ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

"08" травня 2018 р. Справа № 918/21/18

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Церковної Н.Ф., при секретарі судового засідання Рижому Б.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про визнання договору укладеним та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей,

за участі представників сторін:

від позивача (відповідача за зустрічним позовом): ОСОБА_1, довіреність № 14-209 від 20.12.2017 року;

від відповідача (позивача за зустрічним позовом): ОСОБА_2, довіреність від 26.12.2017 року.

Відповідно до частини 14 статті 8, статті 222 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) при розгляді судової справи здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу програмно-апаратного комплексу "Діловодство суду".

Для архівного зберігання оригіналу звукозапису надано диск CD-R, серійний номер D8135843d2.

У судовому засіданні 8 травня 2018 року, відповідно до частини 1 статті 240 ГПК України, проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У січні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Компанія) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі Філія) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (далі Товариство) про визнання укладеним між сторонами договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 у запропонованій позивачем редакції.

В обгрунтування своїх вимог Компанія посилалася на те, що відповідач здійснює ліцензійну діяльність з розподілу природного газу на об'єктах газопостачання, які на праві власності належать Компанії, без належних на те правових підстав, оскільки Товариством в порушення вимог законодавства, а саме статей 179-188 Господарського кодексу України (далі ГК України), Закону України "Про ринок природного газу" (далі Закон), Кодексу газорозподільних систем, не підписано примірник договору № 50/12/06/17 на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів.

Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 11 січня 2018 року позовну заяву Компанії залишено без руху на підставі статті 174 ГПК України та надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків позовної заяви шляхом подання до Господарському суду Рівненської області доказів доплати судового збору в розмірі 162 грн. 00 коп. та доказів в підтвердження того, що Компанією не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду Компанією усунуто недоліки, які стали підставою для залишення позовної заяви без руху.

У звязку з наведеними обставинами ухвалою суду від 23 січня 2018 року позовну заяву Компанії в особі Філії від 5 січня 2018 року № 50/05-16 прийнято до розгляду, порушено провадження у справі № 918/21/18, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні на 13 лютого 2018 року.

7 лютого 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Товариства на позовну заяву від 2 лютого 2018 року № 007.2-СЛ-1257-0218 (т. 1, а.с. 101-105), в якому останнє заперечило проти задоволення вимог позивача з огляду на те, що запропонована Компанією до укладення редакція спірного договору не відповідає положенням Кодексу газорозподільних систем, зокрема, додатку № 3 до цього Кодексу, яким передбачені примірні умови договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів. Крім того позивачем, на думку відповідача, у запропонованій ним до укладення редакції спірного договору безпідставно було визначено ціну, яку має сплачувати Товариство.

Ухвалою суду від 13 лютого 2018 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 2 березня 2018 року.

У той же час 9 лютого 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшла зустрічна позовна заява Товариства до Компанії в особі Філії про визнання укладеним між сторонами договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням поданого Товариством протоколу розбіжностей до цієї угоди.

Ухвалою суду від 9 лютого 2018 року зустрічну позовну заяву Товариства було залишено без руху та запропоновано останньому усунути недоліки зустрічної позовної заяви, а саме у 10-денний строк з дня отримання даної ухвали через відділ канцелярії та документального забезпечення Господарського суду Рівненської області подати докази зарахування судового збору в розмірі 1 762 грн. 00 коп. сплаченого по платіжному дорученню від 8 лютого 2018 року № 8181 до спеціального фонду державного бюджету.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду Товариством усунуто недоліки, які стали підставою для залишення його зустрічної позовної заяви без руху.

У звязку з наведеними обставинами ухвалою суду від 19 лютого 2018 року зустрічну позовну заяву Товариства було прийнято для спільного розгляду з первісним позовом Компанії та обєднано вказані вимоги в одне провадження з первісним позовом, а засідання суду зі спільного розгляду зустрічного позову з первісним позовом призначено на 2 березня 2018 року.

Ухвалою суду від 2 березня 2018 року розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 11 квітня 2018 року.

Ухвалою суду від 11 квітня 2018 року строк підготовчого провадження у даній справі було продовжено на 30 днів, а розгляд справи у підготовчому засіданні відкладено на 20 квітня 2018 року.

