання представника позивача від 13.03.2018 (вх. № 2167)). Загальний дохід позивача мав би скласти 632 520, 00 грн.

Крім того, позивач зазначає, що внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок відповідачем, він був позбавлений можливості використовувати орендовані земельні ділянки, а отже, кошти, сплачені орендодавцям на виконання договорів оренди в сумі 54 659,86 грн. грн. є реальними збитками, які мають бути стягнені з відповідача за фактичне користування даними ділянками.

Відповідач проти доводів позивача заперечив, оскільки, по-перше, на його думку, позивач не довів факту перешкоди у користуванні ним спірними земельними ділянками та завдання йому збитків, а по-друге, відповідач вважає, що позивачем не надано обґрунтованого розміру стягуваної суми збитків.

Суд, розглянувши вимогу позивача про стягнення з відповідача 687179,86 грн. збитків, зазначає наступне.

За змістом статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання чи оспорювання. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Зазначена норма кореспондується з положеннями статей 224, 225 Господарського кодексу України, за змістом яких учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов'язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною. До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб'єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов'язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов'язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності, негативного результату такої поведінки (збитків), причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками, вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. Отже, відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише за наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільно-правової відповідальності. При цьому пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаного прибутку (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що вони не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Підстави для настання цивільно-правової відповідальності за порушення земельного законодавства встановлено положеннями земельного законодавства.

Згідно зі статтею 211 Земельного кодексу України за самовільне зайняття земельних ділянок громадяни та юридичні особи несуть відповідно до законодавства цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність.

За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень частини третьої статті 157 Земельного кодексу України порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, як на правову підставу своїх вимог послався на положення статей 224, 225 ГК України, статі 22 ЦК України, а обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення збитків зауважив, що внаслідок самовільного зайняття відповідачем спірних земельних ділянок він не отримав доходів, які міг би реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено.

Судом встановлено, що за договорами емфітевзису право користування спірними земельними ділянками не було зареєстроване відповідачем відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Тому на час виникнення спірних правовідносин саме позивач є належним землекористувачем, і має право на відшкодування збитків, завданих йому самовільним зайняттям спірних земельних ділянок відповідачем.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов'язок довести, що ці доходи (вигода) дійсно були б ним отримані у разі належного здійснення відповідачем господарської діяльності.

Тобто, позивач повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позивач обґрунтовує розмір реальних збитків даними з Відомості видачі орендної плати за земельні паї 2017, однак така відомість не є належним та допустимим доказом дійсного отримання третіми особами як орендодавцями, грошових коштів, оскільки в графі «підпис» містяться лише підписи, які не дають змогу ідентифікувати особу, яка його поставила, на підставі якого саме договору отримані вказані у відомості грошові кошти, оскільки відповідно до пунктів 6 договорів оренди, укладених між позивачем та третіми особами, розмір орендної плати визначений в іншому розмірі, ніж вказано у відомості видачі орендної плати. До того ж у даній відомості зазначено, що ОСОБА_10 отримані кошти у сумі 8630,50 грн. за надання в оренду земельної ділянки розміром 4,29 га, у той час як з наявного у матеріалах справи договору вбачається, що в оренду передана земельна ділянка розміром 1,6700 га та встановлено орендну плату у розмірі 3166,01 грн.

В обґрунтування збитків у вигляді упущеної вигоди позивач посилається на укладення ним з ТОВ «Агрофірма «Козацька» попередніх договорів, зокрема на п.1.1. та п. 2.1. попереднього договору №1/280417 від 28.04.2017, відповідно до яких сторони зобов'язалися укласти Договір поставки не пізніше 02.10.2017, а п. 1.2 даного договору передбачалось, що кількість та вартість товару, що має бути поставлений покупцю, визначений у Специфікації до Договору поставки.

Відповідно до Специфікації до договору, позивач мав поставити ТОВ «Агрофірма «Козацька» насіння соняшника у кількості 60,24 тонн вартістю 10500,00грн за 1 тонну. Таким чином, загальний дохід позивача мав скласти 632520,00 грн.

З метою встановлення обґрунтованого розміру збитків, позивач звернувся 07.07.2017 до Головного управління статистики у Сумській області із запитом про отримання інформації щодо середньої врожайності насіння соняшника по Конотопському району.

Згідно листа Головного управління статистики у Сумській області № 04.4-82/1390-17 від 01.08.2017, середня врожайність соняшнику у с/г підприємствах Конотопського району Сумської області у 2016 році склала 27,1 ц/га. Щодо середньо врожайності соняшника у 2017 році, Головним управлінням статистики у Сумській області зазначено, що термін подання даних за формою статистичного спостереження за формою №29-сг (річна) у 2017 році - до 02.12.2017.

