ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. Справа № 907/443/17

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Галушко Н.А.

Данко Л.С.,

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялинка» від 22.03.2018

на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.03.2018 (суддя Пригара Л.І., повний текст складено 16.03.2018)

про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТзОВ «Ялинка», а саме вбудоване приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1,

у справі №907/443/17

за позовом ОСОБА_3, м. Ужгород

до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялинка», м. Ужгород

про визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТзОВ «Ялинка», оформлених протоколом № 2/16 від 28.11.2016 та протоколом № 1/17 від 10.04.2017; визнання недійсними змін до статуту ТзОВ «Ялинка» (у новій редакції), внесених на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства № 2/16 від 28.11.2016,

представники сторін:

- від позивача - ОСОБА_4,

- від відповідача - не з'явився.

07.03.2018 до Господарського суду Закарпатської області надійшла заява ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно Товариства з обмеженою відповідальністю (надалі - ТзОВ) «Ялинка» - вбудоване приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-30).

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 12.03.2018 у даній справі (а.с. 42-52) вказану заяву задоволено.

Постановляючи ухвалу, місцевий господарський суд встановив, що після прийняття загальними зборами учасників ТзОВ «Ялинка» рішення, оформленого протоколом № 2/16 від 28.11.2016, відповідач передав в іпотеку належне йому нерухоме майно - вбудоване приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Вказані дії відповідача, на думку суду першої інстанції, прямо чи опосередковано можуть мати наслідком реальне відчуження майна товариства, що, в свою чергу, може виключити ефективний захист або поновлення позивача у правах, за захистом яких він звернувся до суду із позовом у даній справі, та які гарантовані йому законодавством і установчими документами ТзОВ «Ялинка». При цьому, на думку суду, накладення арешту на майно ТзОВ «Ялинка» спроможне забезпечити збереження цього нерухомого майна, що необхідне для здійснення товариством господарської діяльності, та без наявності якого неможливим буде відновлення корпоративних прав позивача у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Не погодившись із постановленою ухвалою, ТзОВ «Ялинка» оскаржило її в апеляційному порядку, посилаючись на те, що місцевий господарський суд дійшов помилкових висновків: - про наявність зв'язку між таким заходом забезпечення позову як арешт нерухомого майна і предметом позовних вимог у даній справі;

- про те, що саме такий захід забезпечення позову спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення у даній справі; - про імовірність утруднення виконання або невиконання судового рішення у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову.

Скаржник наголосив, що нерухоме майно, яке передавалося в іпотеку, є майном підприємства, а не майновим вкладом його учасників, а, відповідно, права власності на вказане майно у ОСОБА_3 не було до прийняття оскаржуваних рішень загальних зборів товариства і немає станом на даний момент. В разі задоволення позову у даній справі рішення суду буде виконуватися шляхом внесення відповідних відомостей до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань і накладення арешту на нерухоме майно підприємства не зможе забезпечити виконання судового рішення у даній справі.

ОСОБА_3 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечила доводи та вимоги апеляційної скарги, просила відмовити в її задоволенні, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначила, зокрема, наступне:

1) підставою заяви позивача про забезпечення позову є не ймовірність утруднення виконання або невиконання судового рішення у даній справі в разі невжиття заходів забезпечення позову, як зазначає скаржник, а зазначена в ч.2 ст.136 ГПК України підстава у вигляді ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду;

2) передане в іпотеку майно є єдиним майновим активом товариства. Зважаючи на вказану обставину, а також на той факт, що після передачі цього майна в іпотеку, загальні збори прийняли рішення про ліквідацію товариства, позивач має підстави для обґрунтованих підозр щодо наміру іншого учасника товариства ОСОБА_5 на протиправне заволодіння майном товариства, або його відчуження третім особам. Зважаючи на це, відновлення корпоративних прав позивача не може бути ефективним без збереження активів товариства;

3) іпотекою забезпечено зобов'язання, які не пов'язані з товариством та його господарською діяльністю. Таким чином, накладення арешту на нерухоме майно товариства не буде перешкоджати його господарській діяльності.

