ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 914/866/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Поліщук Ю.В.,

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю "Даре",

представник позивача - не з'яв.,

відповідач - Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради,

представник відповідача - Мартиняк Р.М. (за довіреністю від 09.01.2018 №2302-вих-185) ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівське комунальне підприємство "За Замком",

представник третьої особи - не з'яв.,

розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Даре" (далі - Товариство)

на постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 (головуючий суддя - Хабіб М.І., судді: Зварич О.В. і Марк Р.І.)

у справі №914/866/17

за позовом Товариства

до Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (далі - Управління)

про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 19.03.2012 №Л-8188-12,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Львівське комунальне підприємство "За Замком" (далі - Підприємство).

За результатами розгляду касаційної скарги Касаційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

Товариство звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до Управління про визнання продовженим договору оренди нерухомого майна від 19.03.2012 №Л-8188-12 (далі - Договір оренди).

Позовні вимоги мотивовані тим, що Договір оренди було укладено строком до 28.02.2017, Товариство не отримувало від відповідача повідомлення про припинення договірних відносин у строк, передбачений частиною другою статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (тобто до 31.03.2017), відтак Договір оренди поновив свою дію на той самий строк і на тих самих умовах.

Рішенням господарського суду Львівської області від 07.08.2017 (суддя Горецька З.В.): позов задоволено; визнано продовженим до 13.03.2022 Договір оренди, предметом якого є нежитлові приміщення загальною площею 60,1 кв.м, що розташовані за адресою: м. Львів вул. Б.Хмельницького, 146; присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 1 600 грн. судового збору.

Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що лист відповідача від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення договірних відносин, надісланий позивачу згідно із списком згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017 та поштової квитанції (фіскальний чек) про направлення списку рекомендованої кореспонденції від 03.03.2017 №440, не є належними доказами повідомлення позивача про припинення Договору оренди, оскільки наданий суду фіскальний чек підтверджує надіслання поштових відправлень за списком №440, а не за списком без номера, в якому є вказівка на лист від 02.03.2017 №2302-вих-1203. Таким чином, врахувавши відсутність належних доказів повідомлення позивача про припинення Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну його дії, місцевий господарський суд дійшов висновку, що Договір оренди є поновленим на встановлений у ньому строк та на тих самих умовах у порядку статті 764 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Суд відхилив доводи відповідача про неналежність обраного позивачем способу захисту свого права, пославшись на лист відповідача від 13.04.2017, в якому він вимагає повернути орендоване майно, подання відповідачем позову про виселення та роз'яснення, викладені у пункті 4.2 постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна" від 29.05.2013 №12.

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2017: апеляційну скаргу Управління задоволено; рішення місцевого господарського суду скасовано; прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; стягнуто з Товариства на користь Управління 1760 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційної інстанції мотивована тим, що: наявні у матеріалах справи докази підтверджують надсилання 03.03.2017 Управлінням Товариству повідомлення від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення Договору оренди; відсутність номера на списку згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017 та зазначення оператором зв'язку в касовому чеку від 03.03.2017 списку № 440 не спростовує прийняття відділенням зв'язку 03.03.2017 до відправлення листа Управління від 02.03.2017 №2302-вих-1203, адресованого Товариству на його юридичну адресу; Управління у місячний термін після закінчення строку дії Договору оренди повідомило Товариство про припинення Договору оренди, тому в силу закону Договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений.

Не погоджуючись з постановою апеляційної інстанції, Товариство звернулося з касаційною скаргою, в якій посилається на те, що рішення апеляційної інстанції є незаконним та необґрунтованим і просить скасувати постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2017, а рішення місцевого господарського суду від 07.08.2017 залишити в силі.

Згідно з доводами, викладеними у касаційній скарзі:

- протягом місяця після закінчення строку дії Договору оренди від Управління (орендодавця) не надходило жодних повідомлень про припинення орендних правовідносин, а відтак на підставі статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" Договір оренди вважається продовженим на той самий термін на тих самих умовах;

- лист відповідача від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення договірних відносин, надісланий позивачу згідно із списком згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017 б/н, та поштова квитанція (фіскальний чек) про направлення списку рекомендованої кореспонденції від 03.03.2017 №440 не є належними доказами повідомлення позивача про припинення Договору оренди;

- поштове відправлення із штрихкодовим ідентифікатором № 806 вручено за адресою з поштовим індексом 79008, у той час як юридична адреса позивача (м.Львів, вул. І.Франка,59) знаходиться за поштовим індексом 79005.

У відзиві на касаційну скаргу Управління просить відмовити в задоволенні касаційної скарги, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 залишити без змін.

