ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
РІШЕННЯ

"26" квітня 2018 р.Справа № 924/23/18

Господарський суд Хмельницької області у складі судді Мухи М.Є. за участю секретаря судового засідання Попика О.В., розглянувши матеріали справи

за позовом ОСОБА_1, м. Старокостянтинів Хмельницької області

до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует", м. Старокостянтинів Хмельницької області

про визнання недійсним рішення Загальних зборів ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки майна, яка підлягає виплаті ОСОБА_1; стягнення 237092,96 грн.

Представники сторін:

позивача: ОСОБА_2 ордер ХМ №013978 від 06.03.2018р.

відповідача: Сіпайло Л.І. директор

Рішення виноситься 26.04.18р. після оголошеної в судовому засіданні 17.04.18р. перерви.

В судовому засіданні відповідно до ст.240 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Процесуальні дії по справі.

Ухвалою від 04.01.18р. відкрито провадження у справі №924/23/18 та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження зі стадії підготовчого провадження.

Ухвалою від 22.02.18р. продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів.

Ухвалою від 02.04.18р. закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті.

В судовому засіданні 02.04.18р. та 17.04.18р. оголошувалась перерва відповідно до ст.216 ГПК України.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позивач звернувся із позовом до суду про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки майна, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 та про стягнення 295 798,53 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.02.17р. відбулись загальні збори учасників ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" на яких зокрема було розглянуто заяву ОСОБА_1 про вихід з учасників товариства та вирішено питання про визначення розміру вартості часток у майні товариства.

Рішенням загальних зборів, яке оформлено протоколом №1 від 03.02.17р. заява позивач була задоволена, вирішено вважати ОСОБА_1 такою, що вийшла з товариства 22.11.2016р. Також вирішено виплатити частку у розмірі 1652грн. із розрахунку розміру статутного капіталу товариства 17 976грн. (17976грн.* 9,19% = 1652грн.).

Позивач посилаючись на положення статуту товариства, ст.148 ЦК України, ст.54 ЗУ "Про господарські товариства" вважає, що відповідачем визначено розмір її частки із порушенням законодавства. Вважає, що розмір частки повинен бути визначений виходячи із вартості майна у розмірі 3 218 700грн., що встановлено довідкою суб'єкта оціночної діяльності. Із врахуванням заяви про зменшення розміру позовних, яка судом прийнята, просить стягнути частку у розмірі 237 092,90грн.

Відповідач у відзиві на позов, обґрунтовуючи свої заперечення нормами ст.148 ЦК України, ст.ст.54, 55, 60 ЗУ "Про господарські товариства", постанови Пленуму ВСУ "Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 вважає позовні вимоги безпідставними. З приводу позовної вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства вказує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів про іншу вартість частки ОСОБА_1, а тому відсутні підстави для задоволення позову в цій частині.

З приводу стягнення 295 798,53 грн. зазначає, що у відповідності до фінансового звіту станом на 31.12.2016р. залишкова вартість, в т.ч. нерухомого майна (павільйону), що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 та належало ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" складала 14 412,46грн., а тому вважає безпідставним твердження позивача про вартість майна у розмірі 3 218 700грн.

Також повідомляє, що під час подачі звітності товариством за 2016 рік, 2017 рік вартість нерухомого майна (предмету позову) була вказана із розрахунку 14 415,46грн. та 15 156,17грн. відповідно. Тому відповідач наголошує про відсутність правових підстав для здійснення виплати позивачу її частки в статутному капіталі товариства в розмірі іншому ніж 1652грн. у відповідача не було. З огляду на зазначене в позові просить відмовити.

Позивач у запереченнях на відзив від 22.02.18р. із врахуванням норм ст.ст.11, 509, 148 ЦК України, ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні", ЗУ "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" вказує, що виплата частки учаснику при виході з товариства повинна бути здійснена саме виходячи зі справедливої ринкової вартості майна товариства на дату виходу, якщо учасник вважає, що балансова вартість такого майна нижче ринкової.

Представники сторін в судове засідання 26.04.18р. з'явились та підтримали свої позиції з приводу заявлених позовних вимог.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Згідно п.7.3 Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" (із змінами станом на 18.12.2008р.) статутний фонд товариства встановлюється у розмірі 17976,00 грн. та поділений на 11 часток, зокрема частка ОСОБА_1 становить 9,19% (1652грн.).