Відповідач (скаржник) не забезпечив явку свого представника в судові засідання 26.04.2018 та 10.05.2018.

З матеріалів справи вбачається, що він належним чином повідомлявся про час та дату засідань за адресою, що зазначена ним в апеляційній скарзі. Вказана адреса також відповідає тій, яка міститься в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 34). Однак, ухвала суду від 10.04.2018 повернулася до Львівського апеляційного господарського суду із довідкою ВПЗ у якій, як причину повернення, зазначено відсутність адресата.

Зважаючи на те, що суд вжив достатніх заходів для належного повідомлення відповідача про час та місце судових засідань у даній справі, беручи до уваги те, що в матеріалах даної справи наявно достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також те, що процесуальний строк на розгляд апеляційної скарги завершується, а явка сторін не визнавалася обов'язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги у даній справі можливо здійснити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали з огляду на наступне:

Як вбачається з відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, станом на 28.11.2016 учасниками ТзОВ «Ялинка» були ОСОБА_3 із внеском до статутного капіталу товариства в розмірі 37500,00 грн. та ОСОБА_5 із внеском до статутного капіталу товариства в розмірі 37500,00 грн. Статутний капітал товариства становив 75000,00 грн., а керівником товариства була ОСОБА_3

28.11.2016 загальними зборами учасників ТзОВ «Ялинка» було прийнято наступні рішення, оформлені протоколом № 2/16 від 28.11.2016 (а.с. 8-9):

1) включено до складу учасників товариства ОСОБА_6 та за рахунок його внеску до статутного капіталу товариства у розмірі 25' 000 грн. збільшено статутний капітал товариства до 100' 000 грн. із частками: ОСОБА_5 - 37,5%, ОСОБА_3 - 37,5%, ОСОБА_6 - 25%;

2) виключено ОСОБА_3 зі складу учасників товариства з посиланням на установчий договір, статут товариства та ст. 64 Закону України «Про господарські товариства». Належну ОСОБА_3 частку у статутному капіталі товариства у сумі 37' 500 грн. перерозподілено учаснику товариства ОСОБА_5, частка якої в результаті перерозподілу склала 75%. Вирішено здійснити виплату виключеному учаснику вартості частини майна товариства, пропорційну її частці у статутному капіталі та належну їй частку прибутку, отриманого товариством, у відповідності до ст. 54 Закону України «Про господарські товариства». З метою недопущення зменшення статутного капіталу товариства в результаті виплати ОСОБА_3 вартості її частки передбачено внесення учасником ОСОБА_5 на рахунок товариства кошти в сумі 37' 500 грн. на поповнення статутного капіталу та в рахунок збільшення власної частки у статутному капіталі товариства;

3) звільнено ОСОБА_3 з посади директора товариства з 28.11.2016 та призначено на цю посаду ОСОБА_5;

4) затверджено зміни до статуту товариства шляхом викладення його в новій редакції, доручено ОСОБА_5 подати ці зміни на реєстрацію в установленому порядку.

Виключення зі складу учасників товариства ОСОБА_3, яка на дату проведення зборів була одночасно і директором товариства, мотивовано створенням перешкод іншому учаснику товариства в управлінні справами товариства, одержанні інформації про діяльність товариства, ознайомленні з даними бухгалтерського обліку та фінансової звітності у розподілі прибутку та його отриманні, непроведення зборів учасників товариства протягом 5 років та невиплата дивідендів за цей період.

Відповідні зміни в складі засновників, розмірі їх часток, розмірі статутного капіталу товариства та зміни керівника були зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30.11.2016 (реєстраційні записи №3002109 та № 4002109).

