КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" квітня 2018 р. Справа№ 910/19758/17

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Гаврилюка О.М.

суддів: Майданевича А.Г.

Суліма В.В.

секретар судового засідання Головатенко А.В.

за участю представників згідно із протоколом судового засідання від 26.04.2018

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна"

на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018

у справі № 910/19758/17 (суддя Сівакова В.В.), повний текст рішення підписаний 12.03.2018

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВ Сплав"

про зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17 в позові відмовлено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна" звернулось до Київського апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17 та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю позов про зобов'язання виконання гарантійних зобов'язань за договором № 11 від 19.07.2016 і зобов'язання здійснення за свій рахунок перелічених робіт.

Апеляційна скарга мотивована порушенням місцевим господарським судом норм матеріального і процесуального права та неповним з'ясуванням всіх обставин справи.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 10.04.2018 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17. Завершено підготовчі дії у справі № 910/19758/17. Призначено справу до розгляду на 26.04.2018.

Розпорядженням Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 № 09.1-08/1110/18, у зв'язку із перебуванням на лікарняному судді Коротун О.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), призначено повторний автоматизований розподіл судових справ.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2018, справу № 910/19758/17 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Гаврилюк О.М., судді: Майданевич А.Г., Сулім В.В.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 26.04.2018 прийнято матеріали справи № 910/19758/17 з розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17 до свого провадження.

Представник позивача у судовому засіданні 26.04.2018 підтримав вимоги апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити повністю позов про зобов'язання виконання гарантійних зобов'язань за договором № 11 від 19.07.2016 і зобов'язання здійснення за свій рахунок перелічених робіт.

Представник відповідача у судовому засіданні 26.04.2018 заперечив проти доводів апеляційної скарги, просив рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2017 у справі № 910/19758/17 залишити без змін, вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, розглянувши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку фактичних обставин даної господарської справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, встановила наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, 19.07.2016 між позивачем та відповідачем укладено договір № 11, відповідно до п. 1.1 якого відповідач, за договором виконавець, зобов'язується виготовити та встановити на шасі транспортного засобу Хюндай 65 позивача, за договором замовника, кузов-фургон для перевезення води, далі - фургон внутрішніми розмірами 4,05 х 2,20 х h 1,45 м в кількості 3 штук згідно додатку 1, а замовник зобов'язується провести оплату виконаного замовлення.

Позивач вказує на те, що протягом гарантійного строку виявлено недоліки в кузовах-фургонах, зокрема з'явилась іржа на всіх встановлених елементах замків і кріплень трьох фургонів, іржа на поверхні рами фургонів, гумові ущільнювачі потріскалися, внаслідок чого волога і вода почали потрапляти до внутрішньої частини фургонів; на поверхні всіх фургонів по свій площі, що була вкрита фарбою утворились пухирці, а тому відповідач має здійснити заміну елементів належної якості.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з п. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона -постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до розділу 3 договору виконавець зобов'язується виконати визначені в розділі 1 цього договору роботи по виготовленню та встановленню фургону наступним чином:

3.1 перший фургон виконавець зобов'язується виготовити та встановити через 25 робочих днів за умови отримання попередньої оплати.

3.2 другий та третій фургон виконавець зобов'язується виготовити та встановити через 25 робочих днів після виготовлення та встановлення першого фургону за умови отримання попередньої оплати.

Замовник повинен надавати виконавцю шасі транспортного засобу не пізніше, ніж 10 календарних днів до кінцевого терміну встановлення фургону.

Згідно з п. 2.1 договору вартість одного фургону становить 107 880,00 грн. Загальна сума договору становить 323 640,00 грн. з ПДВ.

Відповідно до п. 1 ст. 662 ЦК України продавець зобов'язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач передав, а позивач прийняв товар - виготовлення та встановлення кузова-фургону для перевезення води на шасі транспортного засобу Хюндай 65 з внутрішніми розмірами 4050х2200х1450мм у кількості трьох штук на загальну суму 323 640,00 грн., що підтверджується наступними видатковими накладними, які підписані та скріплені печатками обох сторін: № 19 від 31.08.2016, № 22 від 26.09.2016 та № 30 від 22.12.2016.

Згідно з п. 2 ст. 662 ЦК України продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов'язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Умовами договору не передбачено передачі відповідачем позивачу будь-яких документів щодо фургонів.

Позивач стверджує, що не заперечується відповідачем, що замовнику не було одночасно з фургонами передано пакет документів підтверджуючих їх якість такі як сертифікати та декларації відповідності. При цьому, при прийнятті товару позивач претензій щодо якості товару не пред'являв.

