ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/8528/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Пєскова В.Г.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

за участю представників: ПАТ "Платинум Банк" - Холодової Л.А., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Гуленка Ю.М.; ліквідатора ТОВ "Макстгруп" - Данілова А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" Ірклієнка Ю.П.

на постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017

та ухвалу господарського суду міста Києва від 27.09.2017

у справі №910/8528/17

за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "СПМК-7"

до Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк",

треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб; Національний Банк України

про визнання недійсним договору від 30.12.2016 № 928,

в межах справи №910/8528/17

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Макстгруп",-

ВСТАНОВИВ:

ТОВ "Макстгруп" звернулось до господарського суду м. Києва з заявою про порушення справи про банкрутство в порядку, передбаченому ст. 95 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Ухвалою господарського суду м. Києва від 07.06.2017 порушено провадження у справі № 910/8528/17 про банкрутство ТОВ "Макстгруп".

Постановою господарського суду м. Києва від 14.06.2017 у справі №910/8528/17 ТОВ "Макстгруп" було визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено голову ліквідаційної комісії Данілова А.І.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 21.08.2017 визнано ПП "СПМК-7" кредитором ТОВ "Макстгруп" з грошовими вимогами на суму 12 865 277,73 грн.

22.08.2017 ПП "СПМК-7" звернулося до господарського суду м. Києва з заявою до ПАТ "Платинум банк" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016, що укладений між ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим номером №928.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 27.09.2017 у справі №910/8528/17 задоволено заяву ПП "СПМК-7" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016, що укладений між боржником та ПАТ "Платинум Банк" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим номером №928 та зобов'язання ПАТ "Платинум Банк" повернути в ліквідаційну масу Банкрута майно, яке є предметом оспорюваного договору.

Визнано недійсним укладений між ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк" договір дарування від 30.12.2016, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим номером №928.

Зобов'язано ПАТ "Платинум Банк" повернути за актом приймання-передачі у власність ТОВ "Макстгруп" будівлю пансіонату №4, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного (вул. Посмітного Макара), буд. 2-К (літера "В").

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 у справі №910/8528/17 ухвалу господарського суду м. Києва від 27.09.2017 залишено без змін.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ПАТ "Платинум Банк" звернулося з касаційною скаргою та просить скасувати постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та ухвалу господарського суду м. Києва від 27.09.2017 у справі №910/8528/17 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви ПП "СПМК-7" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016 № 928 відмовити в повному обсязі.

Підставами для скасування оскаржуваних судових рішень ПАТ "Платинум Банк" зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права.

Заявник касаційної скарги вважає, що судами попередніх інстанцій здійснено невірне тлумачення закону, що призвело до застосування закону, який не підлягав застосуванню та навпаки, не застосуванню закону, який підлягав застосуванню.

За твердженням скаржника, в умовах здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації ПАТ "Платинум Банк" діяльність банку регламентується спеціальним законодавством, а саме, Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який має пріоритет у застосуванні, оскільки покликаний захищати права та інтереси вкладників.

До того ж, ПАТ "Платинум Банк" посилається, зокрема, на те, що:

- в момент укладення оспорюваного договору дарування було додержано всі вимоги, встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, відтак, підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні;

- відчуження нерухомості, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, відбувалось відповідно до вимог діючого законодавства України та іпотечного договору, на підставі відповідної згоди Національного банку України, при повному розумінні сторонами значення своїх дій.

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб підтримує касаційну скаргу ПАТ "Платинум Банк" , просить постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та ухвалу господарського суду м. Києва від 27.09.2017 у справі №910/8528/17 скасувати, а в задоволенні заяви ПП "СПМК-7" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016 № 928 відмовити.

Заперечуючи висновки судів попередніх інстанцій, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб посилається на те, що судами при прийнятті рішень не було враховано приписи спеціального законодавства - Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який регламентує відносини виведення неплатоспроможних банків з ринку, їх ліквідації та в тому числі особливий статус майна банку.

