РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

11.05.2018Справа № 910/3199/18

Суддя Господарського суду міста Києва Морозов С.М. розглянувши без повідомлення сторін у спрощеному позовному провадженні справу

За позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Аха Страхування", м. Київ

до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан", м. Київ

про стягнення 19 369,52 грн., -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Аха Страхування" (позивач) звернулось до суду з позовною заявою про стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (відповідач) суми страхового відшкодування в розмірі 19 369,52 грн., посилаючись на те, що в силу приписів статті 27 Закону України "Про страхування" та статті 993 Цивільного кодексу України, у межах фактичних витрат у позивача виникло право вимоги до відповідача.

Згідно з п. 1 ч. 5 статті 12 Господарського процесуального кодексу України справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є малозначними справами.

Відповідно до ч. 1 ст. 247 Господарського процесуального кодексу України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються що малозначні справи.

Частиною 1 ст. 250 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.03.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та запропоновано сторонам у визначені судом строки подати: відповідачу - відзив на позовну заяву, а позивачеві - відповідь на відзив.

10.04.2018р. (у встановлений судом строк) до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач вказує на те, що ним не порушено строки регламентної виплати, передбачені нормами спеціального закону, позивачем не надано доказів на підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок настання страхового випадку, оскільки наданий позивачем рахунок СТО, на думку відповідача, не може вважатись належним доказом та не може бути використаний для розрахунку розміру страхового відшкодування, на замовлення відповідача проведене дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого страхувальнику позивача, яка складає 6 824,89 грн., вказана сума страхового відшкодування і була виплачена позивачеві, в решті вимог позивача відповідач просить суд відмовити.

03.05.2018р. позивачем подано до суду відповідь на відзив, яка судом на підставі ст. 118 Господарського процесуального кодексу України залишається без розгляду та не може бути врахована при вирішенні спору по суті, як така, що подана з порушенням встановленого судом процесуального строку (за даними з офіційного вебсайту Публічного акціонерного товариства "Укрпошта" за пошуковим ідентифікатором поштового відправлення 401 відзив на позовну заяву отримано позивачем 12.04.2018р.) за відсутності мотивованого клопотання про його поновлення.

Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

06.11.2017р. між позивачем (страховик) та ОСОБА_1 (страхувальник) було укладено Договір №369050а7е добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» (надалі - Договір страхування) зі строком дії з 06.11.2017р. до 05.11.2018р., відповідно до якого позивач прийняв на себе обов'язок по страхуванню автомобіля "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 (надалі також - застрахований автомобіль).

06.12.2017 в м. Маріуполі по вул. Купріяна відбулась дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю транспортних засобів "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2, в результаті якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

По факту вказаної ДТП водіями названих вище транспортних засобів було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (європротокол).

У вказаному повідомленні у п. 14 водієм транспортного засобу "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано вину у скоєнні ДТП.

Згідно наданих позивачем рахунку СТО (ФОП Найдюк Н.І.) № СНА-К-00131 від 11.12.2017р. та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 15.12.2017р. вартість ремонту транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 19 369,52 грн.

Відповідно до складеного позивачем Страхового акту №АХА2346522 від 15.12.2017р. та розрахунку до нього розмір страхового відшкодування, який підлягає до виплати страхувальнику, становить 19 369,52 грн.

З урахуванням рахунку СТО (ФОП Найдюк Н.І.) № СНА-К-00131 від 11.12.2017р. та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 15.12.2017р., позивач на виконання умов Договору страхування виплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в сумі 19 369,52 грн., що підтверджується доданою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 402 534 від 18.12.2017р. на вказану суму.

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснив виплату позивачу суми страхового відшкодування, останній звернувся до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 19 369,52 грн.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. слід припинити, в іншій частині вимоги позивача задовольнити з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 статті 16 Закону України "Про страхування" за договором страхування страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п. 33.2. ст. 33 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду.

У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов'язку інформувати відповідний підрозділ Національної поліції про її настання.

У разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідного підрозділу Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку.

Моторним (транспортним) страховим бюро України було встановлено відповідний зразок повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та за погодженням з Державною автомобільною інспекцією Міністерства внутрішніх справ України затверджено Інструкцію щодо заповнення повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (затверджено протоколом президії МТСБУ від 11.08.2011 за №274/2011).

