РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2018 року Справа № 927/212/18

Господарський суд Чернігівської області у складі судді Демидової М.О., за участю секретаря судового засідання Матюшенко Н.О., розглянувши матеріали справи Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради,

Проспект Миру, 49а, м. Чернігів, 14005

до Фізичної особи-підприємця Геращенко Ольги Василівни, АДРЕСА_3

Без виклику сторін

в с т а н о в и в:

До Господарського суду Чернігівської області звернулося Комунальне підприємство "Діловий центр" Чернігівської обласної ради з позовом до Фізичної особи-підприємця Геращенко Ольги Василівни про стягнення заборгованості з відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання будівлі у сумі 11708 грн. 54 коп., що утворилась внаслідок неналежного виконання відповідачем умов укладеного сторонами договору про відшкодування витрат за надані комунальні послуги та витрат на утримання орендованого майна №59-16 від 12.08.2016, пені у сумі 992 грн. 82 коп., штрафу у сумі 1170 грн. 85 коп., інфляційних нарахувань у сумі 249 грн. 02 коп. та 3% річних у сумі 104 грн. 08 коп.

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 26.03.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі № 927/212/18 без повідомлення учасників сторін. Вказаною ухвалою відповідача повідомлено, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи відповідно до частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України.

Від сторін заяв та клопотань не надійшло, відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не наданий, ухвалу суду від 26.03.2018 отримано 27.03.2018, що підтверджено поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення №928 від 28.03.2018.

Частиною 1 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно ч. 8 ст. 252 Господарського процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення.

Враховуючи достатність часу, наданого сторонам для подачі доказів в обґрунтування своїх позиції у справі, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивності господарського процесу, господарським судом, в межах наданих йому повноважень, сторонам створені усі належні умови для надання доказів.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно дослідивши надані докази, суд встановив такі фактичні обставини.

12.08.2016 між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено договір оренди нерухомого майна, що належить до спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області №61/16 (далі за текстом - договір оренди) (а.с. 15-20), відповідно до умов пункту 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування нежитлові приміщення у будівлі, що є об?єктом спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (надалі - майно), розташовані за адресою: проспект Миру, 51 у місті Чернігові та перебуває у господарському віданні КП «Діловий центр» Чернігівської обласної ради.

Відповідно до п.1.1.1 договору оренди об?єктом оренди є приміщення літ. 1-16, яке знаходиться на першому поверсі вищевказаної будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі у загальну) 59,7 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, що має окремий вхід.

Згідно із п.2.1. договору оренди орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, указаний в договорі, але не раніше дати підписання сторонами цього договору та акту приймання-передачі майна, який є невід?ємною частиною договору оренди (додаток №1).

Об'єкт оренди переданий позивачем відповідачеві за актом прийому-передачі №1 від 12.08.2018 (а.с. 21).

Відповідно до п. 2.3 договору оренди у разі припинення договору майно повертається орендарем орендодавцю у порядку встановленому при передачі майна орендарю. Майно вважається поверненим орендодавцю з моменту підписання акту приймання-передачі.

Відповідно до п. 10.1 договору оренди договір діє з 12.08.2016 по 12.11.2016 включно.

12.08.2016 між позивачем як орендодавцем та відповідачем як орендарем укладено договір про відшкодування витрат за надані комунальні послуги та витрат на утримання орендованого майна орендарем №59-16 (далі за текстом - договір) (а.с. 24-26 ), відповідно до умов пункту 1.1 якого орендодавець забезпечив обслуговування та експлуатацію нежитлових приміщень - приміщень у будівлі, що знаходяться за адресою: проспект Миру, 51 (надалі - будівля), загальною площею 2260,8 кв. м, а також утримання прибудинкової території, а орендар брав участь у витратах орендодавця щодо обслуговування та експлуатації пропорційно до займаної площі у цій будівлі, якщо інше не випливає з характеру послуг наданих орендодавцем за договором.

