ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

17.05.2018р. Справа №905/926/18

за заявою від 20.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний", м.Київ

до боржника Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", м.Родинське

про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі 103845,32 грн.

Суддя Левшина Г.В.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Столичний", м.Київ, заявник, звернувся до господарського суду Донецької області із заявою від 20.04.2018р. про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з боржника, Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", м.Родинське, заборгованості в сумі 103845,32 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 93246,52 грн., три проценти річних в сумі 2167,93 грн. та інфляція в сумі 8430,87 грн.

В обгрунтування своїх вимог заявник посилається на неналежне виконання боржником своїх зобов’язань за договором №18/01-10 від 18.01.2016р. та специфікацією до нього в частині повної та своєчасної оплати вартості поставленої продукції, платіжні доручення, видаткові накладні, акти звіряння, розрахунок заявленої до стягнення суми.

Дослідивши вищевказану заяву та додані до неї документи, судом встановлено наступне:

Згідно ч.1 ст.147 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу.

Відповідно до ст.148 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, грошовим зобов'язанням, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Як встановлено вище, окрім основного боргу в розмірі 93246,52 грн., який виник внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов’язань за договором №18/01-10 від 18.01.2016р., Товариством з обмеженою відповідальністю "Столичний", м.Київ заявлено до стягнення три проценти річних в сумі 2167,93 грн. та інфляцію в сумі 8430,87 грн.

За приписами ст.625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, також не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Отже, проценти та інфляційні витрати, передбачені ст.625 Цивільного кодексу України у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань.

Таким чином, за висновками суду, застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності у зв'язку з порушенням боржником прийнятих на себе зобов'язань, не є заборгованістю у розумінні ст.148 Господарського процесуального кодексу України.

Відповідно до ч.3 статті 151 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 Господарського процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається, зазначена підстава для відмови у видачі судового наказу свідчить про наявність у суду обов’язку здійснити певний аналіз обґрунтованості вимог заявника на предмет вірності розрарунку заявлених сум. Проте, такі повноваження суду в межах наказного провадження є обмеженими, враховуючи функціональне призначення інституту наказного провадження та принцип пропорційності господарського судочинства та свідчить про відсутність безспірності вимог, що є обов’язковим критерієм при здійсненні наказного провадження.

За таких обставин, враховуючи неправомірність звернення заявника до суду, у тому числі, із вимогами про стягнення трьох процентів річних та інфляційних в порядку наказного провадження, заява від 20.04.2018р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Столичний", м.Київ про стягнення з боржника, Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", м.Родинське, заборгованості в сумі 103845,32 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 93246,52 грн., три проценти річних в сумі 2167,93 грн. та інфляція в сумі 8430,87 грн. підлягає залишенню без задоволення.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до положень частини 2 статті 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст.ст.147, 148, 150, 152, 153, 154, 234 Господарського процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Столичний", м.Київ у видачі судового наказу про стягнення з Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська", м.Родинське, заборгованості в сумі 103845,32 грн., у тому числі сума основного боргу в розмірі 93246,52 грн., три проценти річних в сумі 2167,93 грн. та інфляція в сумі 8430,87 грн.

Повний текст ухвали підписано 17.05.2018р.

Згідно із ст.235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом чи Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом". Ухвали, постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала відповідно до ч.1 ст.256 Господарського процесуального кодексу України може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Г.В. Левшина