При цьому, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб вказує про те, що згідно ч.8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який набрав чинності 22.09.2012, передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом , застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

На думку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, враховуючи, що нова редакція Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" прийнята 22.12.2012, то його норми застосовуються у частині, що не суперечить Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на касаційну скаргу, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 41 ГПК України (в редакції, чинній до 15.12.2017) господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".

Провадження у даній справі про банкрутство ТОВ "Макстгруп" здійснюється за Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній з 19.01.2013 (далі - Закон про банкрутство).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом судового розгляду в межах даної справи про банкрутство ТОВ "Макстгруп" є вимога ПП "СПМК-7" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016, що укладений між ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк", посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим номером № 928.

Заява ПП "СПМК-7" обґрунтована наявністю, передбачених ст. 20 Закону про банкрутство, підстав для визнання договору дарування від 30.12.2016 недійсним. За твердженням заявника, оспорюваний договір було укладено в період до одного року перед порушенням справи про банкрутство ТОВ "Макстгруп" і відчуження нерухомого майна на користь ПАТ "Платинум Банк" було здійснено безоплатно, тобто боржник не отримав будь-якої економічної користі від укладеного правочину, що безпосередньо спричинило стан його неплатоспроможності.

Згідно з п. 7 ч.1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі, зокрема, справи про банкрутство; справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Частиною 9 ст. 16 ГПК України (виключна підсудність справ) передбачено, що справи у майнових спорах, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Зазначені норми кореспондуються з положеннями ч.4 ст. 10 Закону про банкрутство, відповідно до якої суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, тощо.

Системний аналіз положень Закону про банкрутство дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, а тому правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора (ч.1 ст. 20 Закону про банкрутство).

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 13.04.2016 у справі у справі № 908/4804/14 (№3-304гс16).

Враховуючи викладене, колегія суддів відхиляє аргументи ПАТ "Платинум Банк" та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про необхідність застосування при вирішенні питання про визнання недійсним договору в межах справи про банкрутство норм Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який вони помилково вважають пріоритетним у застосуванні замість норм Закону про банкрутство.

До того ж, колегія суддів зазначає, що ст. 20 Закону про банкрутство є спеціальною по відношенню до загальних, установлених ЦК України підстав для визнання правочинів недійсними, тобто ця норма передбачає додаткові, специфічні підстави для визнання правочинів недійсними, які характерні виключно для правовідносин, що виникають між боржником і кредитором у процесі відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом.

Відтак, аргументи касаційної скарги про те, що підстави для визнання договору дарування недійсним відсутні, оскільки в момент укладення оспорюваного договору дарування було додержано всі вимоги, встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, колегія суддів відхиляються як необґрунтовані.

Відповідно до ст. 20 Закону про банкрутство, правочини (договори) або майнові дії боржника, які були вчинені боржником після порушення справи про банкрутство або протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, можуть бути відповідно визнані недійсними або спростовані господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство за заявою арбітражного керуючого або конкурсного кредитора, зокрема, з підстав того, що боржник безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов'язання без відповідних майнових дій іншої сторони, відмовився від власних майнових вимог.

У разі визнання недійсними правочинів (договорів) або спростування майнових дій боржника на підставах, передбачених ч.1 цієї статті, кредитор зобов'язаний повернути в ліквідаційну масу майно, яке він отримав від боржника, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент здійснення правочину або вчинення майнової дії.

У справі, яка розглядається, судами встановлено, що на підставі Акту №9 приймання-передачі нерухомого майна як вкладу до статутного (складеного) капіталу ТОВ "Макстгруп" від 30.12.2016, державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Нікольською-Пукас А.В. за ТОВ "Макстгруп" було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на будівлю пансіонату №4, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Посмітного (вул. Посмітного Макара), буд. 2-К (літера "В"), реєстраційний номер об'єкту нерухомого майна в Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень 01.

