ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
УХВАЛА

"08" травня 2018 р.

Справа № 924/335/18

м. Хмельницький

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Танасюк О.Є., розглянувши матеріали заяви про вжиття заходів забезпечення позову (до відкриття провадження у справі), поданої публічним акціонерним товариством „Миронівський хлібокомбінат”, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка

без повідомлення заявника та інших осіб, які можуть отримати статус учасників справи

встановив:

07.05.2018р. до господарського суду Хмельницької області надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства „Миронівський хлібокомбінат”, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка до товариства з обмеженою відповідальністю „Сапоніт-Інвест”, в якій просить зобов’язати відповідача виконати зобов’язання за договором складського зберігання зерна №13/12-2017/МХ від 13.12.2017р., а саме п. 2.3. договору та повернути позивачу передане на зберігання зерно кукурудзи 3 класу в кількості 200000 кг.

Одночасно з поданням позовної заяви публічним акціонерним товариством „Миронівський хлібокомбінат” подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить: накласти арешт на належне позивачу зерно кукурудзи 3 класу в кількості 200000 кг, яке знаходиться на зберіганні у відповідача згідно договору складського зберігання зерна №13/12-2017/МХ від 13.12.2017р.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначає, що 13.12.2017р. між ПАТ „Миронівський хлібокомбінат” (поклажодавець) та ТОВ „Сапоніт-Інвест” (зерновий склад) укладено договір №13/12-2017/МХ складського зберігання зерна, відповідно до умов якого зерновий склад зобов’язується прийняти, доробити, зберігати і відвантажити на першу вимогу передане поклажодавцем зерно, останньому чи його довіреній особі, а поклажодавець зобов’язується оплатити надані послуги згідно даного договору. Вказує, що відповідно до п. 3.2. договору поклажодавець вправі в будь-який час вимагати повернення переданого на зберігання зерна. Така вимога оформляється в письмовому вигляді та підлягає виконанню протягом 7 (семи) календарних днів з дня її отримання зерновим складом, якщо більший термін не визначений у самій вимозі.

Повідомляє, що станом на момент написання позову на зберіганні зернового складу знаходиться зерно кукурудзи 3 класу, яке належить поклажодавцеві в кількості 2000000 кг.

При цьому, заявник зазначає, що відвантаження зерна із зернового складу залізничним транспортом не відбувається через закінчення терміну дії договору про експлуатацію під’їзної залізничної колії відповідача, а відвантаження зерна позивачу автотранспортом проводиться неритмічно, мають місце простої автотранспортних засобів перевізників, які подані під відвантаження зерна у зв’язку з вимкненням електроенергії відповідачу за несплату.

Вказує, що 26.03.2018р. ПАТ „Миронівський хлібокомбінат” на підставі п. 2.3. договору направив на адресу відповідача лист-вимогу про відвантаження із зберігання належного позивачу майна, яка була отримана відповідачем 12.04.2018р. Крім того вказує, що листом №982 від 13.04.2018р. позивач повідомив відповідача про дати відвантаження зерна, яке знаходиться на зберігання на автомобільний транспорт.

Заявник стверджує, що товариство з обмеженою відповідальністю „Сапоніт-Інвест” ухиляється від виконання своїх зобов’язань стосовно відвантаження належного товариству зерна із зберігання, внаслідок чого позивач суттєво обмежений у можливості здійснювати свою господарську діяльність, поставку зерна своїм контрагентам на виконання укладених договорів, що в подальшому може призвести до виникнення збитків для позивача.

На підставі вищевикладеного позивач ставить під сумнім можливість виконання рішення суду у разі задоволення позову, утруднення його виконання та ухилення від виконання відповідачем своїх зобов’язань по договору.

Порядок забезпечення позову врегульовано положеннями глави 10 розділу І ГПК України.

Відповідно до частини 1 статті 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Так, відповідно до ст. 136 ГПК України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред’явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Підставою для вжиття заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення про те, що невжиття заходів до забезпечення позову у подальшому утруднить або зробить неможливим виконання рішення господарського суду у разі задоволення заявлених вимог. Відтак, забезпечення позову у господарському процесі застосовується з метою забезпечення реального виконання судового рішення у справі.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи інших осіб.

