ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № Б-39/56-09

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Ткаченко Н.Г. - головуючого, Білоуса В.В., Жукова С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гаращенко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк"

на ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.08.2017

та постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2017

у справі № Б-39/56-09

за заявою Фізичної особи-підприємця Коновалова Вадима Олександровича

до Фізичної особи-підприємця Коновалова Вадима Олександровича

про визнання банкрутом,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 ліквідатор банкрута - ФОП Коновалова В.О. звернулось до Господарського суду Харківської області із заявою про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна банкрута, проведеного 15.09.2009 Українсько-Російською товарною біржею, та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення 2-го поверху №19-1, 19-15 в літ. Б-2, загальною площею 131,4 кв.м., за адресою м. Харків, вул. Сумська, буд. 7, посвідченого приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Мусієнко О.І.

Заява мотивована тим, що реалізуючи нерухоме майно на спірному аукціоні попереднім ліквідатором боржника не було здійснено належними чином своїх обов'язків щодо залучення до участі в аукціоні як можна більше потенційних покупців, які би запропонували найвищу ціну за зазначене нерухоме майно, чим порушив вимоги ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (у редакції чинній до 19.01.2013), а також ліквідатором не було повідомлено заставного кредитора - ПАТ "ОТП Банк" про продаж спірного заставного майна на цьому аукціоні та кошти, отримані від продажу майна кредиторові не перераховувались, внаслідок чого аукціон проведений без дотримання вимог Закону та як наслідок, підлягає визнанню недійсним спірний аукціон від 15.09.2009 та договір купівлі-продажу вказаного нежитлового приміщення.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 01.08.2017 у справі № Б-39/56-09 (суддя Савченко А.А.) відмовлено у задоволенні заяви ліквідатора про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № Б-39/56-09 ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.08.2017 залишено без змін, з підстав, викладених у апеляційній постанові.

В касаційній скарзі ПАТ "ОТП Банк" просить Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 та ухвалу Господарського суду Харківської області від 01.08.2017 у справі № Б-39/56-09 скасувати, прийнявши нове рішення, яким задовольнити заяву ліквідатора про визнання недійсними спірного аукціону та договору купівлі - продажу , посилаючись на наступне.

Так, скаржник посилається на те, що приймаючи рішення про відмову у задоволенні заяви щодо визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна банкрута, проведеного 15.09.2009 та договору купівлі - продажу, судами обох інстанцій порушено вимоги ст. 30 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у редакції чинній до 19.01.2013, якою передбачено, що ліквідатор забезпечує через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, проте, ліквідатором опубліковано інформацію щодо продажу спірного майна в біржовому віснику Товарної біржі, тираж якої обмежений та публікується лише в регіоні м. Харкова, тобто в порушення встановленого Законом порядку для реалізації зазначеного майна банкрута за найвищою ціною не було залучено максимальну кількість учасників.

При цьому, Банк посилається на неврахування судами попередніх інстанції того, що реалізація нерухомого майна банкрута на спірному аукціоні здійснена з порушенням вимог ст. 12 Закону України " Про іпотеку", а саме ,без згоди іпотекодержателя - ПАТ "ОТП Банк"; кошти від проданого майна не були направлені на погашення вимог заставного кредитора - ПАТ "ОТП Банк", тобто допущені порушення вимог ст.ст. 26, 31 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", у редакції чинній до 19.01.2013.

Представники учасників справи в судове засідання не з'явились, про день, час і місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Заслухавши доповідь судді Ткаченко Н.Г., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Наведені у касаційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного господарського суду та прийняття нового рішення відповідно до вимог ст. 310 ГПК України, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні банком норм матеріального та процесуального права та не спростовують висновків апеляційного суду, які викладені в оскаржуваній постанові.

Ухвала суду першої інстанції від 01.08.2017, якою відмовлено у визнанні недійсними результатів аукціону від 15.09.2009 щодо продажу спірного майна банкрута (лот №4) та визнанні недійсним договору купівлі-продажу цього майна обґрунтована тим, що організація та проведення спірного аукціону відбулось без порушень вимог законодавства, щоб стало підставою для визнання його недійсним, оскільки положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а саме ст. 30 в редакції, чинній до 19.01.2013, не конкретизує в якому виданні має публіковуватись інформація стосовно реалізації майна банкрута, при цьому зазначений Закон у редакції чинній на час проведення спірних торгів не вимагав надання згоди заставного кредитора на продаж майна боржника, забезпеченого заставою, а за наслідками цього аукціону укладено договір купівлі-продажу, який виконаний сторонами - вказане майно банкрута передано, оплату здійснено, тому з урахуванням наведеного заява про визнання недійсними спірного аукціону та договору купівлі-продажу не може бути задоволена за недоведеністю.

Суд апеляційної інстанції залишаючи без змін зазначену ухвалу місцевого господарського суду щодо відмови у задоволені заяви ліквідатора про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними, виходив з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, постановою господарського суду Харківської області від 02.04.2009 боржника - ФОП Коновалова В.О. визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатора банкрута.

