ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/1864/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Студенець В.І. - головуючий, Баранець О.М., Стратієнко Л.В.

за участі секретаря судового засідання: Натаріної О.О.

розглянувши матеріали касаційної скарги Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

на рішення Господарського суду міста Києва

(суддя - Морозов С.М.)

від 25.04.2017

та постанову Київського апеляційного господарського суду

(головуючий - Гаврилюк О.М., судді: Коротун О.М., Гончаров С.А.)

від 03.10.2017

у справі №910/1864/17

за позовом Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит"

до Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг",

Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ"

про стягнення 6 365 453, 01 грн,

за участі представників учасників справи:

позивача - не з'явився;

відповідача-1 - не з'явився;

відповідача-2 - не з'явився;

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" (далі - ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит") звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "КрАЗ Лізинг" (далі - ТОВ "КрАЗ Лізинг"), Публічного акціонерного товариства "АвтоКрАЗ" (далі - ПАТ "АвтоКрАЗ") про солідарне стягнення з відповідачів суми заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07 від 16.11.2007 в розмірі 6 365 453, 01 грн, з яких: 3 435 021, 99 грн сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328, 02 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103, 00 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам.

Позов обґрунтовано порушенням позичальником умов кредитного договору в частині повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Матеріально-правовою підставою позову зазначені статті 525, 526, 530, 553, 554, 611, 625, 629, 1050, 1054, Цивільного кодексу України та статті 174, 193 Господарського кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "КрАЗ Лізинг" на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" суму заборгованості за договором про невідновлювальну кредитну лінію №1193-01-07 від 16.11.2007 у розмірі 6 365 453, 01 грн, з яких: 3 435 021, 99 грн сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328, 02 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103, 00 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсоткам, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 залишено без змін.

У справі, що розглядається, судами попередніх інстанцій встановлені такі обставини:

- між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", яке в подальшому змінило найменування на ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (банк), та ТОВ "КрАЗ Лізинг" (позичальник) 16.11.2007 укладено договір про невідновлювальну кредитну лінію № 1193-01-07, відповідно до п.п. 1.1, 2.1 якого банк відкриває позичальникові відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 20 843 456, 00 грн, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком погашення кредитної лінії (додаток № 1 до договору) до 26.11.2012 включно, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1. даного договору; видача кредитних коштів в рамках кредитної лінії проводиться траншами в строк з 16.11.2007 по 24.12.2007 за письмовими заявками позивача за погодженням з позивачем шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний рахунок першого відповідача, якщо інше не вказано у письмовій заявці;

- відповідно до п. 2.4 кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти позивача згідно графіку погашення кредитної лінії (додаток № 1 до договору) до 26.11.2012 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок;

- згідно з п. 3.1 кредитного договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами у валюті кредиту за процентними ставками: 15% річних за користування кредитними коштами за період з дня видачі кредиту до строку повернення кредиту, що вказаний у п. 2.4 даного договору; відповідача;

- між сторонами укладені додаткові угоди, якими змінювався розмір кредиту, умови щодо повернення кредитних коштів, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами, строк сплати процентів, тощо;

- зокрема, відсоткова ставка за кредитним договором підвищувалась додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%, тощо;

- строки сплати відсотків змінювались сторонами на підставі додаткових угод, зокрема, від 01.02.2008, від 28.02.2008, від 27.03.2008, від 26.02.2009, від 30.04.2009, від 31.07.2009, від 08.10.2010, від 26.11.2010, від 30.12.2010, від 28.01.2011, від 21.02.2011, від 25.02.2011, від 31.05.2011, від 30.06.2011, від 01.03.2012, від 15.03.2012, від 30.03.2012, від 15.11.2012, від 31.01.2013, від 27.02.2014, від 31.07.2014, від 12.08.2014, від 29.08.2014, від 30.09.2014, від 24.10.2014, від 27.11.2014, від 29.01.2015, від 26.02.2015, від 02.04.2015, тощо;

