ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 921/931/15-г/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Краснова Є.В. - головуючого, Мачульського Г.М., Кушніра І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Шевченко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2017 у справі

за позовом Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз М", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1) Товариство з обмеженою відповідальністю "Прод-Колос"; 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика"; 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" про стягнення заборгованості шляхом передачі права власності,

за участю представників:

позивача - Шаблівська В.В., довіреність;

відповідача - не з'явились;

третя особа на стороні позивача - Голік О.А., довіреність; Шевченко П.В., довіреність;

третя особа-1 на стороні відповідача - не з'явились;

третя особа-2 на стороні відповідача - не з'явились;

третя особа-3 на стороні відповідача - не з'явились,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство "Український професійний банк" (далі - ПАТ "УПБ") звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Райз М" (далі - ТОВ "Райз М"), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача: 1)Товариство з обмеженою відповідальністю "Прод-Колос" (далі - ТОВ "Прод-Колос"); 2) Товариство з обмеженою відповідальністю "Компанія з управління активами "Практика" (далі - ТОВ "Компанія з управління активами "Практика"); 3) Товариство з обмеженою відповідальністю "ФК Аурум Фінанс" (далі - ТОВ "ФК Аурум Фінанс") в якому, з урахуванням уточнень позовних вимог, просило стягнути з відповідача заборгованість за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014 у розмірі 5 428 516,48 грн шляхом передачі ПАТ "УПБ" права власності на предмет іпотеки (відповідно до умов іпотечного договору, посвідченого 03.12.2014 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. за реєстраційним № 4802), а саме: на нерухоме майно, яким є нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1 582,8 м2, що розташована за адресою: Тернопільська обл., Підволочиський р-н, с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б, що належить ТОВ "Райз М" на праві власності на підставі свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Підволочиського районного нотаріального округу Журавель С.С. 07.08.2012 за реєстровим № 1057, зареєстрованого в бюро технічної інвентаризації Підволочиського району 09.08.2012, згідно з витягом № 35118966, за реєстровим № 36157253, номер запису: 10, в книзі 01.

В обґрунтування своїх вимог ПАТ "УПБ" посилалося на неналежне виконання ТОВ "Прод-Колос" своїх грошових зобов'язань за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, що відповідно до положень пунктів 16.4.2, 26, 27 укладеного між ПАТ "УПБ" та іпотекодавцем - ТОВ "Райз М" іпотечного договору від 03.12.2014 та статей 3, 33 Закону України "Про іпотеку" надає йому право задовольнити свої вимоги шляхом набуття права власності на передане в іпотеку майно.

Спір розглядався судами неодноразово.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2017 (колегія суддів: Гирила І.М., Андрушків Г.З., Стадник М.С.), залишеним без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 (колегія суддів: Кравчук Н.М., Матущак О.І., Мирутенко О.Л.), у позові відмовлено.

Судові рішення мотивовані посиланнями на те, що набуття права власності на предмет іпотеки за передбаченим в іпотечному договорі застереженням, як спосіб захисту вимог кредитора, є позасудовим способом захисту, яке іпотекодержатель може реалізувати шляхом звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а на підставі судового рішення можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише з дотриманням порядку, встановленого статтями 38, 39 Закону України "Про іпотеку".

При цьому суди зазначили, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом про стягнення заборгованості шляхом передачі ПАТ "УПБ" права власності на предмет іпотеки, не вірно обрано спосіб захисту його порушеного права, оскільки останній є виключно позасудовим.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.

У касаційній скарзі ПАТ "УПБ" посилається на порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 16, 228 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та статей 33, 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку".

Короткий зміст вимог касаційної скарги.

У касаційній скарзі ПАТ "УПБ" просить скасувати постановлені у справі судові рішення та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнений виклад позиції та прохання інших учасників справи.

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зазначає про те, що виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" та умов іпотечного договору, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього в рахунок виконання забезпечених іпотекою кредитних зобов'язань на підставі рішення суду, не виключається.

У відзиві на касаційну скаргу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб просить задовольнити касаційну скаргу.

Відзиви від інших учасників судового процесу до Верховного Суду не надходили.

Учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду касаційної скарги, однак відповідач та треті особи на стороні відповідача не скористалася наданим законом правом на участь представника у судовому засіданні.

У судовому засіданні представники позивача та третьої особи на стороні позивача підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Доводи за якими суд касаційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частин 1, 2 статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Переглянувши у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи судові рішення, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із наступного.

