ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 17/98/2011

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

головуючого - Пєскова В.Г.,

суддів: Катеринчук Л.Й., Погребняка В.Я.

за участю секретаря судового засідання - Анісімової М.О.;

учасники справи:

позивач - Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії,

відповідач - Державне підприємство «Луганськвугілля»,

представники позивача і відповідача не скористалися правом участі у судовому засіданні, повідомлені належним чином,

особа, що подає касаційну скаргу, - Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України,

представник - Верес В.В.,

розглянув касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017

у складі колегії суддів: Будко Н.В. (головуючий), Сгара Е.В., Склярук О.І.

та на ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017

у складі судді Драгнєвіч О.В.

у справі за позовом Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії

до Державого підприємства «Луганськвугілля»

про стягнення 67 530 803, 66 грн

за скаргою Державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

на дії Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з виконання наказу Господарського суду Луганської області від 15.08.2011 у справі № 17/98/2011.

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Хронологія подій та опис фактів, встановлених судами першої та апеляційної інстанції

1. 28.07.2011 рішенням Господарського суду Луганської області від у справі № 17/98/2011 позовні вимоги задоволено, стягнуто з Державного підприємства «Луганськвугілля» на користь Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії (далі - ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії) заборгованість за активну електроенергію у сумі 65 329 943, 98 грн, пеню у сумі 1 390 848, 47 грн, 3% річних у сумі 269 196, 48 грн, інфляційні нарахування у сумі 540 814, 73 грн, витрати по сплаті державного мита у сумі 25 500 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 236 грн.

2. На виконання вказаного рішення господарським судом стягувачу видано відповідний наказ від 15.08.2011 № 17/98/2011, який було пред'явлено до виконання.

3. 16.06.2017 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

Обґрунтування скарги на дії державного виконавця

4. 11.07.2017 ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії, у зв'язку із поверненням виконавчого документу, звернулося до Господарського суду Луганської області зі скаргою на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби, в якій скаржник просить (з урахуванням заяви про уточнення вимог скарги):

визнати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953 недійсною;

зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 29907953;

зобов'язати відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 № 2021-VIII в частині зупинення виконавчого провадження № 29907953.

5. В обґрунтування поданої скарги заявник зазначає, державний виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа керуючись п.п. 2, 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» та обґрунтував своє рішення тим, що для зупинення виконавчого провадження згідно з вимогами статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 № 2021-VIII у нього немає підстав, а на примусову реалізацію майна боржника по справі встановлено мораторій Законом України «Про введення мораторію на примусову реалізацію майна». Крім того, державний виконавець робить висновок про відсутність у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки він є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності, а розшук ним такого майна є безрезультатним, проте на підтвердження своїх доводів не надає жодного документу.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

6. 16.08.2017 ухвалою Господарського суду Луганської області скаргу Державного підприємства «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії на дії відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України задоволено частково. Визнано постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням недійсною. В іншій частині вимог скарги відмовлено.

7. Ухвала мотивована тим, що Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» набрав чинності з 24.05.2017, при цьому, постанова про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим провадженням була винесена 16.06.2017. Таким чином, державний виконавець виніс постанову до закінчення місячного терміну, який відповідно до зазначеного Закону надано Міністерству юстиції України для того, щоб привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, тобто, не чекаючи внесення змін у нормативно-правові акти, якими виконавець повинен керуватися у своїй діяльності. Суд також вказав, що державний виконавець не провів належних виконавчих дій по розшуку майна боржника, на яке може бути звернено стягнення, акту з цього приводу не складав. Докази про вчинення виконавчих дій з приводу з'ясування існування власних грошових коштів на банківських рахунках боржника також в матеріалах виконавчого провадження відсутні.

З приводу заявлених стягувачем вимог у скарзі в частині зобов'язання відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України винести постанову про відновлення виконавчого провадження та виконати вимоги статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» в частині зупинення виконавчого провадження № 29907953, суд вказав, що не вправі самостійно вчиняти ті чи інші дії, пов'язані із здійсненням виконавчого провадження, замість державного виконавця.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

8. 02.10.2017 постановою Донецького апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017 скасовано частково. Скаргу ДП «Регіональні електричні мережі» в особі Луганської філії задоволено. Визнано постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953 недійсною. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 29907953. Зобов'язано Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» від 13.04.2017 № 2021-VІІІ в частині зупинення виконавчого провадження № 29907953.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

А. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу (відповідача по справі)

9. 13.10.2017 Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано касаційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017 та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні скарги, з тих підстав, що постанова державного виконавця винесена з дотриманням законодавства.

Б. Пояснення учасників справи у судовому засіданні.

У судовому засіданні представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підтримав наведені в касаційній скарзі доводи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

10. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод

Стаття 6 Право на справедливий суд

1. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру …

11. Протокол № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Україною 17.07.1997, набув чинності 11.09.1997)

Стаття 1.

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права…

12. Рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява № 18966/02).

53. Суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року).

13. Закон України «Про виконавче провадження»

Стаття 18. Обов'язки і права виконавців, обов'язковість вимог виконавців

1. Виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії…

Стаття 37. Повернення виконавчого документа стягувачу

1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо:

1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа;

2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними;

3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення;

4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа;

5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника);

6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі;

7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я, у зв'язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку;

8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася;

9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів";

11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

2. Про наявність обставин, зазначених у пунктах 2 - 6 частини першої цієї статті, виконавець складає акт.