Позивачем було направлено заяви від 08.08.2017 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області та до відділу у Конотопському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській обл. про створення комісії для визначення розміру збитків.

Листом від 16.08.2017 відділом у Конотопському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області було повідомлено позивача, що якщо має місце самовільне зайняття земельних ділянок, а земельні ділянки (паї) відносяться до земель приватної власності, то власник земельної ділянки повинен самостійно звернутися до Головного управління Держгеокадастру у Сумській обл.

Листом Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 17.08.2017 вих. № 31-18-0.41-10116/2-17 було повідомлено заявника про те, що відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» встановлено до 31.12.2017 мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності. Статтею 3 даного Закону визначено, що до 31.12.2017 позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються органами державного нагляду (контролю) за письмовою заявою суб'єкта господарювання до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням або за рішенням суду. Також даним листом позивача було повідомлено, що згідно з ст. 189 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель», самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські та обласні ради.

Розпорядженням Голови Конотопської районної державної адміністрації №208-ОД від 27.07.2016 створено комісію по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам на території Конотопського району та затверджено відповідне Положення.

Згідно з п. 2 Положення про комісію по визначенню та відшкодуванню збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам на території Конотопського району, основним завданням комісії є визначення розміру збитків, заподіяних власникам землі та землекористувачам, з метою їх відшкодування.

Позивач листом звернувся до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області із заявою про проведення перевірки для визначення розміру збитків, завданих йому тимчасовим самовільним зайняттям земельних ділянок.

Листом Конотопської районної державної адміністрації Сумської області від 06.09.2017 за №04-57/0362-л було повідомлено заявника, що у разі наявності інших договорів оренди на ці ж самі земельні ділянки, ФОП Ситник О.Д. має право звернутися до суду з позовною заявою про визнання таких договорів оренди землі (емфітевзис) недійсним. Також було звернено увагу, що в доданих до звернення матеріалах відсутній документ, що фіксує факт самовільного зайняття земельної ділянки (ст. 53 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення; ст. 197-1 Кримінального кодексу України).

Позивач повторно звернувся до Конотопської районної державної адміністрації Сумської області з заявою про визначення розміру збитків.

Відповідно до листа від 02.10.2017 за №04-57/0403-л позивачу повторно рекомендовано звернутися до суду із позовом, а також повідомлено, що для визначення розміру збитків, завданих йому тимчасовим самовільним зайняттям ПСП АФ «Соснівська» спірних земельних ділянок, необхідно визначити, які ж з договорів є чинними і дійсними ( а до повноваження комісії це теж не належить).

Таким чином, суд зазначає, що при спричиненні позивачу збитків саме відповідачем позивач має довести, що такі збитки виникли внаслідок винних дій саме відповідача.

З наявних же у матеріалах справи доказів вбачається, що треті особи, знаючи про факт укладання з позивачем договорів оренди земельних ділянок (земельних паїв) 25.08.2016, допустили 30.08.2016 повторне укладання договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) з відповідачем, тобто усвідомлюючи, що зазначені земельні ділянки на підставі договорів оренди вже були передані у користування позивачеві, повторно надали їх у користування відповідачу.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, позивач для визначення розміру збитків у вигляді упущеної вигоди узяв середні показники врожайності по району, і не вирахував із можливої загальної вартості врожаю, що він міг би отримати при самостійному господарюванні на землях, суми витрат, які він обов'язково мав би понести на вирощування, збір врожаю на цих земельних ділянках, сплату податків, орендної плати тощо.

Однак, позивач не розраховував неодержаний прибуток (втрачену вигоду) належним чином відповідно до вимог господарського законодавства, обґрунтувавши суму упущеної вигоди лише даними із Специфікації до договору поставки, який мав бути укладений відповідно до умов попереднього договору № 1/280417 від 28.04.2017, однак укладений так і не був.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 86 зазначеного Кодексу суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, за наслідками дослідження наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що правові підстави для стягнення з відповідача збитків на користь позивача відсутні, оскільки дослідженням наявних у матеріалах справи доказів не підтверджено як вини відповідача у спричиненні позивачеві таких збитків, так і суми самих збитків, відтак, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.ст. 123, 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 123, 129, 191, 231, 232-233, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні земельними ділянками, шляхом заборони відповідачу та будь-яким іншим третім особам здійснювати користування земельними ділянками, у тому числі для сільськогосподарських потреб, щодо обробки землі, посіву, збору врожаю та розміщення техніки - закрити.

2. В іншій частині позову відмовити.

Згідно зі ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до ст. 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;2) ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Повне судове рішення складено 11.05.2018.

Суддя В.Л.Котельницька