Орендар відповідно до договору оренди від 12.08.2016 №61/16 користується приміщенням, яке знаходиться на першому поверсі, (літ. 1-16), вищезазначеної будівлі, загальною площею (з урахуванням коефіцієнту перерахунку корисної площі у загальну) 59,7 кв. м, корисною площею 41,3 кв. м, що має окремий вхід, оціночною вартістю станом на 12.08.2016 у розмірі 266426 грн. 80 коп. без ПДВ. (надалі - орендоване приміщення).

Відповідно до п. 1.2 договору до витрат на утримання орендованого майна відносяться: прибирання, охорона, послуги електрика та слюсаря-сантехника. До плати за надані комунальні послуги входять: водопостачання, водовідведення, електрична та теплова енергія, вивіз ТВП, знешкодження відходів.

В розрахунок вартості комунальних послуг включається сума відшкодування орендарем земельного податку, пропорційно площі, що орендується. Орендарем сплачується податок на додану вартість на усі види послуг, згідно договору та діючого законодавства.

Відповідно до п. 2.2.3 договору орендар компенсує орендодавцеві у 5-ти денний термін відповідно виставленого рахунку, який надається орендарю одночасно з рахунком про сплату орендної плати, здійснені ним витрати зі сплати рахунків за надані комунальні послуги постачальною організацією згідно показників електролічильника та вартість експлуатаційних витрат пропорційно орендованій площі.

Договір укладено строком до 3 місяці - з 12.08.2016 по 12.11.2016 включно (п. 5.1 договору).

Додатковою угодою №1 до договору від 12.08.2016 №59-16 сторони продовжили термін дії договору по 10.11.2019 (а.с. 27).

До матеріалів справи позивачем надані копії рахунків-фактури №СФ-0001460 від 31.08.2017 на суму 3636 грн. 05 коп., №СФ-0001458 від 30.09.2017 на суму 2238 грн. 65 коп., №СФ-0001799 від 31.10.2017 на суму 2028 грн. 61 коп., №СФ-0002044 від 30.11.2017 на суму 2851 грн. 94 коп., №СФ-0002255 від 31.12.2017 на суму 2916 грн. 73 коп. (а.с. 32-36), які отримані відповідачем, що підтверджено відміткою про їх отримання відповідачем. Загальна сума склала 13671 грн. 98 коп.

Вказані обставини відповідачем у справі не спростовані.

Вищезазначені рахунки відповідачем сплачені частково, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість у сумі 11708 грн. 54 коп.

Також позивачем надані акти надання послуг, якими визначена сума відшкодування за комунальні послуги (а.с. 38-42).

Згідно пункту 2.3 договору у разі несвоєчасної або у неповному обсязі сплати вартості комунальних послуг та компенсації вартості витрат з утримання будівлі відповідно до п. 2.2.3 договору орендар повинен сплатити пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми боргу за кожен день прострочення платежу.

На підставі умов договору позивачем за період з 19.09.2017 по 12.03.2018 нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню у розмірі 992 грн. 82 коп.

Відповідно до п. 4.4 договору у разі, якщо на дату сплати плати за надані комунальні послуги та утримання орендованого майна заборгованість за нею становить загалом не менше ніж 3 місяці, орендар сплачує орендодавцю штраф у розмірі 10% від суми заборгованості.

Позивачем заявлено до стягнення з відповідача 10% штрафу від суми заборгованості у розмірі 1170 грн. 85 коп.

Пунктом п. 4.5 договору передбачено, що у разі прострочення виконання грошового зобов?язання орендар повинен сплатити суму боргу, а також 3% річних від простроченої суми.