3. У разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

4. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову.

5. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

14. Закон України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств»

Стаття 1. Тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

15. Господарський процесуальний кодекс України (у редакції від 06.11.1991)

Стаття 115. Обов'язковість виконання судових рішень

Рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи

і висновків судів першої й апеляційної інстанцій

А. Щодо суті касаційної скарги

16. Суд касаційної інстанції констатує, що державний виконавець, повертаючи виконавчий документ за виконавчим провадженням № 29907953, дійшов висновку про відсутність у боржника по справі майна, на яке можливо звернути стягнення, оскільки боржник по справі є державним підприємством і все його майно забезпечує ведення виробничої діяльності та зазначає про здійснені ним заходи щодо розшуку такого майна, які виявилися безрезультатними.

17. Судова колегія погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, що такі дії державного виконавця суперечать вимогам закону з огляду на наступне.

18. Статтею 124 Конституції України встановлено, що судові рішення є обов'язковими до виконання на усій території України.

19. При цьому держава Україна на своїй території повинна забезпечити реалізацію всіх прав, що випливають з Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у тому числі й права на справедливий суд.

20. Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що стадія виконання судового рішення є частиною правосуддя (рішення у справах «Півень проти України» від 29.06.2004 заява № 56849/00, «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997).

21. У рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29.06.2004 (заява № 18966/02) Високий суд нагадує практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1 (див. серед інших джерел, «Бурдов проти Росії», заява № 59498/00, § 40, ЄСПЛ 2002-III; «Ясіуньєне проти Латвії», заява № 41510/98, § 45, 6 березня 2003 року) - п. 53.

22. ЄСПЛ також наголошував, що виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

23. У справі «Фуклев проти України», заява № 71186/01 (рішення від 07.06.2005) ЄСПЛ вказав, що Держава зобов'язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці.

24. Відповідно до статті 115 ГПК України (у редакції до 15.12.2017) рішення, ухвали, постанови господарського суду, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України і виконуються у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

25. Із моменту звернення у належний спосіб до органів виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувач має право розраховувати, що компетентний орган здійснить всі можливі заходи для виконання постановленого судового рішення, що набрало законної сили. Повернення ж виконавчого документу стягувачу має здійснюватися у виключних випадках, передбачених статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження».

26. Згідно з статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

27. У даній же справі в порушення наведених вище вимог Закону України «Про виконавче провадження» при поверненні виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953 держаний виконавець не послався на будь-які документи, що підтверджують відсутність у боржника майна, яке не забезпечує ведення виробничої діяльності, складені ним під час вчинення виконавчих дій за місцезнаходженням боржника та документи складені під час розшуку майна боржника. Крім того, у матеріалах справи відсутні відповідні докази на підтвердження обставин відсутності у боржника майна.

28. У зв'язку з цим суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про визнання недійсною постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 16.06.2017 про повернення виконавчого документа за виконавчим провадженням № 29907953. Також суд апеляційної інстанції правомірно зобов'язав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VІІІ винести постанову про відновлення виконавчого провадження № 29907953.

29. На переконання судової колегії у даній ситуації слід керуватися інтересами стягувача (що і зроблено судами першої та апеляційної інстанцій), оскільки у випадку наявності невиконаного судового рішення, він (стягувач) вправі очікувати від держави вчинення всіх дій, які б наближали його до виконання судового рішення. У цьому сенсі повернення виконавчого документу не вселятиме стягувачеві надію, що Україна як держава робить усе, аби наблизити стягувача до бажаної ним законної мети - виконання судового рішення як стадії реалізації права стягувача на справедливий суд у розумінні Конвенції.

30. Водночас, положеннями статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств», який є спеціальним по застосуванню до даних правовідносин, передбачено, що тимчасово, до 1 січня 2019 року, підлягають зупиненню виконавчі провадження та заходи примусового виконання рішень щодо державних вугледобувних підприємств, які підлягають виконанню в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», знімаються арешти та заборони відчуження майна у таких виконавчих провадженнях, крім рішень про виплату заробітної плати, вихідної допомоги, інших виплат (компенсацій), що належать працівнику у зв'язку з трудовими відносинами, відшкодування матеріальної (майнової) шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, стягнення аліментів та рішень про стягнення заборгованості із сплати внесків до фондів загальнообов'язкового державного соціального страхування, заборгованості із сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування.

31. Тому суд апеляційної інстанції на цій підставі вірно зобов'язав Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України виконати вимоги статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств» в частині зупинення виконавчого провадження № 29907953.

Б. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

32. Таким чином, оскільки оскаржені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні касаційної скарги Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України і про залишення без змін постанови Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та ухвали Господарського суду Луганської області від 16.08.2017.

На підставі викладеного та керуючись статтями 240, 300, 301, пунктом 1 частини першої статті 308, статтями 309, 315 ГПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

2. Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 02.10.2017 та ухвалу Господарського суду Луганської області від 16.08.2017 у справі № 17/98/2011 залишити без змін.

3. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В.Г. Пєсков

Судді Л.Й. Катеринчук

В.Я. Погребняк