Після судового засідання 11 квітня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшов відзив Компанії на зустрічну позовну заяву Товариства від 6 квітня 2018 року № 50/05-320 (т. 2, а.с. 1-5), в якому первісний позивач заперечив проти задоволення зустрічних вимог Товариства з огляду на те, що чинне законодавство України не відносить договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів до типових чи примірних договорів, а умови запропонованої первісним відповідачем до укладення редакції спірного договору суперечать приписам Закону, зокрема, з тих підстав, що включення до договору обовязку замовника з оплати послуг по експлуатації газорозподільних мереж суперечить частині 3 статті 27 Закону та положенням Методики визначення та розрахунку тарифу на послуги розподілу природного газу, затвердженої постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 25 лютого 2016 року № 236 і призведе до отримання Товариством подвійної компенсації витрат на експлуатацію газорозподільних мереж.

17 квітня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли додаткові пояснення Товариства від 13 квітня 2018 року № 12007.2-СК-2472-0418 (т. 2, а.с. 11-14), в яких відповідач за первісним позовом, зокрема, вказав, що Компанія при направленні на адресу Товариства проекту спірного договору фактично змінила договір експлуатації на договір оренди, маючи при цьому на меті передачу Товариству вказаних газопроводів на платній основі та отримання неправомірної вигоди у вигляді орендної плати.

19 квітня 2018 року через відділ канцелярії та документального забезпечення суду надійшли додаткові заперечення Товариства до позовної заяви від 19 квітня 2018 року (т. 2, а.с. 17-18), в яких відповідач за первісним позовом зазначив, що згідно імперативних законодавчих приписів у разі неузгодження розбіжностей може мати місце розгляд спору щодо непогоджених розбіжностей, а не про визнання відповідного договору укладеним, що свідчить про передчасність первісних позовних вимог Компанії.

Ухвалою суду від 20 квітня 2018 року підготовче провадження у справі № 918/21/18 було закрито та призначено її до судового розгляду по суті у той самий день після закінчення підготовчого судового засідання 20 квітня 2018 року.

У судовому засіданні 20 квітня 2018 року оголошувалася перерва до 8 травня 2018 року.

У судовому засіданні 8 травня 2018 року представник Компанії підтримав вимоги, викладені у позовній заяві, та наполягав на їх задоволенні. Водночас останній заперечив проти задоволення зустрічного позову Товариства з підстав, зазначених у відзиві на зустрічну позовну заяву від 6 квітня 2018 року № 50/05-320.

Представник Товариства у цьому судовому засіданні проти задоволення позову Компанії заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву від 2 лютого 2018 року № 007.2-СЛ-1257-0218, та просив задовольнити зустрічні позовні вимоги Товариства.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши відповідність наявних у матеріалах справи копій поданих учасниками справи документів їх оригіналам, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов Компанії та зустрічний позов Товариства, обєктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Між Компанією та Відкритим акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз", правонаступником якого є Товариство, укладено ряд договорів доручення, зокрема, від 30 серпня 2004 року № 14/1106/04 (т. 1, а.с. 57-61), від 30 серпня 2004 року № 14/1107/04 (т. 1, а.с. 62-65) та від 30 серпня 2004 року № 14/1109/04 (т. 1, а.с. 66-69), відповідно до умов яких первісний відповідач взяв на себе зобовязання від імені та за рахунок Компанії виконувати функції замовника по будівництву підвідних газопроводів відповідно до сіл Головниця, Даничів, Іванівка, Користь, В. Межиричі Корецького району Рівненської області довжиною 29,3 км, сіл Півча, Суйми, ОСОБА_3, Ступне, ОСОБА_4, Залібівка, Стара Мощаниця Здолбунівського району Рівненської області, сіл Терентіїв, Синів, Курозвани, Воскодави Гощанського району Рівненської області, та ввести їх в експлуатацію згідно з діючими будівельними нормам.

Крім того, зі змісту зазначених договорів вбачається, що Товариство після виконання доручення, зобовязане без зволікання передавати Компанії обєкт газопостачання. Також слід зазначити, що за умовами наведених правочинів усе виконане та одержане Товариством згідно умов зазначених договорів є власністю Компанії.

З матеріалів справи вбачається, що повірений виконав доручення довірителя за вищенаведеними правочинами, а відповідні газопроводи були прийняті замовником разом з виконавчою документацією та у подальшому прийняті в експлуатацію.