- згідно із додатковою угодою від 27.05.2014 до кредитного договору позичальник зобов'язувався повернути кредитні кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії до 24.05.2016 включно шляхом перерахування грошових коштів на позичковий рахунок, а в додатковій угоді від 23.10.2014 сторони домовились, що банк нараховує, а позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитними коштами окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок, вказаних в даній угоді;

- відповідно до додаткової угоди від 02.04.2015 до кредитного договору сторони дійшли згоди викласти п. 3.4. в наступній редакції "Нарахування і сплата процентів за користування кредитними коштами здійснюється щомісячно. Позичальник сплачує проценти в строк з 26 до 30 (31) числа кожного місяця. У вказаний строк сплачуються проценти за користування кредитними коштами за звітний період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно;

- нарахування відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02 проводяться щомісячно;

- сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих до 25.03.2011, включно, проводиться не пізніше строку повернення кредиту, вказаного в п. 2.4 даного договору;

- сплата відсотків за користування кредитними коштами, які враховуються на рахунку № 2063.3.00.31733.02, нарахованих з 26.03.2011 по дату повернення кредиту, вказаного в п. 2.4. даного договору, проводиться щомісячно. У вказаний строк в повному обсязі сплачуються проценти за користування кредитними коштами, нараховані за період з 26 числа попереднього місяця до 25 числа поточного місяця включно;

- відсотки за користування кредитними коштами, нараховані до 25.03.2015 сплачуються позичальником до 30.04.2015, включно;

- відповідно до додаткової угоди від 14.04.2015 до кредитного договору банк відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 3 882 937, 00 грн, а позичальник зобов'язується повернути отримані в рахунок кредитної лінії грошові кошти згідно з графіком зниження ліміту кредитної лінії (додаток № 47 до договору) до 24.05.2016, включно, та сплатити за користування кредитними коштами відсотки відповідно до п. 3.1 даного договору;

- ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" належним чином виконав свої зобов'язання за кредитним договором, надавши ТОВ "КрАЗ Лізинг" кредитні кошти на загальну суму 20 843 456, 00 грн, що підтверджується доданими до матеріалів справи меморіальними ордерами № 3373 від 16.11.2007 на суму 8 337 382, 40 грн та № 6 від 21.11.2007 на суму 12 506 073, 60 грн;

- у зв'язку з неналежним виконанням ТОВ "КрАЗ Лізинг" своїх обов'язків за кредитним договором, у нього виникла заборгованість перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на суму у розмірі 6 365 453, 01 грн, з яких: 3 435 021, 99 грн сума простроченої заборгованості по основному боргу кредиту, 2 094 328, 02 грн сума простроченої заборгованості по відсоткам та 836 103, 00 грн пеня за прострочення заборгованості по основному боргу кредиту, відсотках;

- в забезпечення виконання ТОВ "КрАЗ Лізинг" своїх зобов'язань за кредитним договором, 16.11.2007 між ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит", ТОВ "КрАЗ Лізинг" та ПАТ "АвтоКрАЗ" укладено договір поруки № 938, відповідно до п.п. 1.1, 1.3 якого ПАТ "АвтоКрАЗ" (поручитель) зобов'язується перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (кредитором) відповідати у повному обсязі за своєчасне і повне виконання ТОВ "КрАЗ Лізинг" (боржником) зобов'язань за кредитним договором про надання ТОВ "КрАЗ Лізинг" кредиту в розмірі 20 843 456, 00 грн зі сплатою процентів за користування кредитом окремо по кожному траншу, виходячи з відсоткових ставок вказаних в п. 3.1 кредитного договору. Поручитель засвідчує, що він ознайомлений з кредитним договором і згодний з його умовами;

- відповідно до п.п. 2.12-3 договору поруки у випадку невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник, в тому числі за основним боргом, сплаті щомісячних та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплати неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків. У випадку непогашення боржником заборгованості за кредитним договором протягом 1 банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, у банка виникає право вимоги сплати боргу у повному обсязі від поручителя;

- у зв'язку із тим, що боржником неналежним чином виконувались зобов'язання щодо повернення кредитних коштів в розмірі 3 435 021, 99 грн та процентів за користування кредитом в розмірі 2 094 328, 02 грн, банком нараховано пеню в розмірі 836 103, 00 грн та з огляду на укладення з ТОВ "КрАЗ Лізинг" та ПАТ "АвтоКрАЗ" договору поруки, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" вважає, що у нього виникло право вимоги про стягнення з відповідачів в солідарному порядку вказаної вище суми заборгованості за кредитним договором.