22.11.2016р. ОСОБА_1 звернулась до ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" із нотаріально посвідченою заявою (реєстраційний №1883) в якій повідомила про свій вихід із складу учасників товариства із вимогою виплатити їй вартість частини майна товариства пропорційно частці у статутному капіталі ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует".

Рішенням загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" оформленого протоколом №1 від 03.02.17р. було вирішено, зокрема: вважати ОСОБА_1 такою, що вийшла з Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" починаючи з 22.11.2016р. та виплатити останній вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі в розмірі 1652 грн.

Відповідно до п.7.1 Статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" майно товариства - це основні фонди і оборотні кошти, а також інші цінності, включаючи майнові права, які належать йому на праві власності, і вартість яких відображена у самостійному балансі товариства.

При виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційну його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу (п. 8.6 статуту).

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. складає 70,6 тис. грн., вартість чистих активів товариства, яка дорівнює розміру власного капіталу, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495).

Згідно довідки ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р. за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

Відповідно до інформації із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.12.2017р. за ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" зареєстроване на праві власності майно: нежитлова будівля площею 544,2 кв.м., адреса: АДРЕСА_3

Відповідно до поданого позивачем висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. ринкова вартість нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (Хмельницька область, АДРЕСА_3) становить 2201549,00 грн., ринкова вартість гаража (АДРЕСА_4) - 314 003,00 грн.

Вважаючи своє право порушеним, ОСОБА_1 звернулась із даним позовом до суду, згідно якого просить визнати недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті їй як учаснику товариства, а також просить стягнути із відповідача вартість частки в сумі 237092,96 грн.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 116 ЦК України та пунктом 1 ч. 1, ч. 2 ст. 10 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що учасники господарського товариства мають право у порядку, встановленому установчим документом товариства та законом, зокрема, брати участь в управлінні товариством у порядку, визначеному в установчому документі, крім випадків, встановлених законом. Учасники господарського товариства можуть також мати інші права, встановлені установчим документом товариства та законом.

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" судам необхідно враховувати, що рішення загальних зборів учасників (акціонерів) та інших органів господарського товариства є актами, оскільки ці рішення зумовлюють настання правових наслідків, спрямованих на регулювання господарських відносин, і мають обов'язковий характер для суб'єктів цих відносин.

У зв'язку з цим підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів акціонерів (учасників) господарського товариства можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів товариства; позбавлення акціонера (учасника) товариства можливості взяти участь у загальних зборах; порушення прав чи законних інтересів акціонера (учасника) товариства рішенням загальних зборів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання недійсним рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 позивач вказує, що при визначенні такої частки товариство не врахувало ринкову вартість майна, а відтак було неправильно проведено розрахунок частки при виході із товариства.

Як вбачається із протоколу загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. №1 вирішив виплатити ОСОБА_1 вартість частини майна товариства пропорційно її частці в статутному капіталі, що становить 1652 грн. Вказана сума визначалась відповідно до статутного капіталу товариства в розмірі 17 976грн. (п.7.3 статуту ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" в редакції станом на 18.12.2008р.) із розрахунку 17 976,00 грн. * 9,19% частка ОСОБА_1

Згідно п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008р. №13 „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" визначено, що при розгляді справ судам слід враховувати, що не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів господарського товариства, є підставою для визнання недійсними прийнятих на них рішень. Суди мають враховувати, що для визнання недійсним рішення загальних зборів товариства необхідно встановити факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів учасника (акціонера) товариства. Якщо за результатами розгляду справи факт такого порушення не встановлено, господарський суд не має підстав для задоволення позову.

При вирішенні питання про те, чи порушено спірним рішенням загальних зборів товариства права та інтереси позивача, судом до уваги приймається таке.

Відповідно до ч.2 ст.148 ЦК України передбачено, що учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом. Отже, у господарському товаристві статутний капітал поділений на частки, а майно при виході учасника розподіляється між його членами пропорційно часткам у статному капіталі, тобто виходячи з правовідносин спільної часткової власності з визначенням часток у порядку, визначеному законом і статутом товариства (така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17.09.2014 у справі №6-31цс14).

Згідно ст.54 Закону України „Про господарські товариства" при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному (складеному) капіталі. Виплата провадиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов з товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу. Майно, передане учасником товариству тільки в користування, повертається в натуральній формі без винагороди.

Статтею 12 Закону України „Про господарські товариства" передбачено, що товариство є власником: майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного капіталу, продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності, одержаних доходів, іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 66, ст. 139 ГК України визначено, що майном визначається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб'єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб'єктів.

