ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.05.2018 Справа № 917/204/18

Господарський суд Полтавської області у складі судді Тимощенко О.М., при секретарі судового засідання Стельмах А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу №917/204/18

за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт", вул. Трудова, 1, м. Рубіжне, Луганська область, 93009 (поштові реквізити: вул. Алма-Атинська, 8, м. Київ, 02090)

до відповідача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полтава водопровід", вул. Зіньківська, 33, м. Полтава, Полтавська область, 36009

про стягнення 69 210,74 грн. заборгованості

Представники учасників справи в судове засідання не з'явились,

встановив:

27.02.2018 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" про стягнення з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полтава водопровід" стягнення 69 210,74 грн. заборгованості за договором поставки № 140 від 24.01.2017 року, в т.ч. 53 231,25 грн. основного боргу, 6 473,77 грн. неустойки, 3545,87 грн. втрат від інфляції, 5959,85 грн. 25% річних.

Ухвалою суду від 01.03.2018 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі.

В судовому засіданні 27.03.2018 р. представник відповідача повідомив суду про сплату ним основного боргу в розмірі 53231,25 грн. на користь позивача. На підтвердження даної обставини останній супровідним листом вх. № 3184 надав суду платіжне доручення № 76 від 27.03.2018 р. (арк. с. 58-59).

Суд ухвалою від 12.04.2018 року закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті в судовому засіданні на 08.05.2018 року.

Представники сторін в судове засідання 08.05.2018 року не з'явились, явка представників судом обов'язковою не визнавалась.

27.04.2018 року від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача.

У судовому засіданні 08.05.2018 року судом було прийнято рішення.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення (ч. 4 ст. 240 ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши подані докази, суд встановив:

24.01.2017 року між ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (позивач, постачальник) та ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полтава водопровід" (відповідач, покупець) укладено договір №140 (арк. с. 20-25), відповідно до п. 1.1. якого постачальник зобов'язався поставити, а покупець - прийняти і оплатити труби, комплектуючі та обладнання, а також супутні товари (далі - товари), партіями в кількості, асортименті та за цінами, узгодженими сторонами в рахунках-фактурах або специфікаціях (додатках) до договору чи визначеними в порядку, передбаченому цим договором.

Згідно умов договору сторони визнали наступний порядок узгодження умов постачання партії товару: покупець направляє постачальнику письмове замовлення, з зазначенням асортименту та кількості партії товару. В замовленні також вказується кінцевий пункт доставки, крім випадків передбачених п.4.3. даного договору. Замовлення покупця є пропозицією (офертою) до поставки партії товару (щодо асортименту та кількості партії товару) та його згодою (акцептом) з цінами постачальника, що діяли на момент замовлення товару (п.4.1.1. договору).

Пунктом 4.1.2. договору встановлено, що постачальник протягом нормально необхідного часу направляє покупцю по факсу рахунок-фактуру з зазначенням вартості вказаного у замовленні товару, строку його постачання та оплати. Рахунок-фактура є підтвердженням (акцептом) постачальника замовлення покупця. Відповідно до п. 3 ст. 205 ЦК України умови щодо строків поставки і оплати партії товару, та/або інші умови, визначені рахунком - фактурою, вважаються узгодженими покупцем, якщо протягом двох робочих днів з моменту отримання рахунку-фактури від нього не надійде зауважень, про що також свідчить підпис покупця за цим договором.

Достатнім підтвердженням всіх умов поставки, зазначених в товаросупровідних документах, буде також приймання покупцем товару в порядку, передбаченому п.4.4. даного договору, незалежно від наявності замовлення або підтвердження покупцем умов поставки, зазначених у рахунку-фактурі (п.4.1.3. договору).

Згідно п. 4.4 договору, поставка партії товару повинна супроводжуватись передачею покупцю накладної постачальника та/або акта здавання-приймання вантажу до перевезення, підписання кожного з яких представником покупця або експедитором (у випадку доставки товару перевізником), буде свідчити про отримання покупцем товару. Представник покупця повинен надати постачальнику належним чином оформлену довіреність на отримання матеріальних цінностей (довіреність ТМЦ). На момент передачі товару допускається узгодження довіреності ТМЦ від покупця за факсом, з наступною передачею оригіналу в порядку п.4.5. цього договору.

Відповідно до п. 5.1. договору, оплата товару покупцем здійснюється шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок постачальника не пізніше 30 календарних днів з моменту передачі товару, якщо інший порядок розрахунків не визначений в рахунку-фактурі або в специфікації, в порядку передбаченому даним договором.