Відповідно до п. 7 вказаної Інструкції, у повідомленні зазначаються, зокрема, фактична дата, час та місце настання ДТП, схема ДТП.

Оформлене у відповідності до зазначеної Інструкції учасниками дорожньо-транспортної пригоди повідомлення в силу положень Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є підставою для прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхового відшкодування.

Судом враховано, що страховик за договором добровільного страхування прийняв повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017р. (європротокол) як належний доказ настання страхового випадку і виплатив за ним своєму страхувальнику відповідну суму страхового відшкодування.

Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Згідно пункту 22.1. статті 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

За змістом п. п. 1.2, 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003 (далі - Методика), дана Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.

Згідно з п. 1.6 Методики відновлювальний ремонт - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісних транспортних засобів чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів, а вартість відновлювального ремонту дорожнього транспортного засобу відповідно до п. 2.3 Методики - це грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісних транспортних засобів.

Відповідно до п. 7.38. Методики значення коефіцієнта фізичного зносу (Ез) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД та 7 років - для інших легкових КТЗ.

Відповідно до Договору страхування позивачем було застраховано автомобіль "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1, 2017 року випуску (копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на застрахований позивачем автомобіль, відповідно до якого вказується, що рік випуску автомобіля - 2017 також міститься в матеріалах справи, відповідно на момент ДТП (06.12.2017р.) строк його експлуатації не перевищував 7 років.

Судом встановлено, а відповідачем не надано доказів протилежного, що коефіцієнт фізичного зносу складає більше 0,00, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що автомобіль експлуатувався в інтенсивному режимі, був учасником інших ДТП, відновлювався ремонтом без застосування нових складників або має корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформацій, тощо.

Враховуючи викладене, коефіцієнт фізичного зносу в силу п. 7.38 Методики дорівнює 0,00.

Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" встановлено, що проведення оцінки майна є обов'язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Водночас, Законом України "Про страхування" не передбачено обов'язкового проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суб'єктами оціночної діяльності та необхідність відшкодування шкоди не ставиться у залежність від проведення такої оцінки.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 15.04.2015 у справі № 3-50гс15: "Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику, є платіжний документ про здійснення такої виплати.

Аналогічної позиції дотримується також Верховний суд у своїй постанові від 13.03.2018р. по справі № 910/9396/17.

З підстав викладених вище, а саме щодо відсутності у позивача обов'язку проведення професійної оцінки шкоди, завданої при ДТП транспортному засобу, суд відхиляє доводи відповідача, викладені у відзиві щодо ненадання доказів на підтвердження розміру завданої шкоди внаслідок настання страхового випадку.

Як встановлено судом, позивачем з урахуванням рахунку СТО (ФОП Найдюк Н.І.) №СНА-К-00131 від 11.12.2017р. та ремонтної калькуляції системи AUDATEX №1.003.17.0 від 15.12.2017р., на підставі складеного ним Страхового акту №АХА2346522 від 15.12.2017р. виплачено своєму страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 19 369,52 грн.

Посилання відповідача на проведене на його замовлення Дослідження № 120-18 про розмір вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу "Тойота", реєстраційний номер НОМЕР_1 від 27.03.2018р. суд не приймає в якості належного та допустимого доказу в розумінні ст. ст. 76-77 ГПК України на підтвердження визначення вартості відновлювального ремонту застрахованого позивачем автомобіля, оскільки при його проведенні порушено положення п. 4.4., 5.1., 8.5. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003р. оскільки таке дослідження проведене без технічного огляду транспортного засобу, тоді як визначення матеріального збитку без огляду транспортного засобу експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт) можливе тільки за рішенням суду.

Таким чином, враховуючи вищенаведені обставини, до позивача перейшло право вимоги, згідно зі ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", в межах суми виплаченого страхового відшкодування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 та від 23.09.2015 у справі № 3-303гс15.

Суд визнає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на нормах закону посилання відповідача на відсутність у позивача права на перерахування ФОП Найдюк Н.І. суми страхового відшкодування з огляду на закріплені у ст. ст. 6, 627 - 628, 638 Цивільного кодексу України принцип свободи договору та вибір контрагента та у ст. ст. 42, 180 Господарського кодексу України свободу підприємницької діяльності.

