ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" травня 2018 р. Справа № 921/761/17-г/1

Львівський апеляційний господарський суд в складі колегії:

головуючого судді Орищин Г.В.

суддів Зварич О.В.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Лялька Н.Р.,

розглянув апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Газпостач» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз», вих. № 181 від 08.02.2018

на рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2018 (суддя Чопко Ю.О., повний текст складено 17.01.2018)

у справі № 921/761/17-г/1

за позовом Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України», м. Київ

до Дочірнього підприємства «Газпостач» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз», м. Тернопіль

про стягнення 12 587,04 грн.

представники сторін:

- від позивача ОСОБА_2 адвокат

- від відповідача - не зявився.

18.12.2017 до Господарського суду Тернопільської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (надалі ПАТ «НАК «Нафтогаз України») до Дочірнього підприємства «Газпостач» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» (надалі ДП «Газпостач») про стягнення 0,02 грн. основного боргу, 11 492,92 грн. пені, 927,80 грн. трьох процентів річних, 166,30 грн. інфляційних втрат (а.с. 6-10).

Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2018 у даній справі (а.с. 50-54) вказаний позов задоволено.

Ухвалюючи рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що відповідач несвоєчасно виконав взяті на себе зобов'язання щодо оплати вартості отриманого природного газу, у звязку з чим заявлені до стягнення суми основного боргу, пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат є обґрунтованими.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ДП «Газпостач» оскаржило його в апеляційному порядку, посилаючись на наступне:

1) період нарахування пені перевищує строк, передбачений ч.6 ст.232 ГК України та становить 234 дні, у звязку з чим суд першої інстанції необґрунтовано стягнув всю заявлену позивачем суму пені;

2) при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував порядку черговості погашення заборгованості, що визначений у п.6.4 договору поставки газу. Натомість, в порушення договірних умов, позивач не використав своє право, передбачене умовами договору та не зарахував кошти, які надійшли на його рахунок в порядку черговості, в тому числі на погашення пені, інфляційних нарахувань та річних відсотків, що, в свою чергу, призвело до штучного збільшення штрафних санкцій, в тому числі і річних;

3) зважаючи на те, що позивач не дотримався умов договору та не зарахував кошти у визначеній договором черговості, а також на те, що 31.01.2018 відповідач погасив основну заборгованість в розмірі 0,02 грн., на думку скаржника, наявні підстави для застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 616 та ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до 200,00 грн., трьох процентів річних до 75,00 грн., інфляційних втрат до 25,00 грн.

ПАТ «НАК «Нафтогаз України» не виконало вимог ухвали Львівського апеляційного господарського суду від 02.04.2018 та не подало відзиву на апеляційну скаргу. Разом з тим, в судовому засіданні 10.05.2018 представник позивача усно заперечив проти доводів та вимог апеляційної скарги.

ДП «Газпостач» (відповідач) не забезпечив явку свого представника в судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про час та місце його проведення, що підтверджується відповідним повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 67а, 92).

Зважаючи на належне повідомлення відповідача про час та місце судового розгляду, беручи до уваги що явка сторін в судове засідання не визнавалася обовязковою, а також те, що в матеріалах даної справи є достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, колегія суддів вважає, що її розгляд можливо здійснити без представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

30.12.2015 між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (продавецем) та ДП «Газпостач» (покупцем) було укладено договір купівлі-продажу природного газу №16-186-РО, відповідно до умов якого продавець зобов'язався передати у власність покупця у 2016 році природний газ, а покупець зобовязався прийняти та оплатити газ на умовах договору (а.с. 22-26).

Пунктом 1.2 договору передбачено, що газ, що продається за договором, використовується покупцем виключно для подальшої реалізації релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності).

Відповідно до п. 2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01.01.2016 по 31.03.2016 (включно) газ обсягом до 285,0 тис. куб.м., у тому числі по місяцям: січень - 100 тис. куб.м., лютий - 105 тис. куб.м. та березень - 70 тис. куб.м.

Обсяги газу, що планується передати за договором можуть змінюватися сторонами протягом місяця продажу (п. 2.1.1 договору).

Відповідно до п.3.3 договору покупець, не пізніше 10 числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, зобов'язується надати продавцеві підписані та скріплені печаткою покупця два примірники акта приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Підписані акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

Пунктом 5.2 договору сторони погодили, що ціна за 1000 куб.м. природного газу без урахування податку на додану вартість, тарифу на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становить 2233,40 грн., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2680,08 грн.

