РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

25.04.2018Справа № 910/18622/17

Господарський суд міста Києва у складі судді Чебикіної С.О., при секретарі судового засідання Дідус О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК СІТІ" до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання недійсною додаткової угоди, за участю представників позивача - Шубака М.І. ордер серія ЛВ№ 084753 від 12.01.2018 року, відповідача - Опанасика В.В., довіреність № 356 від 17.01.2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року до господарського суду міста Києва звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання недійсною додаткової угоди про змінення строку повернення кредиту до кредитного договору №4Л 16028Г від 31.10.2016 року.

Позов мотивований тим, що позивачу стало відомо про нібито існування додаткової угоди від 28.11.2016 до кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 року, однак будь-яких рішень для уповноваження директора позивача на вчинення такої додаткової угоди загальними зборами не приймалося, у зв'язку з чим позивач вказує на наявність правових підстав для визнання відповідної додаткової угоди недійсною внаслідок вчинення її від імені товариства особою з перевищення наданих їй повноважень.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 25.10.2017 року порушено провадження у справі та призначено її до розгляду на 15.11.2017 року.

11.12.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву на 14.12.2017 року.

14.12.2017 року в судовому засіданні було оголошено перерву на

16.01.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.01.2018 року справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження та підготовче засідання призначено на 21.02.2018 року.

21.02.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 12.03.2018 року.

12.03.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 11.04.2018 року.

15.03.2018 року відповідачем через канцелярію суду надано відзив, у якому він просить суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог, оскільки останнім не доведено допущення сторонами будь-яких порушень при укладанні додаткової угоди.

11.04.2018 року в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву на 16.04.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 16.04.2018 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 25.04.2018 року.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, рішеннями загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК-СІТІ", оформленими протоколом №30/10/2016-1/16 від 30.10.2016, було вирішено укласти з ПАТ КБ "Приватбанк" кредитний договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії на суму 1 750 000 000,00 грн., у зв'язку з чим уповноважено директора Товариства на укладання та підписання відповідного договору.

31.10.2016 шляхом використання електронного цифрового підпису (печатки) між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк" (Банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК-СІТІ" (позичальник, Товариство) було укладено кредитний договір №4Л15028Г (надалі - "кредитний договір"), у відповідності до п.п. 1.1, 1.2 з урахуванням розділу "А. Істотні умови кредитування" якого було визначено, що Банк за наявності вільних коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом у розмірі 1 750 000 000,00 грн. на фінансування поточної діяльності в обмін на зобов'язання позичальника щодо повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, у визначені цим договором терміни. Термін повернення кредиту - 24.10.2024.

За змістом п.п. 2.1.1, 2.1.2 кредитного договору банк зобов'язався відкрити для обслуговування кредиту рахунки, а саме: позичковий рахунок, рахунок по відсотках та рахунок для сплати винагороди. Надати кредит шляхом перерахування кредитних коштів на підставі розрахункових документів позичальника у межах суми, визначеної у п. 1.1., а також за умови виконання позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.1, 2.2.11.

У відповідності до п.п. 2.2.1, 2.2.2, 2.2.3 кредитного договору позичальник зобов'язався використовувати кредит на цілі, зазначені у п. 1.1 цього договору. Сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 цього договору. Повернути кредит в строки/терміни, встановлені п.п. 1.2, 2.3.2, 2.2.14.

Згідно із п.п. 6.1, 6.2 кредитного договору цей договір в частині п. 4.4 набирає чинності з моменту підписання і скріплення печатками сторін, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів на використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання зобов'язань сторонами за цим договором. Договір може бути змінений або розірваний за ініціативою однієї із сторін у встановленому законом і цим договором порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського кодексу України господарське зобов'язання, що не відповідає вимогам закону, або вчинено з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, або укладено учасниками господарських відносин з порушенням хоча б одним з них господарської компетенції (спеціальної правосуб'єктності), може бути на вимогу однієї із сторін, або відповідного органу державної влади визнано судом недійсним повністю або в частині.

В даному випадку підставою для недійсності додаткової угоди позивачем є те, що Загальними Зборами Товариства не приймалося рішення про укладення з Банком додаткової угоди, а також не приймалося рішення на надання директору повноважень на підписання такої угоди, оскільки за змістом статуту товариства підписанню такої угоди мало передувати погодження її укладання Загальними зборами такого товариства.