Згідно з доводами Управління, викладеними у відзиві на касаційну скаргу:

- не маючи на меті продовжувати договірні відносини з Товариством, Управління повідомляло орендаря про припинення дії Договору оренди листом від 02.03.2017 №2302-вих-1203;

- список згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017 та фіскальний чек від 03.03.2017 є належними доказами повідомлення відповідача про припинення дії Договору оренди;

- рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2017 у справі №914/1122/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та постановою Верховного Суду, зобов'язано Товариство повернути об'єкт оренди за Договором оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення. У зазначеній справі судами встановлено, що: список згрупованих рекомендованих відправлень та копія фіскального чека поштового відправлення від 03.03.2017 є належними доказами направлення Товариству листа від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення договірних відносин; Договір оренди припинив свою дію 28.02.2017, а тому у Товариства виник обов'язок на підставі пунктів 9.1, 9.3 Договору та положень 785 ЦК України повернути за актом приймання - передачі орендоване нерухоме майно.

Від Підприємства відзив на касаційну скаргу не надходив.

Перевіривши на підставі встановлених попередніми судовими інстанціями обставин справи правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Управління, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на таке.

Місцевим та апеляційним господарськими судами у справі встановлено, зокрема, таке.

Згідно з умовами укладеного між Управлінням (орендодавець) та Товариством (орендар) Договору оренди:

- орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 60,1 кв.м, а саме: приміщення першого поверху, позначені в технічній документації під літерами 1-1, 1-2, 1-3, площею 47,2 кв.м, і приміщення підвалу, позначене в технічній документації під літерою І, площею 12,9 кв.м, розташовані в будівлі (літ. А-1) за адресою: м. Львів, вул. Б.Хмельницького, буд. 146, які перебувають на балансі Підприємства (пункт 1.1);

- термін дії Договору оренди визначений з 19.03.2012 до 28.02.2017 (пункт 4.1);

- у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов Договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені Договором оренди (пункт 4.3);

- чинність Договору оренди припиняється внаслідок, зокрема: закінчення строку, на який його було укладено; дострокового розірвання за взаємною згодою сторін або за рішенням суду (пункт 4.8);

- повернення орендодавцю об'єкта оренди здійснюється після закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання (пункт 9.1);

- об'єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням - балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї із подій, вказаних у пункті 9.1 цього договору (пункт 9.3);

- при передачі об'єкта оренди складається акт здачі-приймання, який підписується сторонами (пункт 9.4);

- після закінчення строку дії Договору оренди його переоформлення буде здійснюватись у порядку, передбаченому статтею 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (пункт 13.1).

У повідомленні від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням терміну дії договору Управління вказало на закінчення 28.02.2017 терміну дії Договору оренди та обов'язок орендаря упродовж 15 днів повернути об'єкт оренди балансоутримувачу за актом приймання-передачі.

Як доказ надсилання цього повідомлення позивачу Управління надало список згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017, згідно з яким Управління надіслало листа від 02.03.2017 №2302-вих-1203 Товариству на адресу: 79005, м.Львів, вул. І.Франка, 59, штрихкодовий індикатор відправлення: 806, та на адресу: 79017, м. Львів, вул. Водогінна, 2, каб.529, штрихкодовий індикатор відправлення: 814. На вказаному списку проставлений штемпель відділення поштового зв'язку міста Львова з датою "03.03.2017". Управління також надало суду фіскальний чек відділення поштового зв'язку від 03.03.2017, в якому є посилання на список №440.

Згідно з витягом від 02.08.2017 з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" поштове відправлення, прийняте 03.03.2017 до відправлення відділенням поштового зв'язку з штрихкодовим індикатором № 806, під час доставки 06.03.2017 не було вручене, а вручено адресату 08.04.2017.

17.03.2017 Товариство звернулося до Управління з листом, в якому просило розглянути питання щодо продовження терміну дії Договору оренди на новий термін.

За результатами розгляду звернення Товариства про продовження терміну об'єкта оренди постійна комісія з питань комунальної власності Львівської міської ради прийняла рішення, оформлене протоколом від 28.03.2017 №49, рекомендувати Управлінню вжити усі необхідні заходи для продовження Договору оренди.

На звернення Товариства від 17.03.2017 щодо продовження Договору оренди Управління надіслало листа-відповідь від 13.04.2017 №2302-1917, в якому вказало, що за 3 місяці до закінчення Договору оренди листом від 15.12.2016 №2302-вих-5516 повідомляло орендаря про необхідність подання заяви про продовження договору оренди. Оскільки документи на продовження Договору оренди не були подані, листом від 02.03.2017 №2302-вих-1203 Управління повідомило Товариство про припинення договірних відносин у зв'язку із закінченням Договору оренди.

