ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.05.2018 року Справа № 917/1889/17

За позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а,

до Фізичної особи - підприємця Ладур Тетяни Вікторівни, 36003, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1

про стягнення 19 693,70 грн.

Суддя Білоусов С.М.

Представники сторін:

від позивача: не з'явились;

від відповідача: не з'явились.

Суть спору: розглядається позовна заява про стягнення 19 693,70 грн. збитків у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання.

Позивач позовні вимоги викладені у позовній заяві та у відповіді на відзив підтримує в повному обсязі, та просить суд їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог згідно відзиву та додаткових пояснень до відзиву заперечує, та просить суд відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи достатність у матеріалах справи доказів для розгляду спору по суті, приписи ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікована Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР) щодо права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку, суд оцінивши подані сторонами по справі докази, вважає за можливе прийняти рішення по суті.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" забезпечує тепловою енергією у вигляді гарячої води нежитлове приміщення за адресою вул.Балакіна,1/2 в м. Полтаві, яке на підставі договору оренди використовує фізична особа - підприємець Ладур Т.В. (відповідач) згідно договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води (договір), укладеного на підставі рішення господарського суду Полтавської області № 917/1073/17 від 05.09.2017 року.

16.03.2017 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" направлено цінним листом з описом вкладення відповідачу на адресу проживання та на адресу місця розташування нежитлового приміщення, де здійснює підприємницьку діяльність відповідач, пропозицію щодо укладення договору № 4375 на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води з Додатком № 1 «Розрахунок обсягу теплової енергії».

Однак, в порушення вимог ст. 180 Господарського кодексу України відповідач залишив пропозицію про укладання договору без відповіді та реагування. Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" звернулось до господарського суду Полтавської області із позовною заявою про визнання договору укладеним.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017 року по справі № 917/1073/17 позовні вимоги підприємства задоволено повністю та визнано укладеним договір в редакції позивача.

Судом при розгляді вказаної справи встановлено, що фізична особа - підприємець Ладур Т.В. (відповідач) користується нежитловим приміщенням загальною площею 45,5 кв.м. за адресою вул. Балакіна,1/2 в м. Полтаві для здійснення підприємницької діяльності (продовольчий магазин).

Відповідно до п. 4 ст. 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, вказана обставина підтверджується відповідачем і додаткових поясненнях до відзиву на позовну заяву, в яких ФОП Ладур Т.В. зазначає, що використовує зазначене приміщення на підставі договору оренди та здійснює підприємницьку діяльність у вигляді роздрібної торгівлі.

При прийнятті рішення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цих збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено.

Відповідно до ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Позивач у позовній заяві вказує на те, що за період з 11.10.2014 року (дата початку опалювального сезону 2014 року) по 28.02.2017 року (термін дії укладеного в судовому порядку договору з 01.03.2017 року) відповідач споживав теплову енергію, витрачену позивачем на опалення нежитлового приміщення (магазин) по вул.Балакіна,1/2 в м. Полтаві, не укладаючи договір на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, чим завдав збитків позивачу у вигляді не отриманих доходів на суму 19 693,70 грн.

Внаслідок безоплатного споживання теплової енергії Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» не отримує кошти, необхідні для розрахунків з енергопостачальними і газопостачальними підприємствами, це може призвести до припинення відпуску природного газу та електричної енергії, що потягне за собою виникнення перебоїв або припинення подачі теплової енергії споживачам.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.09.2017 року по справі № 917/1073/17 також підтверджується, що відповідач безпідставно ухилявся від укладання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води та, відповідно, від оплати спожитої теплової енергії, тому між протиправними діями стосовно укладання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води у належному розмірі та понесеними позивачем збитками у вигляді не отриманих грошових коштів за відпущену ним теплову енергію на опалення нежитлового приміщення, займаного відповідачем існує безпосередній причинно-наслідковий зв'язок.

Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами позивача, в тому числі щодо наведення позивачем обставин та правових підстав позову, у відзиві на позовну заяву посилається на те, що позивач, враховуючи укладений між ФОП Ладур Т.В. та Колодько О.П. договір оренди нежитлового приміщення № 1 безпідставно наполягає на тому, що відповідачем по даній справі має бути саме орендодавець за договором, а не орендар.

Однак позивач не погоджується з твердженнями відповідача, та у відповіді на відзив вказує на те, що предметом позову у справі № 917/1889/17 є стягнення збитків в сумі 19 693,70 грн. за період 01.11.2014 року (дата початку опалювального сезону 2014 року) по 28.02.2017 року (термін дії укладеного в судовому порядку договору з 01.03.2017 року), за отриману теплову енергію, витрачену позивачем на опалення нежитлового приміщення (магазин) по вул.Балакіна,1/2 в м. Полтаві, період за який відповідач ухилявся від укладання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води.

З моменту набрання законної сили рішення господарського суду Полтавської області у справі № 917/1073/17 від 05.09.2017 року щодо визнання договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води № 4375 укладеним в редакції позивача, дійсно між сторонами врегульовано договірні відносини.

З жовтня 2017 року позивачем проводяться нарахування плати за теплову енергію відповідно до умов договору; та в разі несплати рахунків відповідачем, позивач має право звернутись до суду про стягнення заборгованості за договором, а не збитків.