Частинами 1, 3 ст. 92 Цивільного кодексу України передбачено, що юридична особа набуває цивільних прав та обов'язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Порядок створення органів юридичної особи встановлюється установчими документами та законом. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов'язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.

Статтею 97 Цивільного кодексу України встановлено, що управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності до ст. 145 Цивільного кодексу України вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є загальні збори його учасників. У товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган (колегіальний або одноособовий), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Виконавчий орган товариства може бути обраний також і не зі складу учасників товариства. Компетенція виконавчого органу товариства з обмеженою відповідальністю, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються цим Кодексом, іншим законом і статутом товариства. До виключної компетенції загальних зборів учасників товариства з обмеженою відповідальністю належить: визначення основних напрямів діяльності товариства, затвердження його планів і звітів про їх виконання; внесення змін до статуту товариства, зміна розміру його статутного капіталу; створення та відкликання виконавчого органу товариства; визначення форм контролю за діяльністю виконавчого органу, створення та визначення повноважень відповідних контрольних органів; затвердження річних звітів та бухгалтерських балансів, розподіл прибутку та збитків товариства; вирішення питання про придбання товариством частки учасника; виключення учасника із товариства; прийняття рішення про ліквідацію товариства, призначення ліквідаційної комісії, затвердження ліквідаційного балансу. Статутом товариства і законом до виключної компетенції загальних зборів може бути також віднесене вирішення інших питань. Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

У відповідності до п. в) п. п. 8.3. статуту Товариства, затвердженого рішенням загальних зборів учасників Товариства, оформленим протоколом №27/07/2015 від 27.07.2015 року (надалі - "статут"), директор має повноваження, зокрема: розпоряджатися майном і грошовими коштами товариства, укладати договори, укладати інші правочини, у межах повноважень, встановлених законодавством України та цим статутом.

Водночас положення зазначеного статуту Товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАЙК-СІТІ" не визначено, що укладення додаткової угоди могло бути здійснено директором Товариства не інакше як за наслідками прийняття загальними зборами учасників такого товариства відповідного рішення про зміну істотної умови кредитного договору та надання відповідних повноважень директору на укладення додаткової угоди для цього.

В аспекті наведеного слід звернути увагу на те, що в силу приписів ст.ст. 6, 626, 627, 628, 638 Цивільного кодексу України договір є вчиненим з моменту досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, визначених в т.ч. на розсуд сторін.

В даному випадку в положеннях кредитного договору сторонами було визначено, що його істотними умовами є, зокрема, умови про вид кредиту, його суму, термін повернення та відсоткову ставку за користування кредитними коштами.

В той же час, у відповідності до абз. 1, 2, 3 п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Тобто, при розгляді спору щодо визнання правочину недійсним, суд в першу чергу повинен встановити чи був такий правочин укладений.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 639 Цивільного кодексу України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

За змістом ч. 1 ст. 181 Господарського кодексу України господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками.

З огляду на викладене, враховуючи заперечення позивача щодо укладення оскаржуваної додаткової угоди та відсутність будь-яких доказів, які б підтверджували існування дійсних намірів останнього на зміну умов кредитного договору, то суд приходить до висновку про недоведеність факту укладення між сторонами оспорюваної додаткової угоди.

Оскільки матеріали справи не містять доказів реального існування оспорюваної додаткової угоди між ТОВ "ЛАЙК-СІТІ" та ПАТ КБ "Приватбанк" до кредитного договору, то у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог про визнання такої додаткової угоди недійсною.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що права позивача, за захистом яких він звернувся до суду, не порушено відповідачем, та в позові про визнання недійсною додаткової угоди від 28.11.2016 до кредитного договору №4Л16028Г від 31.10.2016 року слід відмовити.

Судовий збір відповідно до вимог ст. 129 ГПК України покладається на позивача.

Керуючись ст. ст. 86, 129, 232, 233, 236 - 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В позові відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню в порядку та у строк, які визначені розділом IV ГПК України.

Повне рішення складено 07.05.2018р.

Суддя С.О. Чебикіна