ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА
УХВАЛА

м. Київ

17.05.2018

Справа № 910/2823/18

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” (Київська область, м. Біла Церква)

До Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Аланта” (м. Київ)

Про стягнення 1 146 126,98 грн.

Суддя Ващенко Т.М.

Без виклику представників сторін

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Аланта” про стягнення 1059829,63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано неоплатою відповідачем товару, який було поставлено позивачем на виконання умов Договору купівлі-продажу № 06/09-1 від 06.09.17., що зумовило нарахування позивачем пені, штрафу, 3% річних, інфляційних втрат та звернення Товариства з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” з даним позовом до суду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.18. постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі № 910/2823/18 та призначено підготовче засідання у справі на 24.04.18.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 24.04.18. відкладено підготовче засідання у справі № 910/2823/18 на 15.05.18.

В судовому засіданні 15.05.18. прийнято заяву позивача про збільшення позовних вимог.

15.05.18. позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та кошти, які обліковуються на будь-яких відкритих відповідачем розрахункових рахунках у розмірі ціни позову 1 146 126,98 грн.

Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” про забезпечення позову, проаналізувавши норми господарського процесуального законодавства України, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 136 Господарського процесуального кодексу України (далі – ГПК України) господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно частини 1 статті 139 ГПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв'язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (ч. 4 ст. 139 ГПК України).

Проте, заявником не дотримано вимог ч. 1, ч. 4 ст. 139 ГПК України, оскільки заява про забезпечення позову:

- не містить інших відомостей, потрібних для забезпечення позову, таких як: зазначення, яке саме майно слід піддати арешту, кому воно належить і на яких правових підставах, у кого і за якою адресою воно знаходиться;

- не містить обґрунтування вжиття доцільності вжиття сукупності заявлених заходів забезпечення позову: накладення арешту на кошти на рахунках, накладення арешту на майно.

- не містить обґрунтування необхідності застосування обраних ним заходів забезпечення позову.

Визначаючи вищенаведені відомості як "потрібні для забезпечення позову", суд виходив з того, що за приписами ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

При цьому всі доводи позивача в обґрунтування необхідності застосування обраних ним заходів забезпечення позову зводяться до доведення і обґрунтування відсутності саме у позивача грошових коштів для оплати заробітної плати, сплати платежів до бюджету, розрахунків з контрагентами. Поданий позивачем експрес-звіт підтверджує наявність одного виконавчого провадження, в якому відповідач є стягувачем, а не боржником, в зазначених в звіті, зокрема, всіх господарських судових справах Товариство з обмеженою відповідальністю “Компанія “Аланта” виступає позивачем, а не відповідачем.

Частиною 7 ст. 140 ГПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 139 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

За таких обставин, заява Товариства з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” про забезпечення позову підлягає поверненню заявнику.

В той же час, суд наголошує, що повернення заяви про забезпечення позову з наведених вище підстав не перешкоджає повторному зверненню до суду з відповідною заявою після усунення визначених вище недоліків.

Керуючись ст. ст. 139, 140, 232, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю “БСВ-Трансагро” про забезпечення позову повернути заявнику.

2. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання 17.05.18. та може бути оскаржена у порядку та строки, визначені статтями 256, 257 та підпунктом 17.5 пункту 17 розділу ХІ "Перехідні положення" Господарського процесуального кодексу України.

Суддя           Т.М. Ващенко