Як вбачається із змісту поданої заяви, заявник просить вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зерно кукурудзи 3 класу в кількості 2000000 кг, яке належить ПАТ „Миронівський хлібокомбінат” та знаходиться на зберіганні у відповідача.

Судом враховується, що у вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на можливість в майбутньому чи припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Обрані заходи до забезпечення позову не повинні мати наслідком повне припинення господарської діяльності суб'єкта господарювання, якщо така діяльність, у свою чергу, не призводитиме до погіршення стану належного відповідачеві майна чи зниження його вартості.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається із позовної заяви позивачем заявлено дві вимоги, одна немайнового характеру (зобов'язання товариства з обмеженою відповідальністю "Сапоніт-Інвест" виконати зобов'язання за договором складського зберігання зерна №13/12-2017/МХ від 13.12.2017р., а саме п. 2.3. договору), інша – майнового характеру (зобов'язання повернути публічному акціонерному товариству „Миронівський хлібокомбінат”, передане на зберігання зерно кукурудзи 3 класу в кількості 2000000 кг).

Судом враховується, що умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).

Однак, заявником не подано доказів вчинення з боку товариства з обмеженою відповідальністю „Сапоніт-Інвест” або інших осіб дій спрямованих на відчуження, знищення, псування (тощо) саме майна (зерна) позивача, реалізації майна чи підготовчих дій до його реалізації або ж доказів, що вказане майно (зерно) може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду у разі задоволення позову. Саме лише посилання заявника, без будь - якого документального підтвердження, на утруднення виконання рішення суду та ухилення від виконання відповідачем своїх зобов’язань згідно договору №13/12-2017/МХ від 13.12.2017р. не є достатньою підставою для задоволення поданої заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Судом зауважується, що акти про не відвантаження зерна із зберігання від 06.01.2018р., 24.01.2018р. 01.03.2018р. не є безумовним доказом свідчення ускладнення або неможливості виконання рішення суду як щодо зобов'язання повернення майна, так і щодо зобов'язання виконання обов'язку передбаченого п. 2.3 договору, оскільки в даному випадку предмет позову не стосується відвантаженню зерна на автотранспорт або залізничний транспорт.

Також зі змісту заяви про забезпечення позову вбачається, що майно на яке просить заявник накласти арешт, є рухомим, індивідуально невизначеним, що в свою чергу, в разі задоволення даної заяви може призвести до порушення прав та законних інтересів інших осіб, зважаючи на те, що на зернових складах відповідача знаходиться майно не тільки приватного акціонерного товариства "Зернопродукт МХП".

Документи подані заявником не містять жодних доказів на підтвердження інших причин, у зв'язку з якими на думку товариства необхідно забезпечувати позов та будь-яких належних доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або свідчити про ефективний захист порушеного права.

Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 74 ГПК України).

Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Статтями 78, 79 ГПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

В той же час, заявником не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з якими приписи ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України пов'язують можливість вжиття заходів забезпечення позову.

Оцінивши доводи заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів учасників судового процесу, суд дійшов висновку про відмову у забезпеченні позову.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 77, 136, 137, 140, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви публічного акціонерного товариства „Миронівський хлібокомбінат”, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ст. 235 Господарського процесуального кодексу України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом десяти днів з дня набрання законної сили ухвали.

Порядок подання апеляційної скарги визначений ст. 257 ГПК України та підпунктом 17.5 пункту 17 Розділу XI “Перехідні положення” ГПК України.

Ухвалу підписано 08.05.2018р.

Суддя                                                                      О.Є. Танасюк

Віддрук. 5 прим.: 1 – до справи;

2, 3 - позивачу (08800, Київська область, Миронівський район, м. Миронівка, вул. Елеваторна, буд. 1; 03143, м. Київ, вул. Академіка Заболотного, 158);

4-5 – відповідачу (30421, Хмельницька область, Шепетівський район, с. Плесна; 78100, Івано-Франківська область, м. Городенка, вул. В.Винниченка, б. 92 В).

Всім рекомендованим листом з повідомленням про вручення.