В подальшому, ліквідатором проведено інвентаризацію активів боржника, внаслідок чого майно боржника, зокрема, нежитлове приміщення другого поверху № 19-1, 19-15 в літ "Б-2", загальною площею 131,4 кв.м, за адресою: Україна, м. Харків, вул. Сумська, буд. 7, включено до ліквідаційної маси банкрута - ФОП Коновалова В.О., як таке що перебувало в заставі (іпотеці) ПАТ "ОТП Банк" на підставі договору іпотеки № РМ-SME 702/268/2008 від 03.07.2008.

На виконання умов договору на проведення оцінки майна від 21.07.2009, укладеного між ліквідатором та ТОВ "Агентство консалтингу та маркетингу", надано звіт про оцінку майна - нежитлові приміщення 2-го поверху №19-1-:-18-15, загальною площею 131,4 кв.м. в літ. "Б-2", що розташовані за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 7, ринкова вартість об'єкта оцінки станом на 21.07.2009 складає 59 700 дол. США, без ПДВ або 457 430 грн., без ПДВ.

Із наявних у справі матеріалів вбачається та як встановлено судами, між ліквідатором ФОП Коновалова В.О. (замовник) та Українсько-Російською товарною біржею (виконавець) укладено договір про проведення аукціону з продажу майна від 10.08.2009, за умовами якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання виконати роботи по організації та проведенню аукціону з продажу майна банкрута.

Оголошення про продаж майна банкрута - фізичної особи-підприємця Коновалова В.О. опубліковане в газеті "Еженедельная рекламно-інформационная газета Місто+" за № 45/269/ від 10.08.2009.

Спірний аукціон з продажу майна боржника, а саме, нежитлового приміщення 2-го поверху №19-1-:-18-15, загальною площею 131,4 кв.м. в літ. "Б-2", за адресою: м. Харків, вул. Сумська, буд. 7 , відбувся 15.09.2009, переможцем якого став Бойко В.В., з ціною продажу - 503 173 грн. без ПДВ, яка є більшою за початкову на 10%, внаслідок чого між сторонами укладеного договір купівлі -продажу від 02.10.2009, за умовами якого ліквідатор банкрута передав, а покупець прийняв у власність спірне нерухоме майно.

Предметом спору судового розгляду є спір щодо визнання недійсним аукціону з реалізації майна банкрута в ході проведення ліквідаційної процедури та укладеного за результатами спірного аукціону договору купівлі-продажу нерухомого майна, що стосується питань формування ліквідаційної маси у справі про банкрутство.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що спірний аукціон підготовлено та проведено з порушенням вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції, чинній до 19.01.2013, Закону України "Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)" щодо не забезпечення належним чином через засоби масової інформації оповіщення про порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна, для забезпечення участі в аукціоні максимального кола учасників та реалізації майна банкрута за найвищою ціною, не виконання учасниками аукціону вимог щодо внесення реєстраційного внеску та 10% початкової ціни об'єкту та реєстрації потенційного учасника.

З огляду на наведене вище та вимоги закону, апеляційний господарський суд дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для визнання недійсними результатів аукціону, проведеного 15.09.2009 у зв'язку з порушенням правил проведення спірного аукціону, а внаслідок чого зазначене є підставою і для визнання недійсним укладеного за результатами цього аукціону договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 02.10.2009.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановивши, що позовна давність в межах якої могло бути заявлено вимоги щодо визнання недійсними аукціону від 15.09.2009 та договору купівлі - продажу нежитлових приміщень від 02.10.2009 сплинула і переможцем аукціону Бойко В.В. заявлене відповідне клопотання про застосування позовної давності, дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви ліквідатора про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними на підставі ст. 267 ЦК України.

Також, апеляційний господарський суд дійшов висновку про те, що не підлягає скасуванню судове рішення, якщо апеляційною інстанцією буде з'ясовано, що його резолютивна частина є правильною, хоча б відповідні висновки місцевого господарського суду й не були належним чином обґрунтовані у мотивувальній частині рішення, при цьому , апеляційний господарський суд у мотивувальній частині своєї постанови зазначивши власну правову кваліфікацію спірних відносин та правову оцінку обставин справи, зазначив, що підстав для скасування оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції від 01.08.2017 у справі № Б-39/56-09 не вбачається.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

За таких обставин, коли судом було встановлено, що спірний аукціон проведено з порушення встановленого Законом порядку, проте на час пред'явлення вимог про визнання недійсними результатів аукціону з реалізації майна банкрута, проведеного 15.09.2009 та визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 02.10.2009 позовна давність сплинула, а обставини, які б свідчили про переривання чи поважність причин пропуску позовної давності відсутні, тому застосування апеляційним господарським судом, за заявою переможця спірного аукціону, наслідків спливу позовної давності та відмова у задоволенні заяви ліквідатора про визнання результатів аукціону та договору купівлі-продажу недійсними є правомірною.

Відповідно ч. 1 та ч. 2 ст. 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Таким чином, з урахуванням вище викладеного, Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду дійшов висновку, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № Б-39/56-09 постановлена у відповідності до фактичних обставин, з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для її зміни чи скасування не вбачається.

Оскільки суд дійшов висновку , що касаційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваних судових рішень не вбачається, судові витрати відповідно до ст.129 ГПК України (в редакції, чинній після 15.12.2017) покладаються на ПАТ "ОТП Банк".

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 240, 300, 301, 314, 315, 317 ГПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 10.10.2017 у справі № Б-39/56-09 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий - Ткаченко Н.Г.

Судді - Білоус В.В.

Жуков С.В.