Місцевим та апеляційним судами з'ясовано, що на момент набуття ТОВ "Макстгруп" у власність вказане нерухоме майно перебувало в іпотеці у Національного банку України на підставі іпотечного договору, укладеного між іпотекодержателем та ПАТ "Платинум Банк" та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 16.05.2014 за реєстровим номером 512. Дана іпотека забезпечувала належне виконання зобов'язань ПАТ "Платинум Банк" за кредитними договорами, укладеними між ПАТ "Платинум Банк" та Національним банком України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, спірне нерухоме майно 30.12.2016 було безоплатно відчужене ТОВ "Макстгруп" на користь ПАТ "Платинум Банк" на підставі договору дарування, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 30.12.2016 за реєстровим номером №928.

Судами першої та апеляційної інстанцій з'ясовано, що згідно звіту про оцінку майна, виданого ТОВ "Оціночна компанія Аргумент", ринкова вартість нерухомості, що була відчужена за оспорюваним договором дарування станом на 21.12.2016 складала 2 833 793,00 грн. з ПДВ.

З матеріалів справи вбачається, що договір дарування від 30.12.2016 за реєстровим номером №928 було укладено за наявності згоди іпотекодержателя №41-0005/106013 від 30.12.2016.

Місцевим судом було встановлено, що на виконання п. 10.13 Статуту ТОВ "Макстгруп" Загальними зборами учасників ТОВ "Макстгруп" (протокол №4 від 30.12.2016) було прийнято рішення щодо укладення договору дарування між ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк". Після укладення договору дарування між Національним банком України, ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк" 03.01.2017 було укладено Договір про внесення змін до Іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 16.05.2014 за реєстровим номером 512, відповідно до п.1 якого у зв'язку із набуттям права власності на предмет іпотеки ПАТ "Платинум Банк", останній прийняв всі договірні зобов'язання попереднього іпотекодавця - ТОВ "Макстгруп" - за іпотечним договором, а ТОВ "Макстгруп" вибув із правовідносин за іпотечним договором.

Встановивши зазначені обставини, суди попередніх інстанцій дійшли висновків, що оспорюваний договір було укладено протягом одного року, що передував порушенню справи про банкрутство, а відчуження майна ТОВ "Макстгруп" за вказаним договором дарування відбулось безоплатно.

Виходячи з аналізу наведених норм, встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи та визначених ст. 300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) меж розгляду справи судом касаційної інстанції, колегія суддів погоджується з висновком місцевого та апеляційного господарський судів про наявність визначених ст. 20 Закону про банкрутство спеціальних правових підстав для визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016, укладеного між ТОВ "Макстгруп" та ПАТ "Платинум Банк" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. за реєстровим номером №928.

Аргументи ПАТ "Платинум Банк", наведені в обґрунтування вимог касаційної скарги, не можуть бути прийняті колегією суддів, оскільки вони фактично зводиться до посилань на обставини справи, намагання здійснити їх переоцінку та прохання надати нову оцінку доказам у справі, які, на думку заявника касаційної скарги, неправильно були оцінені місцевим та апеляційним судами під час розгляду в межах даної справи про банкрутство спору про визнання недійсним договору дарування, що в силу вимог ст.300 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законним і обґрунтованим висновок місцевого та апеляційного господарських судів про задоволення заяви ПП "СПМК-7" про визнання недійсним договору дарування від 30.12.2016 за реєстровим номером № 928.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

Відтак, наведені ПАТ "Платинум Банк" у касаційній скарзі доводи не можуть бути підставами для скасування судових рішень та ухвалення нового рішення відповідно до вимог ст. 311 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017), оскільки вони спростовуються встановленими у справі обставинами та не доводять порушення або неправильного застосування місцевим та апеляційним судами норм матеріального та процесуального права, а колегія суддів не встановила фундаментальних порушень судами першої та апеляційної інстанції при розгляді спору у даній справі.

Враховуючи викладене, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та ухвала господарського суду міста Києва від 27.09.2017 у справі №910/8528/17 прийняті судами у відповідності до фактичних обставин та у відповідності до вимог матеріального права і процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній з 15.12.2017) покладаються на заявника касаційної скарги.

Керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Платинум Банк" Ірклієнка Ю.П. залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.12.2017 та ухвалу господарського суду міста Києва від 27.09.2017 у справі № 910/8528/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Ткаченко Н.Г.

Судді Білоус В.В.

Пєсков В.Г.