РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2018Справа № 910/2634/18

Господарський суд міста Києва у складі: судді Васильченко Т.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи №910/2634/18

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Садівник"

про стягнення 104 818,87 грн.

Без повідомлення (виклику) учасників справи

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Садівник" (далі - відповідач) про стягнення 104818,87 грн. заборгованості за договором поставки №ДП 005-17 від 24.02.2017.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем неналежним чином виконані умови Договору поставки № ДП 005-17 від 24.02.2017 в частині сплати коштів за поставлений позивачем товар, внаслідок чого виникла заборгованість, у зв'язку з чим просить стягнути з відповідача основний борг в сумі 71075,40 грн., пеню в сумі 18070,35 грн., 10 % річних в сумі 6818,31 грн. та інфляційні втрати в сумі 8854,81 грн.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.03.2018 відкрито провадження у справі та, оскільки справа малозначна і було відсутнє клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами.

Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовується докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 11 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Згідно з ч. 4 ст. 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.

За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи судом та про його право подати відзив на позовну заяву, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, ухвала суду про відкриття провадження у справі від 12.03.2018 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу місцезнаходження відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: 03170, м. Київ, вул. Тулузи, буд. 3, кв. 11.

Вказана ухвала надсилалася рекомендованим листом з поміткою "судова повістка".

Відповідно до п. 99 постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку", рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою "Судова повістка", які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об'єкті поштового зв'язку вручаються адресату.

У разі відсутності адресата до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення.

Відповідно до п. 116 розділу "Строк зберігання поштових відправлень, поштових переказів" постанови КМУ від 5 березня 2009 р. N 270 "Про затвердження Правил надання послуг поштового зв'язку", у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через 5 календарних днів з дня надходження листа до об'єкта поштового зв'язку місця призначення із зазначенням причини невручення.

З залученого до матеріалів справи листа, у якому відповідачу направлялася копія ухвали, вбачається, що даний лист суду було повернуто поштою у зв'язку з закінченням терміну його зберігання на відділенні.

Пунктами 99 та 116 указаних Правил вбачається, що повернення поштою рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з зазначенням причини "за закінченням терміну зберігання" можливо тільки у разі, якщо під час доставки поштою його не можна було вручити адресату або його уповноваженому представнику (відправлення не вручене під час доставки), та якщо на вкладене до абонентської скриньки адресата повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення адресат не відреагував - не звернувся на пошту для отримання судової повістки, проте відправлення чекало адресата (зберігалося) на пошті встановлений законом строк, і лише після його сплину було повернуто за зворотною адресою.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що неотримання листа з ухвалою суду відповідачем та повернення його до суду з поміткою "повернуто за закінченням терміну зберігання" є наслідком свідомого діяння (бездіяльності) відповідача щодо його належного отримання, тобто є власною волею відповідача.

У даному випадку судом також враховано, що за приписами ч.1 ст.9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.

Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.1 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень").

Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з ухвалою про відкриття провадження у справі від 12.03.2018 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).

Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Приписами ч.2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 Господарського процесуального кодексу України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами, за висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України визначено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

У ч.8 ст.252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

24.02.2017 між Товариством з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ" (постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Садівник" (покупець) укладено договір поставки №ДП 005-17, відповідно до умов якого постачальник зобов'язується в порядку та на умовах визначених даним договором, та у відповідності із замовленням Покупця поставити саджанці ягідних кущів та троянд, надалі - "Товар", а покупець зобов'язується в порядку та на умовах, визначених даним договором, прийняти та оплатити товар (п. 1.1 договору).

Пунктом 1.2 договору встановлено, що номенклатура та ціна товару вказується в специфікації до цього договору та підтверджується в накладних на відвантаження.

Умовами п.п. 3.1-3.5 договору сторони визначили, що поставка товару за даним договором здійснюється відповідно до видаткових накладних. Постачальник зобов'язується розпочати поставку товару за вимогою покупця не пізніше 01 березня 2017 року та завершити її не пізніше 15 квітня 2017 року, а покупець - забрати Товар у повному обсязі не пізніше 15 квітня 2017 року. Товар постачається на умовах FCA, передбачених ІНКОТЕРМС-2010. Місцем поставки товару за даним договором вважається склад Постачальника: Вінницька обл., Літинський район, с. Микулинці, вул. Коцюбинського, 11а.

