ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.05.2018р. Справа №914/363/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., при секретарі судового засідання Дубенюк Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за позовом: Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 акціонерна компанія Нафтогаз України, м.Київ

до відповідача: Комунального підприємства Перемишлянитеплоенерго, м.Перемишляни Львівської області

про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та пені

ціна позову: 4887,31грн.

За участю представників:

від позивача: ОСОБА_2 - представник;

від відповідача: ОСОБА_3 - представник.

Заяв про відвід не поступало, та в судових засіданнях присутніми представниками сторін не заявлено.

Суть спору: На розгляд господарського суду Львівської області поступив позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 акціонерна компанія Нафтогаз України до Комунального підприємства Перемишлянитеплоенерго про стягнення інфляційних втрат в розмірі 2077,89грн., 3% річних в розмірі 193,18грн. та пені в розмірі 2616,24грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов'язань за договором купівлі-продажу природного газу №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р. в частині оплати товару у встановлений договором строк.

Ухвалою суду від 01.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін та призначено розгляд справи на 20.03.2018р. З метою повного і всестороннього зясування та дослідження всіх обставин спору, враховуючи неявку в судове засідання позивача та заявлене клопотання відповідача, ухвалою суду від 20.03.2018р. розгляд справи відкладався на 02.05.2018р.

В судове засідання 02.05.2018р. представник позивача явку забезпечив, який позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просить суд позов задоволити.

02.05.2018р. представником відповідача через канцелярію суду подано клопотання за вх.№15272/18 про долучення до матеріалів справи сальда КП Перемишлянитеплоенерго з 01.01.2015р. по 31.10.2017р. та операцій КП Перемишлянитеплоенерго по договору №2353/15-ТЕ-21 з 01.01.2015р. по 31.10.2017р.

В судове засідання 02.05.2018р. представник відповідача явку забезпечив, який позовні вимоги заперечив з підстав викладених у відзиві (вх.№9894/18 від 20.03.2018р.) на позовну заяву та просить відмовити в задоволенні позовних вимог. У відзиві (вх.№9894/18 від 20.03.2018р.) на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідачу ОСОБА_1 комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензію № АЕ642543 від 13.05.2015 року на виробництво теплової енергії (копію даної ліцензії долучено до матеріалів справи). Відповідач зазначає, що КП «Перемишлянитеплоенерго» є теплопостачальною організацією, а тому на нього поширюються вимоги Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення. Відповідно до розрахунку наданого позивачем у відповідача заборгованість за обсяги переданого природного газу погашена повністю, а саме: січень 2015 року - спожито газ на суму 10070,37 грн. - остаточно сплачено залишок за боргом 30.11.2015 року; лютий 2015 року - спожито газ на суму 2949,64 грн. - остаточно сплачено залишок за боргом 30.11.2015 року; листопад 2015 року - спожито газ на суму 3416,49 грн. - розрахунок проведено вчасно 02.12.2015 року; грудень 2015 року - спожито газ на суму 7674,38 грн. - остаточно сплачено залишок за боргом 20 січня 2016 року. Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» набрав чинності 30.11.2016 року. Відповідач зазначає, що норма ч. 3 ст. 7 Закону № 1730-VІІ пов'язує можливість ненарахування та списання вже нарахованих пені, інфляційних втрат та 3 % річних у разі погашення основного боргу до набрання чинності цим Законом. Як стверджує сам позивач у розрахунках доданих до позовної заяви, відповідач погасив заборгованість по основному боргу ще 20.01.2016 року. Саме тому, як зазначає відповідач, пеня, інфляційні втрати та 3 % річних, нараховані позивачем, на підставі прямої норми Закону № 1730-VІІ та правових позицій Верховного суду не можуть бути стягнені з відповідача.

Дослідивши подані суду документи і матеріали, з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, сукупно оцінивши докази, які мають значення для справи, господарський суд Львівської області, в с т а н о в и в:

25.12.2014р. між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_1 акціонерною компанією „Нафтогаз України (продавець) та Комунальним підприємством Перемишлянитеплоенерго (покупець) укладено договір №2353/15-ТЕ-21 купівлі-продажу природного газу (далі по тексту договір), згідно до умов (п.1.1. договору) якого, продавець зобовязується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України ОСОБА_1 акціонерною компанією „Нафтогаз України за кодом згідно УКТ ЗЕД НОМЕР_1, а покупець зобовязується прийняти та оплатити цей природний газ, на умовах цього договору.

Згідно із п. 6.1. договору №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р. оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Відповідно до Розділу 11 договору №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р. договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31 грудня 2015 року, а в частині проведення розрахунків до їх повного здійснення.

Пунктом 2.1 договору №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р. встановлено, що подавець передає покупцеві з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2015 року газ обсягом до 37,8 тис.куб.м., у тому числі по місяцях кварталів: січень 8,1, лютий 7,1, березень 5,7, I кв. 20,9; квітень 1,7, II кв. 1,7; жовтень 1,5, листопад 4,5, грудень 9,2, IV кв.15,2.