Суди попередніх інстанцій дійшли висновку про обґрунтованість позовних вимог до боржника - ТОВ "КрАЗ Лізинг", оскільки матеріалами справи підтверджується порушення ним договірних зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у ТОВ "КрАЗ Лізинг" виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 435 021, 99 грн та за процентами за користуванням кредитом 2 094 328, 02 грн. Факт наявності у ТОВ "КрАЗ Лізинг" перед ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" заборгованості за кредитом у розмірі 3 435 021, 99 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2 094 328, 02 грн, належним чином доведений, документально підтверджений та відповідачем не спростований. Суми за кредитом у розмірі 3 435 021, 99 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 2 094 328, 02 грн є правильними та такими, що підлягають стягненню. Доказів на підтвердження сплати суми кредиту та процентів за користуванням кредитом, не надано ні суду першої, ні апеляційної інстанцій. Також, перевіривши розрахунок пені за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, суди попередніх інстанцій визнали його обґрунтованим та арифметично вірним, а позовну вимогу про стягнення 836 103, 00 грн пені за прострочення заборгованості за кредитом, відсотками - підтвердженою та такою, що підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог до поручителя ПАТ "АвтоКрАЗ", господарські суди виходили з того, що збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, яке відбувалось без згоди поручителя, тягне за собою припинення поруки у повному обсязі. Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що відсоткова ставка за кредитним договором підвищувалась додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%. При цьому будь-яких додаткових угод до договору поруки не укладалось, не надано доказів висловлення поручителем своєї згоди на збільшення обсягу відповідальності, вираженої у будь-якій іншій письмовій формі (лист, телеграма, заява, тощо).

Не погоджуючись з постановою Київського апеляційного господарського від 03.10.2017 та рішенням Господарського суду міста Києва від 25.04.2017, ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" подало касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову про стягнення солідарно заборгованості скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У касаційній скарзі ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" посилається на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано статтю 533, частину 1 статті 559 Цивільного кодексу України, оскільки закон пов'язує припинення договору поруки зі зміною основного зобов'язання за відсутності на це згоди поручителя та зумовленим такою зміною збільшенням обсягу відповідальності поручителя, а не зі зміною будь-яких умов основного зобов'язання, забезпеченого порукою. При цьому скаржник зазначає, що збільшення відсоткової ставки не відбувалося.

Ухвалою Верховного Суду 19.02.2018 відкрито касаційне провадження та призначено до розгляду касаційну скаргу ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" на рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 та постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 у справі №910/1864/17. Надано учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу, який не перевищує 15 днів з дня вручення цієї ухвали.

У відзиві на касаційну скаргу ПАТ "АвтоКрАЗ" просило відмовити в її задоволенні, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2018 у зв'язку з відрядженням судді Вронської Г.О. здійснено її заміну на суддю Стратієнко Л.В.

У засідання суду, призначене на 20.03.2018 та 17.04.2018 уповноважені представники сторін не з'являлись причин неявки не повідомляли, що разом з тим, в силу приписів статті 121 Господарського процесуального кодексу України, не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень, оскільки їх участь в судовому засіданні не визнавалася судом обов'язковою.

Верховний Суд, переглядаючи у касаційному порядку оскаржувані судові рішення, в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Положеннями статті 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Згідно з положеннями ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів належних йому.

З врахуванням встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи щодо порушення ТОВ "КрАЗ Лізинг" договірних зобов'язань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати процентів, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 3 435 021, 99 грн та за процентами за користуванням кредитом 2 094 328, 02 грн, а також обов'язок сплатити 836 103, 00 грн пені за прострочення заборгованості за кредитом, відсотками, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог заявлених до боржника.