Датою поставки Товару є дата відвантаження Товару (п. 3.6 договору).

Покупець оплачує товар за цінами, погодженими сторонами в специфікації та підтвердженими в накладних. Оплата товару здійснюється наступним чином: 25 відсотків загальної вартості товару постачальнику - протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відвантаження замовлення; 75 відсотків загальної вартості товару постачальнику - частинами не пізніше 01 травня 2017 (п.п.6.1 - 6.3 договору).

Як встановлено судом на підставі наявних в матеріалах справи доказів, на виконання умов даного договору, позивачем було поставлено відповідачу узгоджений товар на загальну суму 114575,40 грн., що підтверджується накладною №57 від 10 березня 2017, яка підписана уповноваженими представниками сторін без заперечень та скріплена печатками товариств.

Про виконання позивачем своїх зобов'язань за договором поставки №ДП 005-17 свідчить також відсутність з боку відповідача претензій та повідомлень про порушення позивачем умов даного договору.

Позаяк, відповідач, в порушення взятих на себе зобов'язань за договором, щодо оплати поставленого товару, оплату належним чином не здійснив, сплативши лише 43500 грн., про що свідчить наявна в матеріалах справи банківська виписка, у зв'язку з чим виникла заборгованість за поставлений товар в сумі 71075,40 грн.

15.11.2017 позивач направив відповідачу претензію щодо погашення заборгованості за договором поставки №ДП 005-17 від 24.02.2017, яка отримана останнім 23.11.2017, про що свідчить поштове повідомлення, копія якого міститься в матеріалах справи. Втім, відповідач отриману претензію залишив без задоволення в повному обсязі.

20.02.2018 позивач повторно направив відповідачу претензію щодо погашення заборгованості за договором поставки №ДП 005-17 від 24.02.2017, яка залишена відповідачем без задоволення і відповіді.

З огляду на викладене, оскільки відповідач свої зобов'язання по оплаті поставленого товару в повному обсязі не виконав, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Стаття 509 Цивільного кодексу України визначає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Зобов`язання, в силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься і у п. 1 ст. 193 Господарського кодексу України.

Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором поставки, а відповідно до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною 2 цієї ж норми унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Так, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов'язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару (ст. 692 ЦК України).

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 6.3 договору поставки сторони передбачили, що оплата товару здійснюється частинами, але остаточний розрахунок за поставлений товар повинен бути здійснений не пізніше 01 травня 2017.

Втім, відповідач у встановлений договором строк оплату отриманого товару в повному обсязі не здійснив.

Тоді як, п. 2 ст. 193 Господарського кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.

Порушенням зобов'язання, у відповідності до ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вищевикладеного, враховуючи, факт поставки обумовленого сторонами товару та факт порушення відповідачем своїх зобов`язань в частині повної оплати отриманого товару, підтверджений матеріалами справи та не спростований відповідачем, суд прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог в частині стягнення 71075,40 грн. основного боргу.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання, настають наслідки, передбачені договором або законом, в тому числі, сплата неустойки. Приписами ст. 230 ГК України також встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов'язання, він зобов'язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).

Згідно ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов'язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності, зокрема, сплати пені, штрафу.

У відповідності до положень ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 8.6 договору сторони погодили, що в разі затримки оплати товару на умовах передбачених даним договором, покупець сплачує пеню в розмірі облікової ставки НБУ, яка діє на момент прострочення за кожен календарний день прострочки платежу, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10% річних від простроченої суми (у відповідності до ст. 625 Цивільного кодексу України).

При цьому, в пункті 8.9 договору сторони визначили, що відповідно до п.6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій (пені, неустойки, штрафів) здійснюється без обмеження строку.