На виконання п.2.1 договору позивач поставив протягом січня - грудня 2015 року, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 24110,88грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 року, від 28.02.2015 року, від 30.11.2015 року та від 31.12.2015 року, на загальну суму 842102,08грн., акти підписані та скріплені печатками сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач свої зобовязання перед позивачем, за період з січня - грудня 2015 року виконав у повному обсязі, що підтверджується сальдом КП Перемишлянитеплоенерго з 01.01.2015р. по 31.10.2017р., операціями КП Перемишлянитеплоенерго по договору №2353/15-ТЕ-21 з 01.01.2015р. по 31.10.2017р., проведеними позивачем розрахунками заявлених до стягнення сум, та не заперечується позивачем.

Позивач зазначає, що оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно, зобовязання у строк визначений договором не виконав, чим порушив умови господарського зобовязання, зокрема вимоги п.6.1 договору, тому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 2077,89грн. за період з 01.03.2015р. по 31.10.2015р., 3% річних в розмірі 193,18грн. за період з 17.02.2015р. по 19.01.2016р. та пені в розмірі 2616,24грн. за період 17.02.2015р. по 19.01.2016р.

Майнові зобов'язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України, що визначено ст. 175 ГК України.

Відповідно до вимог ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст.526 Цивільного кодексу України та ст.193 Господарського кодексу України зобовязання повинні виконуватися належним чином згідно умов договору та актів цивільного законодавства, а при відсутності таких вказівок відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст.610 ЦК України).

Згідно із ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання свого зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Пунктом 7.2. договору №2534/15-ТЕ-21 від 30.12.2014р. сторони встановили, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1. умов цього договору він зобовязується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки ОСОБА_1 банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу. Так, згідно п.7.2. договору №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р., позивач за період з 17.02.2015 року по 19.01.2016 року нарахував відповідачу по кожному з актів приймання-передачі природного газу пеню у розмірі 2616грн. 24коп. (розрахунок наявний в матеріалах справи).

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, на підставі ст.625 ЦК України за прострочення виконання зобовязання нарахував відповідачу по кожному з актів приймання-передачі природного газу за період з 01.03.2015 року по 31.10.2015 року інфляційні втрати у розмірі 2077грн. 89коп. та за період з 17.02.2015р. по 19.01.2016р. 3% річних в розмірі 193грн. 18коп. (розрахунки наявні в матеріалах справи).

03.11.2016р. прийнятий Закон України №1730-VII «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», який набрав чинності 30.11.2016р.

Відповідно до преамбули Закону України №1730-VII від 03.11.2016р. «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно термінів вказаного Закону України №1730-VII від 03.11.2016р., процедура врегулювання заборгованості - це заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.

Відповідно до ст. 1 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно зі статтею 2 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (частина 1 статті 3 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії").

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2017 № 93 затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до пункту 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016р.

Водночас частиною третьою статті 7 Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Умовами укладеного договору №2353/15-ТЕ-21 від 25.12.2014р., зокрема п.1.2. визначено, що газ, що продається за цим договором, використовувався відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. Згідно із Витягом з ЄДР ЮО, ФОП та ГФ основним видом діяльності КП «Перемишлянитеплоенерго» є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Разом з тим, відповідачу ОСОБА_1 комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг видано ліцензію № АЕ642543 із строком дії з 13.05.2015 року по 12.05.2020р. на виробництво теплової енергії (копію даної ліцензії долучено до матеріалів справи). Таким чином відповідач КП Перемишлянитеплоенерго є теплопостачальною організацією на яку поширюється дія Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".

Як вбачається з матеріалів справи, сальда КП Перемишлянитеплоенерго з 01.01.2015р. по 31.10.2017р., операцій КП Перемишлянитеплоенерго по договору №2353/15-ТЕ-21 з 01.01.2015р. по 31.10.2017р., поданих позивачем розрахунків пені, інфляційних втрат та 3% річних, не заперечено сторонами у справі, відповідач у даній справі погасив заборгованість перед позивачем за природний газ 20.01.2016р., тобто до набрання чинності Закону України №1730-VIII від 03.11.2016р. "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" 30.11.2016р.

При цьому, слід зазначити, що із змісту з ст. ст. 4, 5, 6 вказаного Закону вбачається, що до реєстру включаються вимоги саме за заборгованістю, у той час як ч. 3 ст. 7 вказаного Закону визначає, що на заборгованість за природний газ, погашену до набрання чинності цим Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом. Отже, до заборгованості, що виникла і погашена до набрання чинності відповідним Законом, не можуть бути застосовані передбачені таким Законом правила і вимоги щодо необхідності включення до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Таким чином, виконання ч.3 ст.7 Закону не потребує включення відповідача до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. Відповідні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29.01.2018 №904/10745/16, 07.02.2018 №927/1152/16, 14.02.2018 №908/3211/16, 22.02.18 №922/4355/14.

Відповідності до ч. 4 ст. 236 ГПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позову у даній справі.

Витрати по сплаті судового збору, згідно ст.129 ГПК України, при відмові в задоволенні позовних вимог покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 74, 76, 77, 86, 129, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повідомити учасників справи про можливість ознайомитись з електронною копією судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень за його веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.

Повне рішення складено 07.05.2018р.

Суддя Іванчук С.В.