Компанія відповідно до Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу" є оператором Єдиної газотранспортної системи України, зокрема побудованих підвідних газопроводів до сіл Гощанського району (підвідний газопровід до села Воскодави, підвідний газопровід до села Курозвани), підвідні газопроводи до сіл Корецького району(підвідний газопровід від села Головниця до села Даничів), підвідні газопроводи до сіл Здолбунівського району (підвідний газопровід до села Півча, підвідний газопровід до села Суйми, підвідний газопровід до села ОСОБА_3).

Наведені газопроводи перебувають у власності Компанії та знаходяться на балансі первісного позивача, що не заперечується сторонами.

Враховуючи, що Товариство, основними видами діяльності якого є розподіл природного газу за регульованим тарифом, здійснює свою ліцензійну діяльність з розподілу природного газу на території, де розміщені вищезазначені об'єкти первісного позивача без належних правових підстав, останній звернувся до Товариства з відповідним позовом про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 у запропонованій Компанією редакції.

Порядок укладення господарських договорів регулюється статтями 179-181 ГК України та статтями 638-646 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Зокрема, частинами 1, 2 статті 181 ГК України визначено: господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів. Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках.

Як вбачається з матеріалів справи, 24 листопада 2017 року Компанією на адресу первісного відповідача було направлено лист № 50/12-1450 з пропозицією укласти договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17, а також прошитий, пронумерований, скріплений печаткою договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів від 24 листопада 2017 року № 50/12/06/17 з додатком № 1 - Перелік та балансова вартість майна, яке передається у експлуатацію користувачу, і додатком № 2 - Звіт про виконання договору в двох примірниках та документи, що підтверджують повноваження особи на їх підписання.

Згідно з запропонованим проектом, предметом договору є надання користувачеві у експлуатацію для використання в процесі здійснення діяльності з розподілу природного газу на платній основі належних Власнику об'єктів газорозподільних систем, які підключені (приєднані) безпосередньо до мереж оператора газотранспортної системи або газовидобувного підприємства, чи до газорозподільних мереж Користувача, перебувають в зоні його ліцензованої діяльності та використовуються для забезпечення розподілу природного газу споживачам (пункт 1.1 цього договору).

Відповідно до частин 3, 4 статті 181 ГК України сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частини 1 статті 179 ГК України майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Господарським визнається зобов'язання, що виникає між суб'єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб'єкт (зобов'язана сторона, у тому числі боржник) зобов'язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб'єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб'єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов'язаної сторони виконання її обов'язку (частина 1 статті 173 ГК України).

Господарські договори укладаються за правилами, встановленими ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (частина 7 статті 179 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Загальний порядок укладання господарських договорів передбачений статтею 181 ГК України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 180 ГК України господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. За наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором (частини 2,4 статті 181 ГК України).

Відповідно до частини 1 статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Статтями 6, 627 ЦК України закріплений принцип свободи договору, який передбачає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості

Як було встановлено вище, первісним позивачем надіслано Товариству договір на експлуатацію газорозподільних систем та їх об'єктів з метою його укладення, проте вказаним відповідачем акцептовано дану пропозицію з протоколом розбіжностей

Положеннями частин 4, 5 статті 181 ГК України передбачено, що за наявності заперечень щодо окремих умов договору сторона, яка одержала проект договору, складає протокол розбіжностей, про що робиться застереження у договорі, та у двадцятиденний строк надсилає другій стороні два примірники протоколу розбіжностей разом з підписаним договором. Сторона, яка одержала протокол розбіжностей до договору, зобов'язана протягом двадцяти днів розглянути його, в цей же строк вжити заходів для врегулювання розбіжностей з другою стороною та включити до договору всі прийняті пропозиції, а ті розбіжності, що залишились неврегульованими, передати в цей же строк до суду, якщо на це є згода другої сторони.

Відповідно до частини 4 статті 179 ГК України при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі: вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; примірного договору, рекомендованого органом управління суб'єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.

Частинами 3, 6 статті 179 ГК України визначено, що укладення господарського договору є обов'язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов'язком для суб'єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов'язковості укладення договору для певних категорій суб'єктів господарювання, органів державної влади чи органів місцевого самоврядування.

Правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу, визначає Закон.

Відповідно до частини 1 статті 38 Закону права та обов'язки оператора газорозподільної системи визначаються цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, кодексом газотранспортної системи, кодексом газорозподільних систем, а також договором розподілу природного газу.

Так, на виконання вищезазначеного закону був розроблений Кодекс газорозподільних систем, який затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

В обгрунтування своїх вимог Компанія посилалася на статтю 37 Закону.