Господарськими судами попередніх інстанцій встановлено, що 01.08.2014 між ПАТ "Український професійний банк" (банк, кредитор) та ТОВ "Прод-Колос" (позичальник) було укладено договір про відкриття траншевої кредитної лінії № 837, за умовам якого банк зобов'язався відкрити позичальнику відкличну невідновлювальну кредитну лінію в межах суми 5 100 000 грн терміном до 30.11.2015 на поповнення обігових коштів, а позичальник - повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених договором.

08.12.2014 між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 1, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 4 732 857 грн терміном до 30.11.2015 зі сплатою 18 % річних для виконання зобов'язань згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-826/14 від 03.12.2014, який укладено з ТОВ "Земіс". Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, починаючи з травня по вересень 2015 року (включно) в сумі 46 400,56 грн, починаючи з жовтня 2015 року по 30.11.2015 (включно) в сумі 2 250 427,10 грн (а.с. 21 том І).

30.12.2014 між банком та позичальником було укладено додатковий договір № 2, за умовами якого банк надає позичальнику кредит в сумі 42 015 грн терміном до 30.11.2015 зі сплатою 18 % річних для виконання зобов'язань згідно з договором купівлі-продажу цінних паперів № БВ-896/14 від 29.12.2014, який укладено з ТОВ "Реалізація". Зменшення кредитної заборгованості здійснюється щомісячно, а саме: з травня по вересень 2015 року в сумі 411,91 грн, в жовтні 2015 року в сумі 19 977,72 грн. Остаточне погашення здійснюється не пізніше 30.11.2015 в сумі 19 977,73 грн.

Судами встановлено, що 03.12.2014, в забезпечення виконання грошових зобов'язань позичальника за кредитним договором № 837 від 01.08.2014, між ПАТ "УПБ" (іпотекодержатель) та ТОВ "Райз М" (іпотекодавець) було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. та зареєстрований у реєстрі за № 4802, предметом якого є надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, яким є нежитлова будівля тракторної майстерні, загальною площею 1 582,8 м2, що розташована за адресою: Тернопільська обл., Підволочиський р-н, с. Турівка, вул. Новий Світ, буд. 1Б, на яку іпотекодержатель має право в разі невиконання іпотекодавцем грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця.

Водночас судами встановлено, що 28.05.2015 між ПАТ "УПБ" (первісний кредитор) та ТОВ "ФК Аурум Фінанс" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смоляніновою О. Я. та зареєстрований у реєстрі за № 1619, за умовами якого банк відступив (передав) ТОВ "ФК Аурум Фінанс" належні банку майнові права за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, укладеним між ТОВ "Прод-Колос" та ПАТ "УПБ".

Одночасно з відступленням права вимоги за кредитним договором відбулось відступлення прав за договорами забезпечення, в т.ч. і за іпотечним договором від 03.12.2014.

02.07.2015 між ТОВ "ФК Аурум Фінанс" (первісний кредитор) та ТОВ "КУА "Практика" (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого первісний кредитор здійснив відступлення прав грошових вимог до позичальника за договором про відкриття траншевої кредитної лінії № 837 від 01.08.2014, укладеним між ТОВ "Прод-Колос" та ПАТ "УПБ".

Рішенням Господарського суду міста Києва від 08.08.2016, яке набрало законної сили, у справі № 910/10163/16 зобов'язано ТОВ "ФК Аурум Фінанс" і ТОВ "КУА "Практика" повернути ПАТ Український професійний банк" права майнової вимоги, отримані за договором відступлення прав вимоги від 28.05.2015, посвідченим нотаріально та зареєстрованим у реєстрі за № 1619, а також зобов'язано ТОВ "ФК Аурум Фінанс" і ТОВ "КУА "Практика" повернути ПАТ УПБ" оригінали документів, отримані згідно акта приймання-передачі від 28.05.2015, згідно переліку, який міститься у позовній заяві.

Відповідно до статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно приписів статті 526 ЦК України та статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами статті 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - стаття 610 ЦК України

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина 1 статті 612 ЦК України).

Судами встановлено, що заборгованість позичальника за кредитним договором № 837 станом на 28.08.2015 становить 5 428 516,48 грн з яких: 5 381 555,07 грн за додатковим договором від 08.12.2014 та 46 961,41 грн за додатковим договором від 30.12.2014.

07.05.2015 позивачем було надіслано на адресу ТОВ "Прод-Колос" та ТОВ "Райз М" вимогу про усунення порушень, однак дана вимога була залишена останніми без задоволення.

Відповідно до підпункту 16.4.2 пункту 16.4 іпотечного договору іпотекодержатель вправі звернути стягнення на предмет іпотеки та одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, зокрема, у разі невиконання чи неналежного виконання будь-якого із грошових зобов'язань, передбачених умовами кредитного договору та цього договору.