Розмір шкоди, завданої застрахованому позивачем автомобілю, доведений у встановленому законом порядку та належними доказами.

Так, частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Таким чином, за змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Як вказувалось вище, у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду від 06.12.2017р. водієм транспортного засобу "Фольксваген", реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 визнано вину у скоєнні ДТП, а цивільно-правова відповідальність винної в ДТП особи, яка керувала вказаним транспортним засобом, станом на дату ДТП була застрахована у відповідача на підставі страхового полісу № АК/7258506, отже останній є особою, відповідальною за спричинену у ДТП шкоду.

Як зазначає відповідач, ним було перераховано на рахунок позивача частину страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн., що підтверджується долученою до матеріалів справи копією платіжного доручення № 1763 від 04.04.2018р. на вказану суму.

Сплата суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. здійснена відповідачем після відкриття провадження у справі, тобто предмет спору існував на момент звернення позивача до суду з позовом та припинив своє існування в процесі розгляду справи, у зв'язку з чим провадження у справі в частині стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. за відсутності предмета спору підлягає закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України.

Згідно ст. 12.1. Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до Полісу № АК/7258506 ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000,00 грн., а розмір франшизи - 0,00 грн., а отже, з відповідача має бути стягнуто 12 544,63 грн. (19 369,52 грн. (виплачена позивачем своєму страхувальнику сума страхового відшкодування (фактично понесених витрат) - 6 824,89 грн. (сплачена відповідачем сума страхового відшкодування) з урахуванням нульової франшизи за полісом).

Доводи відповідача як на підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву, щодо не звернення позивача у встановленому спеціальним законом порядку (ст. 35, п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів") з заявою про виплату страхового відшкодування, судом відхиляються як необґрунтовані з огляду на наступне.

У відповідності до п. 35.1. ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно із п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Суд відзначає, що приписи ст. 35 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" щодо подання заяви на виплату страхового відшкодування та інших, передбачених вказаною статтею, документів, не поширюється на відносини між позивачем та відповідачем, оскільки останні виступають страховиками у спірних відносинах, а в силу норм ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України "Про страхування" та п. 22.1. ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідач є особою, відповідальною за завдані збитки.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 4 листопада 2014 року по справі № 3-165гс14.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Конституційний Суд України у рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 зазначив, що кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб'єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

У даному випадку, позивачем обрано судовий спосіб захисту свого порушеного права, який не може бути обмежений іншими способами захисту порушеного права.

При розгляді даної справи, суд виходить з того, що у відповідності до норм законодавства, позивач, виплативши страхове відшкодування своєму страхувальнику, набуває право вимоги до особи, відповідальної за заподіяну шкоду та не зобов'язаний попередньо звертатись до відповідача з заявою на виплату такого відшкодування.

Інші доводи, міркування відповідача, наведені у відзиві на позовну заяву судом розглянуті, але до уваги та врахування при вирішенні даної справи не приймаються, оскільки на результат вирішення спору не впливають.

За приписами ст. ст. 73, 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідачем не спростовано належними засобами доказування обставин, на які посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог в частині стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 12 544,63 грн.

За таких обставин, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, провадження у справі в частині вимог щодо стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. підлягає припиненню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України, в іншій частині вимоги позивача в справі №910/3199/18 підлягають задоволенню в повному обсязі та до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума страхового відшкодування в розмірі 12 544,63 грн.

Судовій збір в розмірі 1 762,00 грн., відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 232, 233, 237-238, 240-241, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Провадження у справі в частині стягнення з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (ідентифікаційний код 35417298, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96) суми страхового відшкодування в розмірі 6 824,89 грн. закрити.

2. В іншій частині позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

3. Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Гардіан" (ідентифікаційний код 35417298, адреса: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 96) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АХА Страхування" (ідентифікаційний код 20474912, адреса: 04070, м. Київ, вул. Іллінська, буд. 8) 12 544,63 грн. (дванадцять тисяч п'ятсот сорок чотири гривні 63 коп.) суми страхового відшкодування та 1 762,00 грн. (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 коп.) судового збору.

4. Після вступу рішення в законну силу видати наказ.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 11.05.2018р.

Суддя С.М. Морозов