Так, відповідно до зазначеної норми оператор газорозподільної системи відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (включаючи нове будівництво та реконструкцію) газорозподільної системи, якою він користується на законних підставах.

Газорозподільні системи, власником яких є держава, не можуть знаходитися в користуванні оператора газорозподільної системи на праві господарського відання, крім випадків належності такого оператора до суб'єктів господарювання державного сектору економіки.

В даному випадку оператором газорозподільних систем є Товариство.

Так, підвідні газопроводи до сіл Гощанського району (підвідний газопровід до села Воскодави, підвідний газопровід до села Курозвани), підвідні газопроводи до сіл Корецького району(підвідний газопровід від села Головниця до села Даничів), підвідні газопроводи до сіл Здолбунівського району (підвідний газопровід до села Півча, підвідний газопровід до села Суйми, підвідний газопровід до села ОСОБА_3) побудовані за кошти первісного позивача та знаходяться на його балансі.

Відповідно до пунктів 24, 25, 26 Статуту Компанії:

- здійснюючи право власності, Компанія володіє, користується та розпоряджається належним їй майном і вчиняє стосовно нього будь-які дії, що не суперечать закону та меті діяльності Компанії. Компанія несе ризик випадкового знищення або пошкодження майна, що є її власністю;

- компанія використовує державне майно, що не підлягає приватизації, відповідно до законодавства. Майно, що є державною власністю і надане Компанії в господарське відання, користування чи управління, включається до її активів, але не може бути відчужене у будь-який спосіб без рішення загальних зборів. Списання та передача державного майна здійснюються відповідно до законодавства;

- все нерухоме майно, передане до статутного капіталу Компанії або набуте Компанією на законних підставах, є її власністю. Державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління, не включається до статутного капіталу Компанії та використовується в порядку, передбаченому пунктом 25 цього Статуту.

Отже, відповідно до Статуту первісного позивача, у нього є два види майна з різним режимом використання: майно, яким він володіє, користується і розпоряджається та державне майно, передане Компанії в господарське відання, користування чи управління.

Так, в матеріалах справи відсутні докази, що вищенаведені газопроводи належать до державної власності.

Тобто, з урахуванням вищевикладеного, Компанія є власником відповідних об'єктів газопостачання (власник), а Товариство є оператором газорозподільних систем (оператор).

При цьому, запропонований Компанією до укладення договір не є типовим або примірним, тому сторони мають право викласти свій зміст договору, що не суперечить чинному законодавству, з огляду на наступне.

Так, договір на експлуатацію складових газорозподільної системи, наведений у додатку № 3 до Кодексу газорозподільних систем, не визначений як типовий або примірний, тому сторони при укладенні такого договору можуть відступити від дотримання його форми та визначити умови такого договору за взаємною згодою і узгодження всіх істотних умов.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 6 лютого 2018 року у справі № 911/2354/17.

Відповідно до пункту 4 статті 236 ГПК кодексу України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, суд відзначає наступне.

Відповідно до статті 189 ГК України ціна є істотною умовою договору, отже в будь-якому випадку має бути погоджена сторонами.

У відповідності до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з приписами частини 1 статті 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України "Про ціни і ціноутворення" вільні ціни встановлюються суб'єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.

Отже, ціни, які застосовуються під час використання об'єктів газорозподільних систем, не відносяться до регульованих та встановлюються за домовленістю сторін.

У той же час матеріали справи не місять, а первісним позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували обґрунтованість ціни договору, що в свою чергу унеможливлює здійснення оцінки її правомірності.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція), підписана від імені України 9 листопада 1995 року, Перший Протокол, протоколи № 4 і № 7 до Конвенції, підписані від імені України 19 грудня 1996 року та Протоколи № 2 і № 11 до Конвенції, підписані від імені України 9 листопада 1995 року у м. Страсбурзі із застереженнями.

Згідно статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі "Бруманеску проти Румунії" дійшов висновку про те, що принцип правової визначеності є одним із фундаментальних аспектів верховенства права, і для того, щоб судове рішення відповідало вимогам Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно, щоб воно було розумно передбачуваним. Отже, забезпечення єдності судової практики є нічим іншим, як реалізацією принципу правової визначеності.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Редакція газети "Правоє дело" та Штекель проти України" зазначено, що в рішенні національного суду є можливим посилання на рішення українських судів, у яких останні схильні до відповідного тлумачення законодавчих положень, котрими врегульовані подібні відносини, або в яких був загальний підхід у таких справах (пункт 56), та, що відповідне тлумачення або загальних підхід національних судів у таких справах має впливати на прийняття рішення в подібних відносинах.