Пунктом п.11.1 договору, сторони погодили, що він набуває чинності з дати його підписання і діє в частині реалізації газу до 31.03.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення.

Додатковою угодою №1 від 31.03.2016 (а.с. 27-28) сторони погодили, зокрема, наступне:

- доповнити п.2.1 абзацом у наступній редакції: «Продавець додатково передає покупцю з 01.04.2016 по 30.04.2016 (включно) газ обсягом 32,0 тис. куб.м.»;

- викласти п.6.1 у наступній редакції: «Оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами у національній валюті шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем реалізації газу».

Додатковою угодою №2 від 30.04.2016 (а.с. 29-30) сторони погодили наступне:

- викласти п. 2.1 у наступній редакції: «Продавець передає покупцю з 01.01.2016 по 30.09.2016 (включно) газ обсягом до 302,194 тис. куб.м., у тому числі по місяцях: січень - 107,174 тис. куб.м., лютий - 78,968 тис. куб.м., березень - 62,052 тис. куб.м., квітень - 32,000 тис. куб.м., травень - 7,000 тис. куб.м., червень - 5,000 тис. куб.м., липень - 3,000 тис. куб.м., серпень - 3,000 тис. куб.м. та вересень - 4,000 тис. куб.м.»;

- викласти з 01.05.2016 пункти 5.1., 5.2. та 5.4. в наступній редакції: « 5.1. Ціни (граничні роздрібні ціни) на природний газ установлюються Кабінетом Міністрів України та на період з 01.05.2016 та становлять 3913,00 грн. за 1000 куб.м. в т.ч. з ПДВ»; « 5.2. Ціни за 1000 куб.м. природного газу за цим договором без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування і розподіл природного газу, торгової націнки постачальника газу із спеціальними обовязками становлять 2494,2333 грн. за 1000 куб.м., крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 2993,08 грн.»; « 5.4. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок газу і становить 680658,41 грн., без ПДВ, крім того ПДВ 20%, всього з ПДВ 816790,09 грн.»;

- викласти п. 11 в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін і діє в частині реалізації газу до 30.09.2016 (включно), а в частині проведення розрахунків до повного їх здійснення».

На виконання умов договору, продавець за період з січня 2016 року по вересень 2016 року поставив, а покупець прийняв природний газ, що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу (а.с. 32-40) за січень 2016 року на суму 287234,89 грн., лютий 2016 року на суму 211640,56 грн., березень 2016 року на суму 166,304,33 грн. квітень 2016 року на суму 66176,53 грн., травень 2016 року на суму 22807,27 грн., червень 2016 року на суму 12313,54 грн., липень 2016 року на суму 9182,77 грн. серпень 2016 року на суму 13280,29 грн. та вересень 2016 року на суму 11406,62 грн., підписаними представниками сторін та завіреними печатками сторін, копії яких знаходяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно п. 6.1 договору оплата планових обсягів газу здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки. У разі неповної оплати остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється покупцем до 25-го числа наступного за місяцем реалізації газу, на підставі підписаного сторонами акта приймання-передачі газу за розрахунковий місяць.

Статтею 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як стверджує позивач, відповідач своїх обовязків за договором належним чином не виконував та здійснював оплату за поставлений газ із порушенням договірних строків. Окрім того, внаслідок порушення договірних умов щодо оплати за придбаний природний газ станом на день звернення з позовом у даній справі у відповідача існувала основна заборгованість в сумі 0,02 грн.

Факт прострочки відповідачем виконання своїх грошових зобовязань за договором на купівлю-продаж природного газу підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 19-21) та не заперечується самим відповідачем.

Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем умов п.6.1 договору він зобовязується сплатити продавцю крім суми заборгованості пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

В позовній заяві ПАТ «НАК «Нафтогаз України» надало розрахунок пені, 3% річних та інфляційних нарахувань за відповідні періоди прострочення.

Перевіривши правильність нарахувань вказаних сум, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем вірно нараховано 11 492,92 грн. пені, 927,80 грн. трьох процентів річних та 166,30 грн. інфляційних втрат.