В подальшому, 10.04.2017 загальними зборами учасників ТзОВ «Ялинка», було прийнято, зокрема, наступні рішення, оформлені протоколом № 1/17 від 10.04.2017 (а.с. 11-12):

1) ліквідувати ТзОВ «Ялинка» на підставі ст. 19 - 22 Закону України «Про господарські товариства», ст. 59, 91 ГК України та ст. 110, 111 ЦК України;

2) затвердити порядок ліквідації товариства та строк ліквідації - не більше 6 місяців з моменту внесення державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про прийняття учасниками товариства рішення про припинення товариства шляхом ліквідації;

3) виконання функцій ліквідаційної комісії покласти на ліквідатора ОСОБА_5 з наданням їй відповідних повноважень на вчинення дій, що пов'язані з ліквідацією товариства.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, ТзОВ «Ялинка» перебуває в стані припинення з 13.04.2017, а строк визначений учасниками товариства для заявлення кредиторами своїх вимог встановлено - до 13.06.2017. Ліквідатором товариства зазначено ОСОБА_5

ОСОБА_3, стверджуючи, що загальні збори від 28.11.2016 були проведені з численним порушенням норм чинного законодавства, серед яких: проведення зборів без її повідомлення; зазначення у протоколі недостовірної інформації про присутність позивача на зборах; проведення зборів та прийняття рішень за відсутності кворуму; зазначення неправдивої оцінки дій ОСОБА_3 як учасника та директора товариства; прийняття рішення про виключення ОСОБА_3 зі складу учасників товариства за відсутності необхідної кількості голосів для прийняття такого рішення; незаконна зміна складу учасників товариства, які в результаті призвели до порушення корпоративних прав позивача, звернулася до Господарського суду Закарпатської області із позовом у даній справі (а.с. 1-7).

Предметом позовних вимог є:

1) визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТзОВ «Ялинка», оформлених протоколом № 2/16 від 28.11.2016;

2) визнання недійсними змін до статуту ТзОВ «Ялинка» (у новій редакції), внесених на підставі протоколу загальних зборів учасників товариства № 2/16 від 28.11.2016;

3) визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТзОВ «Ялинка», оформлених протоколом № 1/17 від 10.04.2017.

Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.05.2017 у даній справі було задоволено відповідну заяву ОСОБА_3 та вжито заходи до забезпечення позову шляхом заборони ТзОВ «Ялинка» та ліквідатору ОСОБА_5 вчиняти дії щодо ліквідації товариства, а саме, реалізовувати (відчужувати) належне товариству майно, складати ліквідаційний баланс, подавати державному реєстратору документи, передбачені законом для проведення державної реєстрації припинення юридичної особи (а.с. 15-19).

Вказана ухвала Господарського суду Закарпатської області була залишена без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 01.08.2017 (а.с. 20-25).

07.03.2018 до Господарського суду Закарпатської області надійшла ще одна заява ОСОБА_3 про забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТзОВ «Ялинка», а саме, на вбудоване приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27-30).

У вказаній заяві позивач покликається на те, що з інформаційної довідки №116460382 від 07.03.2018 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна (а.с. 31-33), йому стало відомо про те, що 22.03.2017 між ТзОВ «Ялинка» (іпотекодавцем), ОСОБА_7 (іпотекодержателем) та ОСОБА_8 (боржником) було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №213, за умовами якого ТзОВ «Ялинка» виступило майновим поручителем за основним зобов'язанням згідно договору позики, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_7

При цьому, предметом іпотеки виступає єдине нерухоме майно, яким володіє ТзОВ «Ялинка», а саме - вбудоване приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Вказаний факт також підтверджується вищезазначеною довідкою.

На думку позивача, встановлена ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 30.05.2017 у даній справі заборона ліквідатору ТзОВ «Ялинка» відчужувати належне товариству майно не є достатньою для забезпечення можливості ефективного поновлення порушених прав позивача та захисту його інтересів, оскільки майно товариства може бути відчужено внаслідок дій інших осіб, зокрема, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У своїй заяві позивач звертає увагу на сукупність наступних обставин: 1) факт вчинення ОСОБА_5 дій, що спрямовані на протиправне усунення від управління товариством іншого учасника товариства ОСОБА_3; 2) зміна керівника товариства з використанням підроблених документів; 3) прийняття рішення про ліквідацію товариства; 4) передання в іпотеку єдиного нерухомого майна товариства, якою забезпечуються зобов'язання сторонньої особи, що жодним чином не пов'язані з діяльністю товариства. Вказане в сукупності, на думку позивача, свідчить про намір іншого учасника відчужити майно товариства, та, як наслідок, позбавити позивача його корпоративних прав і унеможливити їх повноцінне відновлення. Поновлення корпоративних прав позивача, за захистом яких він звернувся у даній справі, безпосередньо пов'язане із зацікавленістю позивача у збереженні належного товариству майна та недопущення його незаконного відчуження, оскільки таке відновлення не може бути ефективним у разі відчуження нерухомого майна товариства - основного активу, без якого товариство не зможе здійснювати господарську діяльність.