У п. 8.3. договору зазначено, що у випадку не виконання (прострочення) термінів оплати товару постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно з п. 6 ст. ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовилися, що нарахування вказаної штрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснена.

Відповідно до п.8.4. договору, у випадку прострочення покупцем термінів оплати поставленому йому товару, постачальник, згідно ч.3. ст. 692 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, має право стягнути з покупця проценти за використання чужих коштів в розмірі 25% річних за весь період прострочення оплати.

Договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до 31.12.2016р., а в частині виконання зобов'язань, що виникли в період дії договору - до їх повного виконання (п.12.1. договору).

На виконання умов договору позивач передав, а відповідач прийняв товар на загальну суму 136710,94 грн., що підтверджується підписаними уповноваженими представниками сторін видатковими накладними № ЕТП ПТ2706/004 від 27.06.2017р. на суму 3 954,10 грн., № ЕТП ПТ0407/008 від 04.07.2017р. на суму 5778,63,00 грн., № ЕТП ПТ0407/009 від 04.07.2017р. на суму 15942,54 грн., № ЕТП ПТ0808/003 від 08.08.2017р. на суму 5748,11 грн., № ЕТП ПТ0808/004 від 08.08.2017р. на суму 9213,68 грн., № ЕТП КВ0808/019 від 08.08.2017р. на суму 51 522,24 грн., № ЕТП ПТ1110/001 від 11.10.2017р. на суму 15872,59 грн., № ЕТП ПТ1110/002 від 11.10.2017р. на суму 6871,18 грн., № ЕТП ПТ2410/002 від 24.10.2017р. на суму 19 046,38 грн., № ЕТП ПТ311/002 від 03.11.2017р. на суму 2022,89 грн., № ЕТП ПТ112/003 від 01.12.2017р. на суму 738,60 грн. (арк. с. 26-35).

Як вказує позивач, відповідач взяті на себе зобов'язання щодо оплати поставленого за договором товару здійснив частково і за ним рахується заборгованість в сумі 53231,25 грн.

Вважаючи свої права порушеними позивач звернувся до суду з вимогами щодо стягнення з відповідача 69 210,74 грн. заборгованості за договором поставки № 140 від 24.01.2017 року, в т.ч. 53 231,25 грн. основного боргу, 6 473,77 грн. неустойки, 3545,87 грн. втрат від інфляції, 5959,85 грн. - 3% річних (розрахунок арк. с. 9-19).

При прийнятті рішення зі спору суд керувався наступним.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права та виконати обов'язки відповідно до договору.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст.712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

Частини перша та шоста статті 265 Господарського кодексу України передбачають, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. До відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Згідно норм цивільного та господарського законодавства договір купівлі-продажу є оплатним, тобто при набуванні речі у власність, покупець сплачує продавцеві вартість (ціну) речі, яка обумовлена договором, зобов'язуючим, що обумовлено взаємним виникненням у кожної із сторін прав та обов'язків, а саме, зобов'язання продавця передати покупцю річ та право вимоги оплати і зобов'язання покупця сплати вартість отриманої речі та право її вимоги.

Даний договір є консенсуальним, оскільки права та обов'язки виникають вже в момент досягнення ними угоди за всіма істотними умовами. Отже, змістом договору є ті умови, з приводу яких сторони досягли згоди.

За змістом статті 692 ЦК України покупець зобов'язаний оплатити продукцію (товар) після його прийняття або прийняття товарно-розпорядчих документів на нього, якщо договором чи товарно-розпорядчими документами не визначено іншого строку оплати.

У відповідності до ст. 509 Цивільного кодексу України, ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов'язання, яке виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій. а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку.

Відповідно до вимог ст. 526 Цивільного кодексу України, ст. 193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Судом встановлено, що підписаними між сторонами видатковими накладними № ЕТП ПТ2706/004 від 27.06.2017р. на суму 3 954,10 грн., № ЕТП ПТ0407/008 від 04.07.2017р. на суму 5778,63,00 грн., № ЕТП ПТ0407/009 від 04.07.2017р. на суму 15942,54 грн., № ЕТП ПТ0808/003 від 08.08.2017р. на суму 5748,11 грн., № ЕТП ПТ0808/004 від 08.08.2017р. на суму 9213,68 грн., № ЕТП КВ0808/019 від 08.08.2017р. на суму 51 522,24 грн., № ЕТП ПТ1110/001 від 11.10.2017р. на суму 15872,59 грн., № ЕТП ПТ1110/002 від 11.10.2017р. на суму 6871,18 грн., № ЕТП ПТ2410/002 від 24.10.2017р. на суму 19 046,38 грн., № ЕТП ПТ311/002 від 03.11.2017р. на суму 2022,89 грн., № ЕТП ПТ112/003 від 01.12.2017р. на суму 738,60 грн. (арк. с. 26-35) підтверджується факт постави позивачем відповідачу товару на загальну суму 136710,94 грн.