Згідно з ч. 2 ст. 675 Цивільного кодексу України договором або законом може бути встановлений строк, протягом якого продавець гарантує якість товару (гарантійний строк).

Відповідно до розділу 7 договору термін гарантії на фургон - 1 рік з моменту одержання кузова-фургона замовником. Гарантійні зобов'язання розповсюджуються на всі несправності та поломки, що виникли в результаті експлуатації фургонів та на якість використаних матеріалів та деталей (відсутність іржі, інших дефектів на деталях і елементів фургону, що можуть виникнути в процесі експлуатації). Проведення гарантійного ремонту здійснюється силами та за рахунок виконавця.

Згідно з ч. 3 ст. 680 ЦК України якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред'явити вимогу у зв'язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Відповідно до ст. 708 ЦК України у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов'язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право за своїм вибором: 1) вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення; 2) вимагати від продавця або виготовлювача заміни товару на аналогічний товар належної якості або на такий самий товар іншої моделі з відповідним перерахунком у разі різниці в ціні; 3) вимагати від продавця або виготовлювача відповідного зменшення ціни; 4) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми.

Відповідно до ч. 6 ст. 269 ГК України постачальник (виробник) зобов'язаний за свій рахунок усунути дефекти виробу, виявлені протягом гарантійного строку, або замінити товари, якщо не доведе, що дефекти виникли внаслідок порушення покупцем (споживачем) правил експлуатації або зберігання виробу.

Згідно зі ст. 709 ЦК України продавець або виготовлювач (чи уповноважені ними представники) зобов'язані прийняти товар неналежної якості від покупця і задовольнити його вимоги про заміну товару або усунення недоліків.

В матеріалах справи наявний лист позивача № 0404/2 від 04.04.2017 адресований відповідачу, в якому позивач повідомляє про те, що на кузовах-фургонах в процесі експлуатації виникли недоліки пов'язані з пошкодженням зовнішньої обшивки, підкрилків та гумових ущільнювачів бортів, а саме по всій поверхні фургонів відривається полімерне покриття утворюючі пухирці, відриваються гумові ущільнювачі бокових бортів, на підкрилку спостерігається потертість, тобто при навантаженні шина доторкається до підкрилка. В даному листі позивач з посиланням на розділ 7 договору вимагає надати письмову відповідь стосовно термінів усунення вказаних недоліків.

Дослідивши наявну у матеріалах справи ксерокопію поштового повідомлення, додану позивачем як доказ надсилання відповідачу листа № 0404/02, неможливо встановити факт надсилання відповідачу саме цього листа, оскільки відсутня проставлена дата на зазначеній ксерокопії та відсутнє зазначення номера листа, що робить неможливим ідентифікацію поштового повідомлення.

В подальшому, 28.03.2017 сторонами складено акт виконаних робіт, відповідно до якого сторони засвідчили, що відповідач здійснив заміну гумових ущільнювачів на бокових бортах на автомобілі НОМЕР_1.

В подальшому 27.04.2017 позивачем складено акти огляду транспортних засобів, згідно яких: по всій поверхні кузовів-фургонів Хюндай 65 державні номери НОМЕР_2 та НОМЕР_3 відривається полімерне покриття, утворюючи пухирці; на задньому лівому підкрилку кузову-фургону Хюндай 65 державні номери НОМЕР_4 спостерігається потертість, тобто при навантажені шина доторкається до підкрилка, в результаті чого на задньому підкрилку утворився отвір.

Надані в якості доказів недоліків фургонів акти огляду транспортних засобів від 27.04.2017 не можуть бути сприйняті судом в якості належного доказу, оскільки з боку відповідача не підписані, а отже складені лише представниками позивача в односторонньому порядку.

Також слід зазначити, що акти не містять відомостей щодо неналежної якості матеріалів або комплектуючих фургонів, які б робили неможливим чи недопустимим їх використання.

Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що надані позивачем фотознімки фургонів не підтверджують що на них зображені саме кузови-фургони, що були поставлені відповідачем.

Згідно з пунктом 1 Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення та товарів народного споживання за якістю, затвердженої постановою Держарбітражу при Раді Міністрів СРСР від 25.04.1966 № 7 (далі - Інструкція П-7), ця Інструкція застосовується в усіх випадках, коли стандартами, технічними умовами, Основними та Особливими умовами постачання або іншими обов'язковими для сторін правилами не встановлений інший порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю.