Збитки отримані позивачем, в даному випадку, полягають саме у бездоговірному споживанні відповідачем теплової енергії, ухиляючись від обов'язку укласти договір, що встановлено рішенням господарського суду Полтавської області у справі № 917/1073/17 від 05.09.2017 року, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 42 ГПК України, одним із обов'язків учасників справи є надання суду повних і достовірних пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні. За введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

Крім того, статтею 43 ГПК України передбачено, неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.08.2016 року у справі № 545/2683/16-ц (суддя Кіндяк С.І.), встановлено, що згідно Довідки В/К Щербанівської сільської ради Полтавського району № 4439 від 29.07.2016 року, громадянка Колодько Ольга Петрівна померла 13.10.2014, актовий запис про смерть № 109 (копія ухвали в матеріалах справи).

Тобто, договір оренди нежитлового приміщення № 1 від 06.03.2015 року укладено через п'ять місяців після смерті сторони за договором - Колодько О.П.

На думку позивача, у своєму відзиві відповідач навмисно вводить в оману суд щодо укладання договору оренди приміщення магазину з власником Колодько О.П. та покладання обов'язку оплати за спожиті послуги теплопостачання на власника.

У спростування викладеного позивачем у відповіді на відзив, відповідач у додаткових поясненнях до відзиву посилається на те, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.03.2018 року, власником нежитлового приміщення по вул. Балакіна, ? м. Полтава в реєстрі залишається Колодько О.П.

Суд, враховуючи викладене, приходить до висновку, що витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 14.03.2018 року, наданий відповідачем, не може вважатися належним доказом, оскільки не спростовує факту смерті орендодавця за договором та обставин, викладених позивачем у позовній заяві. Так, наданою позивачем ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 04.08.2016 року у справі № 545/2683/16-ц (суддя Кіндяк С.І.), встановлено, що громадянка Колодько Ольга Петрівна померла 13.10.2014 року, актовий запис про смерть № 109 (копія ухвали в матеріалах справи). Інших належних та допустимих доказів, що підтверджують доводи відповідача, останній суду не надав.

Відповідно до приписів ст. 224 ГК України, учасник господарських відносин, який порушив встановлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цих збитки суб'єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов'язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ГК України, до складу збитків, що підлягають відшкодуванню, включається неодержаний прибуток, на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати в разі належного виконання зобов'язання другою стороною.

Відповідно до ст. 67 ГК України, відносини підприємства з іншими підприємствами, організаціями, громадянами в усіх сферах господарської діяльності здійснюються на основі договорів. До виконання господарських договорів застосовуються положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим кодексом.

Статтею 179 ГК України передбачено обов'язок сторін щодо укладання господарського договору, якщо існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання.

Пряма вказівка щодо обов'язку відповідача своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, додержання вимог договору та нормативно-правових актів передбачена ст. 24 Закону України «Про теплопостачання».

Отже, обов'язок вчинення спрямованих на укладання договору на постачання теплової енергії дій покладається саме на споживача. Не вчинення таких дій (бездіяльність) в даному випадку є протиправною поведінкою споживача, яка мала наслідком безоплатне споживання поставленої теплової енергії, що суперечить положенням Закону України «Про теплопостачання».

Стосовно наданих позивачем розрахунків розміру понесених збитків суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Розмір завданих збитків позивачем визначено шляхом добутку тарифів, встановлених для ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», відповідно до норм чинного законодавства Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг на обсяг теплової енергії, розрахований згідно теплового навантаження.

Кількість теплової енергії на опалення в кожному окремому місяці визначено позивачем відповідно до розрахованого теплового навантаження з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря та кількості днів в розрахунковому місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України та ст. 20 ГК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Згідно ч. 3 ст. 225 ГК України, при визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов'язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.

Як вбачається з наявного у справі розрахунку збитків, позивачем були враховані тарифи на виробництво, постачання та транспортування теплової енергії, встановлені Постановами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, внаслідок чого суд приймає дані розрахунки збитків як обґрунтовані належним чином, підтверджені необхідними доказами та такі, що відповідають вимогам чинного законодавства України.

Отже, фізична особа - підприємець Ладур Т.М. завдала збитки підприємству у вигляді не отриманих коштів за несплату вартості теплової енергії, спожитої на опалення нежитлового приміщення за адресою: вул. Балакіна, ? в м. Полтава на загальну суму 19 693,70 грн. (розрахунок розміру збитків в матеріалах справи).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявні всі елементи складу цивільного правопорушення в діях відповідача, як то: факт порушення відповідачем вимог законодавства, що виявився у тривалому використанні орендованого приміщення без договору на відпуск теплової енергії у вигляді гарячої води, що призвело до наявності збитків у позивача; причинний зв'язок між збитками і протиправною поведінкою відповідача, оскільки використання орендованого приміщення відповідачем без належного правового оформлення, позбавило Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства "Полтаватеплоенерго" права отримувати дохід у вигляді оплати за послуги з теплопостачання.

Згідно із п. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно ст. 13 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Згідно із ч. 2-3 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За приписами ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи те, що позивачем доведено користування відповідачем нежитловим приміщенням за адресою: вул. Балакіна, ? в м. Полтава, з урахуванням фактичних обставин, наявних в матеріалах справи доказів, суд дійшов висновку, що вимоги позивача, щодо стягнення збитків у вигляді не отриманих коштів за послуги теплопостачання в розмірі 19 693,70 грн. (за період з 11.10.2012 року по 28.02.2017 року), є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до положень п. 1 ч. 4 ст. 129 ГПК України судові витрати покладаються на відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 232-233, 237-238, 240 ГПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Фізичної особи - підприємця Ладур Тетяни Вікторіни (36000, АДРЕСА_1; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" (36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2-а, ) 19 693,70 грн. збитків та 1 378,00 грн. судового збору.

Видати наказ після набрання цим рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Згідно ст. 257 ГПК України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до п.17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повне рішення складено 07.05.2018 року.

Суддя Білоусов С. М.