На підставі п. 4.5 договору та положень ст. 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував та заявив до стягнення з відповідача 3% річних за період з 19.09.2017 по 23.02.2018 на суму 24 грн. 06 коп., з 17.10.2017 по 23.02.2018 на суму 27 грн. 05 коп., з 21.11.2017 по 23.02.2018 на суму 18 грн. 67 коп., з 18.12.2017 по 12.03.2018 на суму 19 грн. 92 коп., з 12.01.2018 по 12.03.2018 на суму 14 грн. 38 коп., що загалом складає 104 грн. 08 коп. та інфляційні нарахування за період з жовтня 2017 по січень 2018 у розмірі 249 грн. 02 коп. В обґрунтування заявлених до стягнення сум позивачем наведені відповідні розрахунки.

Заперечень на позов відповідач у встановлений судом строк не надав.

Дослідивши обставини справи, надані матеріали, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність часткового задоволення позову з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст. 283 Господарського кодексу України та ст. 759 Цивільного кодексу України орендою є засноване на договорі строкове платне користування майном, необхідним орендареві для здійснення господарської діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Згідно ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України, ч.3 ст. 285 Господарського кодексу України орендар зобов'язаний вносити орендні платежі своєчасно і в повному обсязі.

В силу вимог ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог даного Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна за змістом норма міститься у п.1 ст. 193 Господарського кодексу України.

За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Матеріалами справи, її фактичними обставинами підтверджений факт укладення сторонами у справі договору оренди та договору про відшкодування витрат на комунальні послуги, а також факт передачі об?єкта оренди від позивача до відповідача у справі.

Факт користування орендованим майном, а також споживання комунальних послуг в орендованому приміщенні відповідач під час судового розгляду справи не спростував.

У встановлений п. 2.2.3 договору №59-16 від 12.08.2016 строк відповідач витрати зі сплати рахунків за надані комунальні послуги не сплатив.

Розмір заборгованості відповідача зі сплати комунальних послуг та утримання будівлі у розмірі 11708 грн. 54 коп. підтверджений матеріалами справи, її фактичними обставинами, а також наданим позивачем суду розрахунком та відповідачем у справі не спростований.

За таких обставин вимога позивача про стягнення з відповідача 11708 грн. 54 коп. заборгованості з відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання будівлі є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі умов пункту 2.3 договору №59-16 від 12.08.2016 позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача пеню за прострочення сплати витрат за комунальні послуги та утримання будівлі за період з 19.09.2017 по 12.03.2018 у загальному розмірі 992 грн. 82 коп., що позивач обґрунтовує наявним у матеріалах справи розрахунком.

Розрахунок суми пені складений позивачем з порушенням вимог п. 6 ст. 232 Господарського кодексу України щодо обрахунку пені за кожний місяць заборгованості окремо з максимальним періодом нарахування у шість місяців, проте позивачем вірно визначено періоди прострочення сплати відповідачем заборгованості з жовтня 2017 року по грудень 2017 року. За таких обставин вимога про стягнення пені у розмірі 992 грн. 82 коп. є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% від суми заборгованості, що складає у розмірі 1170 грн. 85 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, на підставі п. 4.5 договору та приписів ст. 625 Цивільного кодексу України позивачем заявлено до стягнення з відповідача 3% річних за період з 19.09.2017 по 23.02.2018 на суму 24 грн. 06 коп., з 17.10.2017 по 23.02.2018 на суму 27 грн. 05 коп., з 21.11.2017 по 23.02.2018 на суму 18 грн. 67 коп., з 18.12.2017 по 12.03.2018 на суму 19 грн. 92 коп., з 12.01.2018 по 12.03.2018 на суму 14 грн. 38 коп., що загалом складає 104 грн. 08 коп. та інфляційні нарахування за період з жовтня 2017 по січень 2018 у розмірі 249 грн. 02 коп., що позивач підтвердив наданим суду розрахунком.

У відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Наданий позивачем розрахунок інфляційних нарахувань відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про її стягнення з відповідача за період з жовтня 2017 по січень 2018 у розмірі 249 грн. 02 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача 3 % річних суд зазначає таке.