Згідно з п. 9 Інструкції П-7 акт про приховані недоліки продукції повинен бути складений протягом 5 днів після виявлення недоліків, однак не пізніше чотирьох місяців з дня надходження продукції на склад одержувача, який знайшов приховані недоліки, якщо інші терміни не встановлені обов'язковими для сторін правилами.

Прихованими недоліками визнаються такі недоліки, які не могли бути виявлені при звичайній для даного виду продукції перевірці і виявлені лише в процесі обробки, підготовки до монтажу, в процесі монтажу, випробування, використання і зберігання продукції.

Відповідно до п. 16 Інструкції П-7 при виявленні невідповідності якості, комплектності, маркування продукції, що надійшла, тари або упаковки вимогам стандартів, технічних умов, кресленням, зразкам (еталонам), договору або даним, зазначеним у маркуванні і супровідних документах, що засвідчують якість продукції (п. 14 цієї Інструкції), одержувач призупиняє подальшу прийомку продукції і складає акт, в якому вказує кількість оглянутої продукції і характер виявлених при прийманні дефектів. Одержувач зобов'язаний забезпечити зберігання продукції неналежної якості або некомплектної продукції в умовах, що запобігають погіршення її якості і змішання з іншого однорідної продукцією.

При одноміському постачанні виклик представника виготовлювача (відправника) і його явка для участі в перевірці якості і комплектності продукції і складання акта є обов'язковими.

Згідно з п. 19 Інструкції П-7 представник одноміського виготовлювача (відправника) зобов'язаний з'явитися за викликом одержувача не пізніше ніж на наступний день, а по швидко псується, - не пізніше 4 год. після отримання виклику, якщо в ньому не вказаний інший термін явки.

Відповідно до п. 29 Інструкції П-7 За результатами приймання продукції за якістю і комплектності з участю представників, зазначених в пп. 19 і 20 цієї Інструкції, складається акт про фактичну якість і комплектність отриманої продукції. Акт повинен бути складений в день закінчення приймання продукції за якістю і комплектності.

Також у п. 29 Інструкції П-7 встановлено, які саме відомості мають бути зазначені у акті.

Згідно з п. 30 Інструкції П-7 акт повинен бути підписаний всіма особами, які брали участь в перевірці якості і комплектності продукції. Особа, яка не згідне із змістом акта, зобов'язана підписати його із застереженням про свою незгоду і викласти свою думку.

В акті перед підписом осіб, які брали участь у прийманні, повинно бути зазначено, що ці особи попереджені про те, що вони несуть відповідальність за підписання акта, що містить дані, що не відповідають дійсності.

Якщо між виробником (відправником) і одержувачем виникнуть розбіжності про характер виявлених дефектів і причини їх виникнення, то для визначення якості продукції одержувач зобов'язаний запросити експерта бюро товарних експертиз, представника відповідної інспекції за якістю або іншої компетентної організації.

Відповідно до п. 33 Інструкції П-7 акт про приховані недоліки, виявлені в продукції, складається в порядку, передбаченому цією Інструкцією, якщо інше не передбачено Основними і Особливими умовами поставки іншими обов'язковими правилами і договором.

Позивачем не надано жодного акту складеного у порядку визначеному положеннями Інструкції П-7 та не доведено належними засобами доказування факт поставки відповідачем фургонів, які не відповідають якості та не доведено вини відповідача у неналежному виконанні взятих на себе зобов'язань щодо якості цих фургонів.

Відповідно до ст. 681 ЦК України до вимог у зв'язку з недоліками проданого товару застосовується позовна давність в один рік, яка обчислюється від дня виявлення недоліків у межах строків, встановлених статтею 680 цього Кодексу, а якщо на товар встановлено гарантійний строк (строк придатності), - від дня виявлення недоліків у межах гарантійного строку (строку придатності).

Із матеріалів справи вбачається, що фургони позивачем отримано 31.08.2016, 26.09.2016 та 22.12.2016, а отже гарантійний строк на пред'явлення вимоги у зв'язку з недоліками фургонів встановлений до 31.08.2017, до 26.09.2017 та до 22.12.2017, відповідно.

Отже, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про те, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки строк позовної давності спливає 31.08.2018, 26.09.2018 та 22.12.2018, відповідно.

Колегія суддів апеляційного господарського суду не погоджується із доводами апеляційної скарги, враховуючи викладене та наступне.