У разі звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з пунктом 16.4 цього договору іпотекодержатель має право задовольнити за рахунок предмета іпотеки свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, неустойки, витрати на утримання предмета іпотеки, а також на здійснення забезпечених іпотекою вимог (пункт 16.6 іпотечного договору).

Пунктом 23 іпотечного договору сторони передбачили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватись одним з таких способів за вибором іпотекодержателя: за рішенням суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом позасудового врегулювання відповідно до передбачених цим договором застережень про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з пунктом 26 іпотечного договору у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в порядку, передбаченому чинним законодавством України. Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Приписами статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

У відповідності до статті 12 Закону України "Про іпотеку" в разі порушення іпотекодавцем обов'язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями статті 36 Закону України "Про іпотеку" унормовано, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку"; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони в договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України "Про іпотеку" не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена у статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у якій визначено, що загальними засадами державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) є:

1) гарантування державою об'єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження;

2) обов'язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав;

3) публічність державної реєстрації прав;

4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом;

5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав.

Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

Згідно з пунктами 6, 9, 12, 18, 19, 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який установлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства та відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

За результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.

Державний реєстратор за результатом прийнятого рішення щодо державної реєстрації прав відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права та їх обтяження, про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя в разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови в державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Таким чином, для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Враховуючи викладене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України "Про іпотеку" суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Аналогічні правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 у справі № 760/14438/15-ц.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно встановили та виходили з того, що набуття права власності на предмет іпотеки за відповідним застереженням, передбаченим в іпотечному договорі, як спосіб захисту вимог кредитора, є позасудовим способом захисту, яке іпотекодержатель може реалізувати шляхом звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки. На підставі судового рішення можливо звернути стягнення на предмет іпотеки лише з дотриманням порядку, встановленого статями 38, 39 Закону України "Про іпотеку".

Отже, суди попередніх інстанцій надавши належну правову оцінку умовам іпотечного договору від 03.12.2014 та врахувавши наведені вище норми матеріального права, дійшли правильних висновків про те, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом про стягнення заборгованості шляхом передачі ПАТ "Український професійний банк" права власності на предмет іпотеки, не вірно обрано спосіб захисту його порушеного права, оскільки останній є виключно позасудовим.

Посилання касаційної скарги ПАТ "УПБ" на порушення судами попередніх інстанцій приписів статей 16, 228 ЦК України та статей 33, 35, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", не знайшли свого підтвердження при перегляді справи, тому відхиляються колегією суддів, як безпідставні.

Твердження скаржника про те, що положення частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, спростовуються правильними висновками судів попередніх інстанцій про те, що набуття права власності на предмет іпотеки за передбаченим в пункті 26 іпотечного договору застереженням, як спосіб захисту вимог кредитора, є позасудовим способом захисту.

Доводи касаційної скарги ПАТ "УПБ" про неможливість звернення до державного реєстратора для реєстрації права власності на передане в іпотеку майно, в зв'язку з неможливістю зібрати повний пакет документів через неотримання позичальником та іпотекодавцем поштової кореспонденції, не є підставою для скасування законних та обґрунтованих судових рішень, а твердження скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не було надано належну правову оцінку вимозі про усунення порушення, не відповідають дійсності, оскільки судами зазначено про те, що 07.05.2015 позивачем було надіслано на адресу ТОВ "Прод-Колос" та ТОВ "Райз М" вимогу про усунення порушень, однак дана вимога була залишена останніми без задоволення.

Доводи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, наведені у відзиві на касаційну скаргу, про те, що виходячи з положень частини 2 статті 16 ЦК України, статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" та умов іпотечного договору, можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього в рахунок виконання забезпечених іпотекою кредитних зобов'язань на підставі рішення суду, не виключається, відхиляються колегією суддів, оскільки спростовуються вищевикладеним.

Згідно статті 309 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Пономарьов проти України" та "Рябих проти Російської Федерації", у справі "Нєлюбін проти Російської Федерації") повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Отже, зазначені рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у цій справі як джерело права.

За таких обставин, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, судові рішення у справі прийнято з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Судові витрати.

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку статті 129 ГПК України (у редакції, чинній з 15.12.2017), покладається на скаржника.

Керуючись статтями 300, 301, 302, 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Український професійний банк" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ "УПБ" залишити без задоволення.

2. Постанову Львівського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 та рішення Господарського суду Тернопільської області від 17.07.2017 у справі № 921/931/15-г/16 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. Краснов

Судді: Г. Мачульський

І. Кушнір