Позивачем нараховано 3% річних за періоди з 19.09.2017 по 23.02.2018 на суму 24 грн. 06 коп., з 17.10.2017 по 23.02.2018 на суму 27 грн. 05 коп., з 21.11.2017 по 23.02.2018 на суму 18 грн. 67 коп., але у розгорнутому розрахунку, який позивач додає до позовної заяви, фактично нараховано за період з 19.09.2017 по 12.03.2018 на суму 24 грн. 06 коп., з 17.10.2017 по 12.03.2018 на суму 27 грн. 05 коп., з 21.11.2017 по 12.03.2018 на суму 18 грн. 67 коп., що відповідає фактичним обставинам справи, а тому вимога про її стягнення з відповідача за період з 19.09.2017 по 12.03.2018 на суму 24 грн. 06 коп., з 17.10.2017 по 12.03.2018 на суму 27 грн. 05 коп., з 21.11.2017 по 12.03.2018 на суму 18 грн. 67 коп. є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За висновком суду позивачем необґрунтовано визначено період нарахування 3% річних за рахунками №СФ-0002044 від 30.11.2017 на суму 2851 грн. 94 коп. за період з 18.12.2017 по 12.03.2018 на суму 19 грн. 92 коп. та за рахунком №СФ-0002255 від 31.12.2017 на суму 2916 грн. 73 коп. за період з 12.01.2018 по 12.03.2018 на суму 14 грн. 38 коп.

Умовами п. 2.2.3 договору №59/16 від 12.08.2016 встановлено, що витрати з оплати комунальних послуг та витрати з утримання будівлі компенсуються орендарем у 5-ти денний термін з моменту виставлення відповідних рахунків.

Як встановлено судом, рахунок №СФ-0002044 від 30.11.2017 відповідачем отриманий 13.12.2017, №СФ-0002255 від 31.12.2017 - 12.01.2018 (а.с. 35,36), тому перший день заборгованості за рахунком №СФ-0002044 від 30.11.2017 настав 19.12.2017, а за рахунком №СФ-0002255 від 31.12.2017 - 18.01.2018, тобто після спливу 5-ти днів з моменту отримання виставленого позивачем рахунку.

Таким чином, обґрунтованим періодом нарахування 3% річних за рахунком №СФ-0002044 від 30.11.2017 є період з 19.12.2017 по 12.03.2018, за рахунком №СФ-0002255 від 31.12.2017 - з 18.01.2018 по 12.03.2018. За розрахунком суду сума належної до стягнення 3% річних за прострочення оплати комунальних послуг та витрати з утримання будівлі за вказаними двома рахунками складає 32 грн. 15 коп.

Загальна сума 3% річних за прострочення оплати комунальних послуг та витрати з утримання будівлі, що підлягає стягненню за позовом, складає 101 грн. 93 коп.

Таким чином, позов підлягає задоволенню у частині вимог заборгованості з відшкодування витрат за комунальні послуги та утримання будівлі у сумі 11708 грн. 54 коп., пені у сумі 992 грн. 82 коп., штрафу у сумі 1170 грн. 85 коп., інфляційних нарахувань у сумі 249 грн. 02 коп., 3 % річних у сумі 101 грн. 93 коп.

В решті позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Судові витрати покладаються судом на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до положень ч. 4 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

в и р і ш и в:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Геращенко Ольги Василівни, АДРЕСА_3 код НОМЕР_1, на користь Комунального підприємства "Діловий центр" Чернігівської обласної ради, Проспект Миру, 49а, м. Чернігів, 14005, код 33469496, заборгованість у сумі 11708 грн. 54 коп., пеню у сумі 992 грн. 82 коп., штраф у сумі 1170 грн. 85 коп., інфляційних нарахувань у сумі 249 грн. 02 коп., 3 % річних у сумі 101 грн. 93 коп., а також витрати зі сплати судового збору у сумі 1761 грн. 73 коп.

3. В решті позову відмовити.

4. Згідно зі ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 261 цього Кодексу.

Дата складення та підписання повного рішення - 11.05.2018.

Суддя М. О. Демидова