Наведені обставини, на думку позивача, є підставою необхідності забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТзОВ «Ялинка». Оцінюючи співрозмірність обраного позивачем виду забезпечення позову із заявленими у справі позовними вимогами позивач наголошує, що такий вид забезпечення позову як арешт нерухомого майна товариства щодо якого наявна загроза його відчуження третім особам є співмірним із заявленими позовними вимогами, стосується предмету спору, і саме у такий спосіб можливо зберегти активи товариства, а відтак буде забезпечена можливість у повній мірі та ефективно відновити порушені корпоративні права позивача, за захистом яких останній звернувся до суду.

Відповідно до ст. 136 ГК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об'єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Частинами 2, 3, 5 вищеназваної статті передбачено, що суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Не допускається забезпечення позову у спорах, що виникають з корпоративних відносин, шляхом заборони: 1) проводити загальні збори акціонерів або учасників господарського товариства та приймати ними рішення, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, які прямо стосуються предмета спору; 2) емітенту, зберігачу, депозитарію надавати реєстр власників іменних цінних паперів, інформацію про акціонерів або учасників господарського товариства для проведення загальних зборів товариства; 3) участі (реєстрації для участі) або неучасті акціонерів або учасників у загальних зборах товариства, визначення правомочності загальних зборів акціонерів або учасників господарського товариства; 4) здійснювати органам державної влади, органам місцевого самоврядування, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб покладені на них згідно із законодавством владні повноваження, крім заборони приймати конкретні визначені судом рішення, вчиняти конкретні дії, що прямо стосуються предмета спору.

Частинами 10 та 11 вказаної статті передбачено, що заходи забезпечення позову не повинні порушувати прав інших акціонерів (учасників) господарського товариства. Зокрема, крім випадків, передбачених частиною дев'ятою цієї статті, заборона вчиняти дії має стосуватися лише акцій або корпоративних прав, безпосередньо пов'язаних з предметом спору. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Стверджуючи про неспівмірність вжитих судом першої інстанції заходів забезпечення позову, а також про непов'язаність цих заходів із заявленими позовними вимогами у даній справі, відповідач покликається на роз'яснення, що викладені в постановах пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову», від 25.02.2016 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних відносин», постанові пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Так, у п. 1, 3 постанови пленуму Вищого господарського суду України №16 від 26.12.2011 «Про деякі питання практики застосування заходів до забезпечення позову» зазначено, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Згідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При цьому, вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи.

Судова колегія наголошує, що вищезазначені роз'яснення стосуються застосування Господарського процесуального кодексу України в редакції, яка була чинною до 15.12.2017. Водночас, у редакції ГПК України, чинній станом на момент постановлення оспорюваної ухвали, містяться додаткові підстави для вжиття заходів забезпечення позову у порівнянні з попередньою редакцією ГПК України.

Як було зазначено вище, ч.2 ст. 136 ГПК України передбачає наступні підстави для забезпечення позову:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або

2) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними рішень загальних зборів учасників ТзОВ «Ялинка» про виключення позивача зі складу учасників товариства та про ліквідацію товариства, а підставою позову - твердження позивача про порушення його корпоративних прав при прийнятті загальними зборами учасників товариства оспорюваних рішень.

При цьому, позивач просить застосувати такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на нерухоме майно ТзОВ «Ялинка», у зв'язку з тим, що після прийняття оскаржуваних рішень загальних зборів учасників товариства від 28.11.2016, нерухоме майно товариства було передано в іпотеку, що може свідчити про намір інших учасників «вивести» це майно з товариства.