Отже, вартість частки майна товариства, належної до сплати учаснику, що виходить (виключається) з товариства, повинна визначатися з розрахунку вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення тощо з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Судом береться до уваги п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13 яким роз'яснено, що при визначенні порядку і способу обчислення вартості частини майна товариства та частини прибутку, яку має право отримати учасник при виході (виключенні) з товариства з обмеженою відповідальністю (товариства з додатковою відповідальністю), а також порядку і строків їх виплати господарські суди мають застосовувати відповідні положення установчих документів товариства. У випадку неврегульованості в установчих документах вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, що визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Пунктом 4.19 постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4 роз'яснено, що під час вирішення спорів щодо розрахунків з учасником, який вийшов (виключений) з товариства, господарським судам слід враховувати, що вартість частини майна товариства, що належить до виплати такому учаснику, повинна визначатися виходячи з вартості усього майна, що належить товариству, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Пунктом 8.6 статуту відповідача передбачено, що при виході учаснику виплачується вартість частини майна пропорційно його частці у статутному фонді товариства. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вийшов із товариства, і в строк до 12 місяців з дня виходу.

Отже, вартість частини майна товариства, що підлягає виплаті, повинна відповідати вартості чистих активів товариства, яка визначається в порядку, встановленому законодавством, пропорційно його частці в статутному капіталі товариства на підставі балансу, складеного на дату виходу (виключення). Розрахунок належної учаснику частини прибутку здійснюється на дату виходу (виключення) з товариства.

Судом констатується, що відповідачу при визначені розміру частки позивача при виході останнього із товариства слід було виходити з вартості чистих активів відповідача, тобто із вартості усього майна, що належить відповідачу, в тому числі основних засобів, нематеріальних активів, оборотних активів, майна невиробничого призначення з урахуванням майнових зобов'язань товариства.

Однак, відповідач в порушення вищенаведених норм, визначив частку ОСОБА_1 виходячи із статутного капіталу товариства в редакції статуту станом на 18.12.2008р., а саме: статутний капітал в сумі 17 976,00 грн. * 9,19% частка ОСОБА_1, що дорівнює 1652,00 грн. без урахування вартості інших активів товариства.

За таких обставин, рішення загальних зборів ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 у розмірі 1652 грн., необхідно визнати недійсним, оскільки останнім порушено права та законні інтереси позивача як учасника товариства, що вибув.

З приводу вимоги про стягнення із відповідача 237092,96грн. вартості частки, судом до уваги приймається таке.

Із матеріалів справи слідує, що позивачем визначено розмір частки на підставі висновку експерта №09/18 від 15.03.2018р. виходячи із ринкової вартості двох об'єктів: нежитлової будівлі площею 544,2 кв. (АДРЕСА_3) в розмірі 2 201 549,00 грн. та гаража (АДРЕСА_4) в сумі 314 003,00 грн.

Відповідно до ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами ст. 86 ГПК України. При цьому, вимога позивача врахувати ринкову вартість окремо визначеного майна (нежитлової будівлі та гаража) без врахування іншого майна товариства за відсутності згоди товариства, суд вважає безпідставною, оскільки порушує інтереси інших учасників. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18.11.2014р. №3-182гс14.

Також судом береться до уваги, що при визначенні вартості об'єктів експертом в ході дослідження використано: копію технічного паспорта на будівлю станом на 24.06.2011р., копію технічного паспорта на гараж станом на 24.06.2011р., реєстри права власності станом 19.12.2017р., відомості про основні засоби відповідача станом на 22.11.2018р. При цьому, дані балансу товариства на кінець звітного періоду на дату виходу учасника із товариства експертом не досліджувались та не були враховані у висновку, а питання про визначення вартості частки учасника перед експертом не ставилось.

З огляду на зазначене, результати експертного дослідження судом оцінюються критично та не можуть прийматись до уваги як доказ на підтвердження розміру частки позивача при виході із товариства. Судом також враховується, що визначення вартості частки шляхом оцінки одноосібно визначених позивачем об'єктів не потребує спеціальних знань, а вимагає надання судом правової оцінки діям сторони на відповідність чинним нормам законодавства та статуту товариства.

Враховуючи вимоги ст. 5 ГПК України, ст.54 Закону України „Про господарські товариства", постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами корпоративних спорів" від 24.10.2008р. №13, постанови Пленуму Вищого господарського суду України „Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин" від 25.02.2016р. №4, суд для захисту прав та інтересів позивача, корпоративні права якого порушені, не позбавлений можливості самостійно визначити розмір частки позивача, виходячи із такого.