Щодо вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" про солідарне стягнення зазначеної заборгованості з ТОВ "КрАЗ Лізинг", як боржника, та ПАТ "АвтоКрАЗ", як поручителя, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 546 ЦК України, визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Нормами ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У ст. 541 ЦК України закріплено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до положень ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом ч. 1 ст. 559 ЦК України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Зазначена правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України від 25.09.2013 у справі № 6-97цс13, від 10.09.2014 у справі № 6-70цс14, від 23.12.2014 у справі № 3-196цс14, від 21.10.2015 у справі № 6-1161цс15, від 05.02.2014 у справі № 6-152цс13, від 05.02.2014 у справі № 6-160цс13, від 18.11.2015 № 910/1407/15-г.

Виходячи із встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи, згідно з якими відсоткова ставка за кредитним договором з 15 % підвищувалась додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, згідно з яким у зв'язку із збільшенням розміру процентної ставки за користування боржником кредитними коштами, відбулось збільшення обсягу відповідальності поручителя, оскільки збільшення розміру процентної ставки тягне за собою збільшення розміру нарахованих процентів.

Особливістю припинення поруки з підстав зміни зобов'язання без згоди поручителя є те, що поручитель у разі зміни зобов'язання без його згоди не лише не відповідає за повернення боржником збільшеної суми боргу, а й з моменту такого збільшення його обов'язок за договором поруки повністю припиняється - перестає існувати.

При цьому, суд зазначає, що згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою у спосіб, передбачений договором поруки.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05.06.2013 у справі № 6-43цс13.

Згода поручителя може бути висловлена у будь-якій письмовій формі (листі, заяві, телеграмі), головне, щоб вона була явно вираженою і відповідала дійсній волі поручителя.

При цьому судами попередніх інстанцій також встановлено, що, будь-яких додаткових угод до договору поруки не укладалось, що не було спростовано позивачем належними та допустимими доказами, крім того, не надано доказів висловлення другим відповідачем своєї згоди на збільшення обсягу відповідальності, вираженої у будь-якій іншій письмовій формі (лист, телеграма, заява, тощо).

Щодо доводів скаржника наведених в касаційній скарзі про те, що додатковою угодою від 23.10.2014 розмір відсоткової ставки було зменшено до 5,00% та 10,25%, тобто збільшення відсоткової ставки не відбулось, то, як зазначив суд апеляційної інстанції, це не відповідає наявним матеріалам справи, оскільки розмір відсоткової ставки збільшувався додатковими угодами: від 09.06.2008 - до 18%, від 01.09.2008 - до 20%, від 01.10.2009 до 15,5%.

Також судом апеляційної інстанції було відхилено доводи скаржника про те, що п.п. 2.2, 2.5 договору поруки поручитель надав свою згоду та зобов'язався повернути банку суми основного боргу, щомісячних процентів та підвищених процентів, комісійної винагороди, неустойки по основному боргу та процентах, а також компенсації усіх збитків у випадку невиконання першим відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором, оскільки наявність в договорі поруки застереження про те, що поручитель поручається за належне і своєчасне виконання боржником кредитного договору, включаючи можливі зміни, які можуть бути внесені у майбутньому, не звільняє сторони основного зобов'язання від необхідності узгодження цих змін із поручителем.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 у справі № 910/1407/15-г.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення Суду у справах Христов проти України, no. 24465/04, від 19.02.2009, Пономарьов проти України, no. 3236/03, від 03.04.2008) принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (принцип юридичної визначеності), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини.

Відповідно до частини 1 статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції, колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції та рішення першої інстанції прийняті з додержанням вимог матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись статтями 236, 238, 240, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" залишити без задоволення, а постанову Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 25.04.2017 у справі № 910/1864/17 - без змін.

2. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Головуючий В.Студенець

Судді О.Баранець

Л. Стратієнко