Судами попередніх інстанцій не прийняті доводи відповідача про неналежність обраного позивачем способу захисту порушеного права, оскільки є докази, які підтверджують наявність спору між сторонами стосовно продовження Договору оренди (лист відповідача від 13.04.2017, в якому він вимагає повернути орендоване майно, подання відповідачем позову про виселення).

Причиною виникнення спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ЦК України:

- за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина перша статті 759);

- якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (стаття 764);

- у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (частина перша статті 785).

Частиною другою статті 291 ГК України встановлено, зокрема, що договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено. Аналогічні положення містить частина друга статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частиною першою статті 27 названого Закону встановлено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов'язаний повернути орендодавцеві об'єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди.

Зі змісту статей 759, 763 і 764 ЦК України, частини другої статті 291 ГК України, частини другої статті 17 та частини другої статті 26 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" вбачається, що після закінчення строку договору оренди він може бути продовжений на такий самий строк, на який цей договір укладався, за умови, якщо проти цього не заперечує орендодавець.

Відтак якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється.

З огляду на відповідні законодавчі приписи та з урахуванням встановлених обставин справи суд апеляційної інстанції, встановивши, що: наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт надсилання 03.03.2017 Управлінням Товариству повідомлення від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення Договору оренди; відсутність номера на списку згрупованих рекомендованих відправлень від 03.03.2017 та зазначення оператором зв'язку у касовому чеку від 03.03.2017 списку № 440 не спростовує факту прийняття відділенням зв'язку 03.03.2017 до відправлення листа Управління від 02.03.2017 №2302-вих-1203, адресованого Товариству на його юридичну адресу; Управління у місячний термін після закінчення строку дії Договору оренди повідомило Товариство про припинення Договору оренди, тому в силу закону Договір оренди припинив свою дію у зв'язку із закінченням строку, на який він був укладений; посилання позивача на його звернення 17.03.2017 до відповідача про продовження дії Договору оренди на новий строк та на рішення постійної комісії з питань комунальної власності Львівської міської ради від 28.03.2017, яким Управлінню рекомендовано вжити заходів для продовження Договору оренди, не можуть братися до уваги, тому що на момент цього звернення орендодавець вже надіслав своє повідомлення про припинення договору оренди, а рішення комісії не є обов'язковими для орендодавця, оскільки мають рекомендаційний характер, - дійшов заснованого на законі висновку про відмову в позові.

Аргументи касаційної скарги не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, оскільки стосуються з'ясування обставин, вже встановлених судами попередніх інстанцій, та переоцінки вже оцінених ними доказів у справі і спростовуються наведеним в оскаржуваній постанові суду апеляційної інстанції. Водночас касаційна інстанція згідно з частиною другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Крім того, рішенням господарського суду Львівської області від 11.07.2017 у справі №914/1122/17, яке залишено без змін постановою Львівського апеляційного господарського суду від 19.09.2017 та постановою Верховного Суду, зобов'язано Товариство повернути об'єкт оренди за Договором оренди шляхом виселення з нежитлового приміщення. У зазначеній справі судами встановлено, що: список згрупованих рекомендованих відправлень та копія фіскального чеку поштового відправлення від 03.03.2017 є належними доказами направлення Товариству листа від 02.03.2017 №2302-вих-1203 про припинення договірних відносин; Договір оренди припинив свою дію 28.02.2017, а тому у Товариства виник обов'язок на підставі пунктів 9.1, 9.3 Договору та положень 785 ЦК України повернути за актом приймання - передачі орендоване нерухоме майно.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

З огляду на викладене Касаційний господарський суд дійшов висновку про необхідність залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційної інстанції - без змін як такої, що ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права, що застосовані судом з урахуванням встановлених ним фактичних обставин справи і наявних у ній доказів.

Доводи, які наведені Управлінням у відзиві на касаційну скаргу, ґрунтуються на обставинах, встановлених у розгляді справи, та відповідають нормам матеріального і процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає без змін постанову суду апеляційної інстанції, витрати з оплати судового збору за подання касаційної скарги покладаються на скаржника.

Керуючись статтями 129, 308, 309, 315 ГПК України, Касаційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Даре" залишити без задоволення, а постанову Львівського апеляційного господарського суду від 07.11.2017 у справі № 914/866/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя В. Селіваненко

Суддя І. Булгакова

Суддя Б. Львов