Відтак, оскільки відповідач допустив прострочення розрахунків за поставлений товар, на підставі наведених вище норм чинного законодавства та умов договору позивачем нараховано за період з 21.03.2017 по 23.02.2018, з урахуванням часткових оплат, пеню в розмірі 18070,35 грн.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, судом встановлено, що позивач не вірно визначив строк початку нарахування пені за прострочення оплати першої частини платежу - 25 %, оскільки не врахував, що оплата цієї частини здійснюється протягом 10 робочих днів, а не календарних, як визначив позивач. Втім, оскільки за розрахунком суду, виходячи з правильного строку оплати за договором першої частини, встановлено, що загальний розмір пені є більший ніж зазначений позивачем в позовній заяві, позовні вимоги підлягають задоволенню в цій частині в заявленому позивачем розмірі.

Окрім цього, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, позивачем нараховано, з урахуванням часткових оплат, за період з 21.03.2017 по 23.02.2018 та заявлено до стягнення з відповідача 10% річних (розмір, який встановлений сторонами в п. 8.6 договору) в загальній сумі 6818, 31 грн. та інфляційні втрати за період з квітня 2017 по лютий 2018 в сумі 8854,81 грн.

Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок 10% річних та інфляційних втрат, суд також прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в цій частині в заявленому позивачем розмірі, не зважаючи на те, що позивач не вірно визначив строк початку нарахування за прострочення оплати першої частини платежу - 25 %, оскільки за розрахунком суду, виходячи з правильного строку оплати за договором першої частини, встановлено, що загальний розмір річних та інфляційних втрат є більший ніж зазначений позивачем в позовній заяві.

Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За приписами ч.1 ст.86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідач під час розгляду справи не надав суду жодних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги або свідчили про відсутність у відповідача обов'язку сплати заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ" про стягнення 104818,87 грн. є доведеними належними доказами, дослідженими судом, а тому підлягають задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст.129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача в повному обсязі.

Крім того, позивач просить суд покласти на відповідача судові витрати, пов'язані із правничою допомогою.

Відповідно до ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі №372/1010/16-ц.

Позивач у підтвердження вказаних судових витрат додав до позовної заяви договір від 01.02.2018 про надання правової допомоги адвокатом Шевчук Андрієм Анатолійовичем, пунктами 1.1, 2.1 якого визначено, що його предметом є надання адвокатом позивачу оплатної юридичної допомоги - вартістю 10000 грн., у складанні та поданні до господарського суду позовної заяви про стягнення з відповідача суми заборгованості за постачання продукції. Також на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України позивачем долучено до матеріалів справи ордер серії ВН №019139 від 01.02.2018; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 05.05.2009; детальний опис робіт; акт приймання - передачі наданих юридичних послуг від 23.02.2018 та квитанцію до прибуткового касового ордеру б/н від 01.02.2018 про оплату послуг адвоката в сумі 10000 грн.

З огляду на викладене, враховуючи задоволення позовних вимог, ціну позову і відсутність заяви відповідача про зменшення цих витрат, суд прийшов до висновку про покладення понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу на відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 126, 129, 232, 236-242, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Садівник" задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельний дім "Садівник" (03170, м. Київ, вул. Тулузи, буд. 3, кв. 11, ідентифікаційний код 38882173) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДЕКОПЛАНТ" (22353, Вінницька область, Літинський район, с. Микулинці, вул. Коцюбинського, буд. 11-А, ідентифікаційний код 32701558) основний борг в розмірі 71075 (сімдесят одна тисяча сімдесят п'ять) грн. 40 коп.; пеню в розмірі 18070 (вісімнадцять тисяч сімдесят) грн. 35 коп.; 10% річних в розмірі 6818 (шість тисяч вісімсот вісімнадцять) грн. 31 коп., інфляційні втрати в розмірі 8854 (вісім тисяч вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 81 коп.; судовий збір в розмірі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп. та судові витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) грн.00 коп.

3. Видати наказ позивачу після набрання рішенням суду законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно з пунктом 17.5 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський суд за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне судове рішення складено 14.05.2018.

Суддя Т.В.Васильченко