Оцінюючи вищевикладене в сукупності, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для забезпечення позову у даній справі шляхом накладення арешту на нерухоме майно ТзОВ «Ялинка», з огляду на наступне:

1) Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

На підставі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст. 33 Закону України «Про іпотеку»).

З обставин справи вбачається наступна хронологія подій:

- на підставі рішень загальних зборів учасників товариства від 28.11.2016 позивача було виключено із складу учасників товариства;

- 22.03.2017 товариство передало в іпотеку єдиний належний йому об'єкт нерухомого майна в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між двома фізичними особами, жодна з яких не є учасником товариства та стосунок яких до господарської діяльності товариства неможливо встановити;

- на підставі рішень загальних зборів учасників товариства від 10.04.2017 приймається рішення про ліквідацію товариства.

Вказане, на думку суду, свідчить про реальну можливість вибуття із власності товариства єдиного об'єкта нерухомого майна, який йому належить (вбудованого приміщення магазину загальною площею 140,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Ужгород, вул. Шумна, 20), оскільки у разі невиконання основного зобов'язання, яке забезпечено іпотекою нерухомого майна товариства, іпотекодержатель в порядку, визначеному Законом України «Про іпотеку» вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки;

2) За положеннями ст. 116 ЦК України, які кореспондуються зі ст. 10 Закону України «Про господарські товариства», учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом: 1) брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом; 2) брати участь у розподілі прибутку товариства і одержувати його частину (дивіденди); 3) вийти у встановленому порядку з товариства; 4) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, у порядку, встановленому законом; 5) одержувати інформацію про діяльність товариства у порядку, встановленому установчим документом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Відповідно до п.5.4 статуту ТзОВ «Ялинка» (який був чинний станом на 28.11.2016), учасники товариства мають, зокрема, право одержувати свою частину майна товариства при виході з нього.

Таким чином, в разі задоволення позову у даній справі, вибуття із власності товариства вищезазначеного об'єкта нерухомого майна може мати наслідком порушення корпоративного права ОСОБА_3, передбаченого п.5.4 статуту.

Крім того, з пояснень позивача вбачається, що господарська діяльність відповідача безпосередньо пов'язана із володінням та користуванням єдиним належним йому на праві власності об'єктом нерухомого майна - приміщенням магазину, який був переданий в іпотеку після виключення ОСОБА_3 зі складу учасників товариства.

З відомостей про ТзОВ «Ялинка», внесених до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вбачається, що видами діяльності товариства є: оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками; роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний); надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна.

Вказане свідчить про те, що вибуття вищезазначеного об'єкта нерухомого майна з власності товариства може мати наслідком порушення корпоративного права позивача на одержання частини прибутку товариства в тому обсязі, на який він розраховує, виходячи з нормальної господарської діяльності товариства.

Таким чином, зважаючи на обставини, при яких приміщення відповідача було передано в іпотеку, а також беручи до уваги предмет спору у даній справі, колегія суддів вважає, що можливе вибуття приміщення із власності відповідача може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення корпоративних прав позивача та його інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Аналізуючи адекватність обраного позивачем заходу забезпечення позову та його співмірність до позовних вимог у даній справі, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що саме накладення арешту на нерухоме майно товариства, яке необхідне для здійснення ним господарської діяльності, спроможне забезпечити збереження цього майна. В свою чергу, як було зазначено вище, без наявності цього майна неможливим буде ефективне відновлення корпоративних прав позивача у разі задоволення позовних вимог у даній справі.

Водночас, вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно товариства не обмежує здійснення відповідачем його господарської діяльності, в тому числі, пов'язаної з реалізацією (продажем) товарів, здачею майна в оренду; такий захід забезпечення позову не може обмежити товариство в отриманні прибутку чи призвести до невідворотних наслідків.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, як такої, що постановлена відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 12.03.2018 у справі №907/443/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ялинка» - без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 14.05.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя Л.С. Данко