Із наявної у справі ксерокопії поштового повідомлення, доданої позивачем як доказ надсилання відповідачу листа № 0404/02, неможливо встановити факт надсилання відповідачу саме цього листа, оскільки відсутня проставлена дата на зазначеній ксерокопії та відсутнє зазначення номера листа, що робить неможливим ідентифікацію поштового повідомлення.

Слід зазначити, що підписання позивачем товарних накладних, без жодних зауважень, підтверджує факт передачі відповідачем позивачу продукції, якість якої відповідала умовам договору № 11 від 19.07.2016 на поставку продукції.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем, жодних клопотань про призначення судової експертизи ані до господарського суду першої інстанції, ані до господарського суду апеляційної інстанції заявлено не було.

Відповідно до статті 1 ГПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017) підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, з огляду на наведені положення законодавства, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні ст. 76 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII доказами, певного суб'єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

У рішенні Конституційного суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", яке треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Конституційний суд України у вказаному рішенні зазначає, що види і зміст охоронюваних законом інтересів, що перебувають у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права" як правило не визначаються у статтях закону, а тому фактично є правоохоронюваними. Охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об'єктивного права в цілому, що панує у суспільстві, зокрема, справедливості, оскільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права та є його складовою.

Колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що до господарського суду має право звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється.

Тобто в контексті цієї норми має значення лише суб'єктивне уявлення особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту. Виключно суб'єктивний характер заінтересованості як переконаності в необхідності судового захисту суб'єктивного матеріального права чи законного інтересу може підтверджуватися при зверненні до суду лише посиланням на таку необхідність самої заінтересованої особи. Саме тому суд не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви з тих лише підстав, що не вбачається порушення матеріального права чи законного інтересу позивача, або заявник без належних підстав звернувся до суду в інтересах іншої особи.

Разом з тим, на позивача покладений обов'язок обґрунтувати суду свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси дійсно порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.

Обов'язок доказування та подання доказів відповідно до ст. 74 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII розподіляється між сторонами виходячи з того, хто посилається на певні юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення.

Однак, позивачем не доведено суду, в чому саме та з яких підстав його права та законні інтереси є порушеними з боку визначеного ним відповідача, а саме позивачем не доведено факт поставки відповідачем фургонів, які не відповідають якості та не доведено вини відповідача у неналежному виконанні взятих на себе зобов'язань щодо якості цих фургонів.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Відповідно до ст.ст. 73, 74 ГПК України, в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Аналогічні положення містяться в статтях 32, 33 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, що діяла до 15.12.2017).

Виходячи із змісту ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 20 ГК України та ГПК України, застосування певного способу судового захисту вимагає доведеності належними доказами сукупності таких умов: наявності у позивача певного (інтересу); порушення (невизнання або оспорювання) такого права (інтересу) з боку відповідача; належності обраного способу судового захисту (адекватність наявному порушенню та придатність до застосування як передбаченого законодавством), і відсутність (недоведеність) будь-якої з означених умов унеможливлює задоволення позову.

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що відмовляючи у задоволенні позову, господарський суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено факт поставки відповідачем фургонів, які не відповідають якості та не доведено вини відповідача у неналежному виконанні взятих на себе зобов'язань щодо якості цих фургонів, тобто факту порушення, оспорювання або невизнання відповідачем його прав або охоронюваних законом інтересів, належними та допустимими доказами в розумінні статтей 73, 74 ГПК України.

Права позивача у спірних правовідносинах відповідачем порушені не були, отже, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон Україна" є необґрунтованими та такими, у задоволенні яких вірно відмовлено судом першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, правові підстави для скасування рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі 910/19758/17 та для задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон ", відсутні.

Твердження апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17.

Скаржником, на підтвердження доводів щодо неправильного застосування норм процесуального та матеріального права, не наведено обставин, які б свідчили про наявність таких порушень.

Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, скаржник не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 74, 76-79 ГПК України.

За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог відповідає нормам чинного законодавства, фактичним обставинам справи і наявним у ній матеріалам, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

З огляду на викладене, підстав для зміни або скасування рішення місцевого суду не вбачається.

Судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на заявника апеляційної скарги, згідно із ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Київський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Еталон-Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 27.02.2018 у справі № 910/19758/17 залишити без змін.

3. Матеріали справи повернути до Господарського суду міста Києва.

Повний текст постанови складено та підписано 27.04.2018.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до положень, викладених у ст.ст. 286- 291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.М. Гаврилюк

Судді А.Г. Майданевич

В.В. Сулім