ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 915/2210/15

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Вронська Г.О.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на ухвалу Господарського суду Миколаївської області

(суддя - Коваль С.М.)

від 06.12.2017

та постанову Одеського апеляційного господарського суду

(головуючий - Богатир К.В., судді: Аленін О.Ю., Філінюк І.Г.)

від 29.01.2018

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 915/2210/15

за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до Приватного акціонерного товариства "Миколаївська теплоелектроцентраль"

про стягнення 17 197 792, 39 грн,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України (далі по тексту - ПАТ "НАК "Нафтогаз України") звернулось до Господарського суду Миколаївської області із скаргою на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, в якій просило:

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про зупинення виконавчого провадження від 16.08.2017 ВП №51896918;

- визнати незаконними дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, які полягають у винесенні постанови про зняття арешту з коштів (майна) боржника від 14.08.2017 ВП №51896918;

- визнати недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зупинення виконавчого провадження від 16.08.2017 ВП № 51896918;

- визнати недійсною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про зняття арешту з коштів (майна) боржника від 14.08.2017 ВП № 51896918.

Скарга обґрунтована посиланням на статті 6, 19 Конституції України, 509, 611, 625, 599 Цивільного кодексу України, статті 2, 18, 34 Закону "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016, статтю 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII.

Ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2017 у справі №915/2210/15 у задоволенні скарги Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 у справі №915/2210/15 ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2017 залишено без змін.

Господарськими судами встановлено такі обставини:

- рішенням Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2016 з відповідача на користь позивача стягнуто 2000000,00 грн пені, 6648092,64 грн інфляційних втрат, 490184,33 грн 3% річних та 169131,04 грн судового збору;

- постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та додатковою постановою від 14.06.2016, рішення Господарського суду Миколаївської області від 22.02.2016 змінено та вирішено стягнути з відповідача на користь позивача 2000000,00 грн пені, 1878913,06 грн штрафу, 6648092,64 грн інфляційних втрат, 490184,33 грн 3% річних, 116928,00 грн судового збору та 128741,38 грн судового збору за подання апеляційної скарги;

- постановою Вищого господарського суду України від 16.08.2016 постанову Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 залишено без змін;

- на виконання постанови Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2016 та додаткової постанови від 14.06.2016, Господарським судом Миколаївської області 04.07.2016 видано відповідні накази;

- ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 розстрочено виконання рішення від 22.02.2016 у справі № 915/2210/15;

- наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 189 від 01.08.2017 Приватне акціонерне товариство "Миколаївська теплоелектроцентраль" (далі - ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль") включене до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії;

- відповідно до платіжного доручення № 5472 від 07.08.2017 відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 116 928,00 грн, який стягнуто постановою Одеського апеляційного господарського суду від 07.06.2016;

- державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України 09.08.2016 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 51896918 з примусового виконання судового наказу № 915/2210/15 виданого 04.07.2016 Господарським судом Миколаївської області;

- ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" звернулося до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України із заявою про зупинення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 14.08.2017 про зняття арешту з коштів (майна) боржника, знято арешт з грошових коштів боржника, який накладений постановою про арешт коштів боржника від 12.07.2017 ВП № 51896918, що належать боржнику ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль";

- 16.08.2017 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню № 51896918 з виконання наказу № 915/2210/15 виданого 04.07.2016 Господарським судом Миколаївської області.

Ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції мотивовані тим, що оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником природного газу, відтак заборгованість, яка стягується як пеня, штраф, 3% річних та інфляційні втрати, нарахована на основну заборгованість за спожитий газ підпадає під дію пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".

Судові рішення обґрунтовані нормами пункту 10 частини 1, частини 4 статті 34, статті 35 Закону України "Про виконавче провадження", нормами Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Не погоджуючись з постановою Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 та ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2017, ПАТ "НАК "Нафтогаз України" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким задовольнити скаргу ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Узагальнені доводи касаційної скарги:

- не з'ясувавши механізму врегулювання кредиторської заборгованості, яка стягується за рішенням Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/2210/15 у межах виконавчого провадження ВП № 51896918, суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку щодо можливості зупинення вчинення виконавчих дій на підставі положень пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження";

- відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не може бути зупинене на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки ухвалою Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 у справі № 915/2210/15 розстрочено виконання рішення у даній справі;

- суди попередніх інстанцій прийнявши неналежні докази дійшли висновку про те, що відповідачем було використано природний газ для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з опалення та постачання гарячої води.