Згідно частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 ГПК України).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісного позову Компанії.

Щодо зустрічних вимог Товариства суд зазначає наступне.

Пунктом 1.2 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 лютого 2017 року № 201 "Про затвердження Ліцензійних умов провадження господарської діяльності на ринку природного газу" передбачено, що ці Ліцензійні умови є обов'язковими для суб'єктів господарювання незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з транспортування природного газу.

Згідно пункту 1.3 вказаних Умов газорозподільною системою ліцензіата є об'єкти газорозподільної системи, що на законних підставах перебувають у власності чи користуванні здобувача ліцензії/ліцензіата (у тому числі на праві господарського відання, користування чи експлуатації), та які знаходяться в межах місць провадження господарської діяльності.

Разом з тим засобом провадження діяльності є газорозподільна система, що на законних підставах перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації здобувача ліцензії/ліцензіата, якою здійснюється розподіл природного газу.

Відтак, правовою підставою здійснення ліцензованої діяльності на території, де розташовані вказані вище газопроводи, є наявність відповідних документів, що підтверджують перебування на законних підставах у власності чи користуванні здобувача ліцензії газотранспортних систем. Водночас розподіл природного газу без документів, що підтверджують перебування на законних підставах у власності чи користуванні здобувача ліцензії газотранспортних систем, є порушенням вищенаведених Ліцензійних умов.

Суд також наголошує, що відповідно до частини 2 розділу ІІІ Кодексу газорозподільних систем, власники газової мережі, яка згідно з розділом ІІ цього Кодексу кваліфікується як газорозподільна система (крім газорозподільної системи, що відноситься до державного майна), що не є Операторами ГРМ, та Оператор ГРМ, до мереж якого підключені належні власникам газорозподільні системи (або на території ліцензованої діяльності якого знаходяться споживачі, підключені до цих газорозподільних систем), зобов'язані укласти договір про експлуатацію таких газорозподільних систем, або договір господарського відання чи користування з передачею газорозподільних систем на баланс Оператору ГРМ, або оформити передачу належних власникам газорозподільних систем у власність зазначеному Оператору ГРМ (у тому числі шляхом купівлі-продажу).

Договори експлуатації, господарського відання та користування укладаються за формами, визначеними у додатках 3-5 цього Кодексу (крім газових мереж, що є державним майном).

Судом встановлено, що запропонований Товариством до укладення проект спірного договору в проекті протоколу розбіжностей у повній мірі відповідає положенням Кодексу газорозподільних систем та іншим нормативно-правовим актам, зокрема, у сфері регулювання розподілу природного газу, а також направлений на врегулювання правовідносин між сторонами в частині встановлення правових підстав користування Товариством вищенаведеними газотранспортними системами, як того вимагають вищевказані нормативні приписи.

За таких обставин вказаний зустрічний позов Товариства підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати покладаються на Компанію.

Керуючись статтями 73, 74, 76-79, 91, 123, 129, 233, 237-238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" про визнання договору укладеним відмовити.

Зустрічний позов Публічного акціонерного товариства та газифікації "Рівнегаз" до Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" про визнання укладеним договору на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням протоколу розбіжностей задовольнити.

Визнати укладеним між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код: 26025552) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Івана Вишенського, будинок 4, ідентифікаційний код: 03366701) договір на експлуатацію газорозподільної системи та її об'єктів № 50/12/06/17 з урахуванням запропонованого Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" протоколу розбіжностей у наступній редакції: (додаток до рішення Протокол розбіжностей).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, місто Київ, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 6, ідентифікаційний код: 20077720) в особі Філії "Центр метрології та газорозподільних систем "Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (04116, місто Київ вулиця Шолуденка, будинок 1, ідентифікаційний код: 26025552) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" (33027, Рівненська обл., місто Рівне, вулиця Івана Вишенського, будинок 4, ідентифікаційний код: 03366701) судовий збір у розмірі 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн. 00 коп.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення Господарського суду Рівненської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного господарського суду в порядку, встановленому статтями 254, 256 - 259 Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено "17" травня 2018 року

Суддя Церковна Н.Ф.