Як вказує позивач, відповідач свої зобов'язання щодо оплати поставленого товару в повному обсязі не виконав і за ним склалася заборгованість в розмірі 53231,25 грн.

Під час розгляду справи відповідач повідомив суд про сплату 53231,25 грн. основного боргу. В підтвердження викладеного відповідачем надано суду оригінал платіжного доручення №76 від 27.03.2018 року на суму 53231,25 грн. (арк. с. 58).

Оскільки відповідач сплатив 53231,25 грн. заборгованості після звернення до суду та заявлення позивачем позовних вимог про стягнення цієї суми, то суд дійшов висновку про закриття провадження у справі в цій частині на підставі п.2 ч. 1 ст. 231 ГПК України за відсутністю предмету спору.

Частиною 1 статті 216 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Відповідно до частини 1 статті 230 Господарського кодексу України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Відповідно до ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі (ст.547 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ст.549 ЦК України). Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст.551 ЦК України).

Відповідно до пункту 8.3. договору у випадку не виконання (прострочення) термінів оплати товару постачальник має право стягнути з покупця пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення. Згідно з п. 6 ст. ст. 232 Господарського кодексу України сторони домовилися, що нарахування вказаної штрафної санкції припиняється через три роки від дня, коли оплата мала бути здійснена.

В пункті 8.4. договору сторони погодили, що у випадку прострочення покупцем термінів оплати поставленому йому товару, постачальник, згідно ч.3. ст. 692 та ч. 5 ст. 694 Цивільного кодексу України, має право стягнути з покупця проценти за використання чужих коштів в розмірі 25% річних за весь період прострочення оплати.

На підставі вищевикладеного позивачем за порушення умов договору №140 від 24.01.2017 року заявлено до стягнення з відповідача 6 473,77 грн. неустойки, 3545,87 грн. втрат від інфляції, 5959,85 грн. 25% річних (розрахунки арк. с. 9-19).

Заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача неустойки, інфляційних та 25% річних за порушення умов договору №140 від 24.01.2017 року, суд визнає правомірними та такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених сум, оскільки при перевірці їх розміру судом не було виявлено їх завищення з боку позивача.

Відповідно до ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно з пунктом 4 частини третьої ст. 129 Конституції України та ст. 13 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 6 473,77 грн. неустойки, 3545,87 грн. втрат від інфляції, 5959,85 грн. 25% річних є правомірними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню судом.

У відповідності до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору в частині стягнення неустойки, 25% річних та інфляційних покладаються на відповідача.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки провадження у даній справі в частині стягнення 53231,25 грн. боргу за договором є закритим в зв'язку з відсутністю предмету спору, то позивачу підлягає поверненню з Державного бюджету України 1355,19 грн. грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №27690 від 19.02.2018 року оригінал якого знаходиться в матеріалах справи №917/204/18.

Керуючись ст.129 п. 2 ч.1 ст. 231, ст.ст. 232-233,237-238,240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково .

2. Провадження у справі в частині стягнення 53 231,25 грн. основного боргу закрити.

3. Стягнути з ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Полтава водопровід" (вул. Зіньківська, 33, м. Полтава, Полтавська область, 36009, ідентифікаційний код 13927626) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (вул. Трудова, 1, м. Рубіжне, Луганська область, ідентифікаційний код 33090871) 6473,77 грн. неустойки, 5959,85 грн. 25% річних, 3545,87 грн. інфляційних, 406,81 грн. витрат по сплаті судового збору.

Видати наказ із набранням цим рішенням законної сили.

4. Повернути ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Євротрубпласт" (вул. Трудова, 1, м. Рубіжне, Луганська область, ідентифікаційний код 33090871) з Державного бюджету України 1355,19 грн. судового збору, сплаченого платіжним дорученням №27690 від 19.02.2018 р.

Рішення підписано 08.05.2018 р.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.1,2 ст.241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст.ст.256 ГПК України). Згідно ст.257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя О.М.Тимощенко