У відзиві на касаційну скаргу ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" просить відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Студенця В.І. - головуючого, Баранця О.М., Вронської Г.О. від 02.04.2018 касаційну скаргу прийнято до письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Касаційний господарський суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Статтею 124 Конституції України та статтею 115 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній до 15.12.2017) передбачено, що рішення господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

Питання, пов'язані з примусовим виконанням судових рішень і рішень інших органів, врегульовано Законом України "Про виконавче провадження".

Пунктом 5 частини першої статті 2 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад справедливості, неупередженості та об'єктивності.

Відповідно до статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Частиною 4 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої цієї статті, зупиняється у частині стягнення заборгованості за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (з урахуванням суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Тобто, пунктом 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" врегульовано питання зупинення виконавчого провадження в залежності від того хто є стягувачем (Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", і постачальники електричної енергії) та боржниками [підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем)], а частиною четвертою статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" визначає, в якій частині може бути зупинено виконавче провадження за спожитий природний газ використаний станом на 1 липня 2016 року), а саме, крім заборгованості, раніше реструктуризованої (розстроченої та/або відстроченої), у тому числі згідно з рішенням суду.

Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно із ч. 1 статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" реєстр підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості (далі - реєстр), - державна відкрита, загальнодоступна інформаційна система, що забезпечує збирання, накопичення, обробку, захист, облік та надання інформації про підприємства та організації, які є учасниками процедури врегулювання заборгованості відповідно до цього Закону. Реєстр розміщується на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 189 від 01.08.2017 ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" включене до реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії.

Судами також встановлено, що заборгованість ПрАТ "Миколаївська теплоелектроцентраль" перед ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за спожитий природний газ виникла станом на 01.07.2016 для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води.

Враховуючи наведене, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що оскільки ПАТ "НАК "Нафтогаз України" є постачальником природного газу, то заборгованість, яка стягується як пеня, штраф, 3% річних та інфляційні втрати, нарахована на основну заборгованість за спожитий газ підпадає під дію пункту 10 частини 1 статті 34 Закону України "Про виконавче провадження". У такому випадку, дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій в межах виконавчого провадження № 51896918 є такими, що відповідають вимогам чинного законодавства.

Разом з тим, Касаційний господарський суд вважає, що судами попередніх інстанцій правомірно відхилено посилання позивача на те, що відповідно до ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження не може бути зупинене на підставі пункту 10 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності ухвали Господарського суду Миколаївської області від 12.09.2016 у справі № 915/2210/15 про розстрочку виконання рішення у даній справі, оскільки як правомірно зазначено судами, приписами ч. 4 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" не передбачено заборони зупинення виконавчого провадження щодо реструктуризованої суми неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на суму основного боргу.

Водночас, нормами абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець зобов'язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Суди попередніх інстанцій встановлено, з чим погоджується касаційний господарський суд, що головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято постанову ВП № 51896918 від 14.08.2017 про зняття арешту з грошових коштів боржника на виконання вимог п. 10 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження" та абз. 2 ч. 2 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні скарги ПАТ "НАК "Нафтогаз України" на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Доводи скаржника про те, що, на його переконання, "реструктуризується заборгованість, яка виникла у зв'язку з неналежним виконанням саме договору купівлі-продажу природного газу, а не заборгованість за судовими рішеннями в межах конкретної справи", не ґрунтується на наведених приписах Законів України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" та "Про виконавче провадження", які не диференціюють реструктуризацію відповідної заборгованості у залежності від того, чи виникла вона з договору безпосередньо або опосередковано, через судове рішення, але, зрештою, так само з договору.

Інші доводи ПАТ "НАК "Нафтогаз України", викладені в касаційній скарзі, колегією суддів відхиляються, оскільки останні зводяться до переоцінки доказів, в той час як суд касаційної інстанції в силу положення частини 2 статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації"), у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації", повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що під час розгляду справи фактичні її обставини були встановлені судами попередніх інстанцій на підставі всебічного, повного і об'єктивного дослідження поданих доказів в їх сукупності, висновки судів відповідають цим обставинам і їм дана належна юридична оцінка з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, а тому відсутні підстави для зміни чи скасування оскаржуваних судових рішень.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення, а постанову Одеського апеляційного господарського суду від 29.01.2018 та ухвалу Господарського суду Миколаївської області від 06.12.2017 у справі № 915/2210/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Г.Вронська