В матеріалах справи наявний баланс ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" станом на 31.12.2016р., згідно даних якого балансова вартість майна товариства станом на 31.12.2016р. становить 70,6 тис. грн., з яких: 15,4 тис. грн. - необоротні активи, які дорівнюють залишковій вартості основних засобів (134,2 тис. грн. первісна вартість мінус 118,8 тис. грн. знос) за мінусом 7,2 тис. грн. - поточні зобов'язання (2,4 тис. грн. поточна кредиторська заборгованість за розрахунками із бюджетом +3,8 тис. грн. - за розрахунками із оплати праці + 1,0 тис. грн. - інші поточні зобов'язання).

Таким чином, згідно даних балансу відповідача станом на 31.12.2016р. вартість чистих активів, яка дорівнює розміру власного капіталу товариства, становить 63,4 тис. грн. (код рядка 1495), що складається із балансової вартості майна товариства станом на 31.12.2016р. в сумі 70,6 тис. грн. (код рядка 1300) мінус 7,2 тис. грн. поточних зобов'язань (код рядка 1695).

Дані фінансового звіту також узгоджуються із довідкою ТОВ „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 22.01.2018р., відповідно до якої за звітний період 2016р. залишкова вартість майна становить 15 362,15 грн. (14 412,46 грн. павільйон + 949,69 грн. касовий апарат), що відповідає рядку 1010 балансу (основні засоби) - 15,4 тис. грн.

При цьому, достовірність складання бухгалтерських документів та їх впорядкування згідно вимог Закону України „Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" покладається на товариство, а не на учасників цього товариства. Відтак, ставити під сумнів дані бухгалтерської та фінансової звітності товариства у суду немає підстав.

Виходячи із вищенаведеного, судом самостійно визначено розмір частки ОСОБА_1 при виході із товариства згідно наступного розрахунку: 63 400 грн. - вартість чистих активів на кінець звітного періоду (код рядка 1495) * 9,19% - частка ОСОБА_1 в майні товариства, відтак вартість частки становить 5 826,46грн. При цьому, визначення вартості частки позивача в майні товариства не потребує застосування судом будь-яких спеціальних знань, оскільки базується на даних фінансової звітності із застосуванням нескладних арифметичних розрахунків.

Аналогічні розрахунки вартості частки виходячи із даних балансу на кінець звітного періоду застосовані Вищим господарським судом України у постановах від 03.07.2017р. №915/1180/15, від 27.02.2017р. №903/146/16, від 05.12.2017р. №902/1309/15, від 21.03.2017р. №924/1807/15.

Відповідно до статті 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із врахуванням вищенаведеного, позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зокрема в частині визнання недійсним рішення загальних зборів товариства від 03.02.2017р. щодо визначення розміру вартості частки, яка підлягає до виплати ОСОБА_1 та стягнення із відповідача 5826,46 грн. вартості частки. В решті позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 4, 20, 74, 76, 77, 86, 123, 129, 233, 236, 238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, м. Старокостянтинів Хмельницької області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фірма побутового обслуговування "Силует", м. Старокостянтинів Хмельницької області про визнання недійсним рішення Загальних зборів ТОВ "Фірма побутового обслуговування "Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки майна, яка підлягає виплаті ОСОБА_1; стягнення 237092,96 грн. задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення загальних зборів товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует" від 03.02.2017р. в частині визначення розміру вартості частки у майні товариства, яка підлягає до виплати ОСОБА_1.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю „Фірма побутового обслуговування „Силует", 31100, Хмельницька область м. Старокостянтинів, вул. Миру, 12 () на користь ОСОБА_1, 31100, АДРЕСА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) вартість частки в сумі 5 826,46 грн. (п'ять тисяч вісімсот двадцять шість гривень 46коп.), 1687,40 грн. (одна тисяча шістсот вісімдесят сім гривень 40 коп.) судового збору.

Видати наказ.

У задоволенні позову про стягнення 231266,50 грн. відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. (ч.1, 2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. (ч.1, 2 ст. 256 ГПК України).

Повний текст рішення складено 02.05.2018р.

Суддя М.Є. Муха

Віддруковано 3 примірники (надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення): 1 - до справи; 2 - позивачу (31100, АДРЕСА_2); 3 - відповідачу (31101, Хмельницька обл., м. Старокостянтинів, вул. Миру, буд. 12).