Cуд відхиляє доводи скаржника про те, що пеня була нарахована з порушенням ч.6 ст.232 ГК України. Так, з розрахунку позивача вбачається, що загальний розмір пені складається із наступних сум пені за прострочення платежів за кожний окремий місяць поставки газу:

- 345 грн. пені за зобовязаннями січня 2016 року (прострочення за один день 25.02.2016);

- 1272,16 грн. пені за зобовязаннями лютого 2016 року (період прострочення з 25.03.2016 по 29.03.2016);

- 6988,42 грн. пені за зобовязаннями березня 2016 року (період прострочення з 26.04.2016 по 05.06.2016);

- 1305,62 грн. пені за зобовязаннями квітня 2016 року (період прострочення з 26.05.2016 по 17.08.2016);

- 1023,83 грн. пені за зобовязаннями травня 2016 року (період прострочення з 28.06.2016 по 17.08.2016);

- 241,90 грн. пені за зобовязаннями червня 2016 року (період прострочення з 26.07.2016 по 17.08.2016);

- 315,68 грн. пені за зобовязаннями серпня 2016 року (період прострочення з 27.09.2016 по 25.10.2016).

Таким чином, жоден із зазначених періодів не охоплює строку, більшого за шість місяців, а, отже, твердження скаржника про невідповідність розрахунку пені положенням ч.6 ст.232 ГК України є безпідставними.

Стосовно покликання скаржника на порушення позивачем порядку черговості зарахування сплачених коштів, передбаченого п.6.5 договору, відповідно до якого у разі прострочення покупця, грошова сума яка надійшла від нього, погашає вимоги продавця у такій черговості: 1) відшкодування у першу чергу витрат продавця, повязаних із одержанням виконання; 2) погашення у другу чергу сум інфляційних нарахувань, відсотків річних, пені, штрафів; 3) погашення у третю чергу основної суми боргу, колегія суддів зазначає наступне.

Ні з матеріалів справи, ні з документів, доданих до апеляційної скарги не вбачається, що до моменту звернення із позовом у даній справі позивач предявляв до відповідача вимогу про сплату інфляційних нарахувань, процентів річних чи пені. Своїм правом нарахувати відповідні суми ПАТ «НАК «Нафтогаз України» скористалося у встановлений законом спосіб при предявленні позову, а тому в суду немає підстав вважати, що позивач порушив договірні умови щодо порядку черговості зарахування сплачених відповідачем коштів за поставлений природний газ усі сплачені відповідачем суми були вірно віднесені в рахунок погашення основної заборгованості.

Зважаючи на наведене, колегія суддів відхиляє й доводи скаржника про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 616 та ч.3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру пені до 200,00 грн., трьох процентів річних до 75,00 грн., інфляційних втрат до 25,00 грн.

При цьому, суд наголошує на тому, що суми інфляційних втрат та трьох процентів річних за своєю правовою природою не можуть вважатися неустойкою чи збитками, а тому до них не підлягають застосуванню вищеназвані положення ЦК України.

Щодо зменшення суми пені, то скаржник жодним чином не обґрунтовує того, чому, на його думку, заявлені до стягнення 11 492,92 грн. пені підлягають зменшенню саме до 200,00 грн., не доводить винятковості спірної ситуації, не обґрунтовує причин неналежного виконання ним основного зобов'язання, наслідків порушення зобов'язання, невідповідності розміру стягуваної пені таким наслідкам чи інших обставин, які б мали значення для зменшення розміру неустойки. Крім того, скаржник жодним чином не пояснює того, чому із відповідним клопотанням він не звернувся під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Стосовно долученого до апеляційної скарги платіжного доручення №1550 від 31.01.2018 про сплату основного боргу в сумі 0,02 грн. (а.с. 74), то колегія суддів не бере його до уваги, оскільки воно не містить відміток банку про виконання, а лише відмітку представника скаржника «Копія вірна». Незважаючи на вимогу, викладену в ухвалі Львівського апеляційного господарського суду від 17.04.2018, скаржник не надав для огляду оригіналу платіжного доручення №1550 від 31.01.2018.

Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, судова колегія прийшла до висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалене відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Львівський апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Тернопільської області від 15.01.2018 у справі №921/761/17-г/1 залишити без змін, а апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Газпостач» Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Тернопільміськгаз» без задоволення.

Судовий збір за перегляд рішення в апеляційному порядку покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку згідно ст.ст. 287, 288 ГПК України.

Справу повернути в Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 16.05.2018.

Головуючий суддя Г.В. Орищин

суддя О.В. Зварич

суддя М.І. Хабіб