КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" травня 2018 р. Справа№ 927/192/18

Київський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого: Майданевича А.Г.

суддів: Гаврилюка О.М.

Коротун О.М.

без повідомлення учасників апеляційного провадження,

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 (повний текст ухвали складено - 19.03.2018)

у справі № 927/192/18 (суддя - Мурашко І.Г.)

за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

до Фізичної особи - підприємця Шкурко Костянтина Миколайовича

про видачу судового наказу про стягнення грошової заборгованості в сумі 21982,35 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 в задоволенні заяви у видачі судового наказу про стягнення боргу в сумі 21982,35 грн., з якого 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 6104,25 грн. по відсотках за користування кредитом за період з 02.06.2014 по 15.02.2018; 3817,74 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 10.06.2014 по 15.02.2018; 9060,36 грн. сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором за період з 04.12.2013 по 15.02.2018 відмолено.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні заяви виходив з того, що заява ПАТ КБ "ПриватБанк" про видачу судового наказу складена з порушенням приписів п. 5 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України.

Не погодившись з вказаною ухвалою, Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Київського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених в ухвалі місцевого господарського суду обставинам справи; порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

Апелянт також зазначив, що до заяви про видачу судового наказу на підтвердження порушення зобов'язання зі сторони боржника було долучено належні докази, а саме: копія анкети-заяви від 01.10.2013; копія довідки про встановлення кредитного ліміту, розрахунок заборгованості; копія виписки по рахунку №1170; копія витягу з "Тарифів банку" та копія витягу з "Умов та правил надання банківських послуг".

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.04.2018 справу №927/192/18 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Майданевич А.Г., суддів Гаврилюк О.М., Коротун О.М.

Ухвалою Київського апеляційного господарського суду від 16.04.2018 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 у справі №927/192/18 та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз'яснено боржнику право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом п'яти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Роз'яснено апелянту право подати до суду апеляційної інстанції заперечення на відзиви (в разі його надання) в письмовій формі протягом п'яти днів з дня його отримання.

Однак, у встановлений судом строк жодних додаткових пояснень чи відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм чинного законодавства, колегія Київського апеляційного господарського суду встановила наступне.

Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (надалі - заявник, стягувач) звернулось до Господарського суду Чернігівської області з заявою про видачу судового наказу за вимогами до Фізичної особи-підприємця Шкурко Костянтина Миколайовича про стягнення боргу за договором банківського обслуговування від 01.10.2013 за б/н в сумі 21982,35 грн., з якого 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 6104,25 грн. по відсотках за користування кредитом за період з 02.06.2014 по 15.02.2018; 3817,74 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом за період з 10.06.2014 по 15.02.2018; 9060,36 грн. сума пені за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань за договором за період з 04.12.2013 по 15.02.2018.

Розглянувши подану заяву з доданими до неї матеріалами, суд першої інстанції дійшов висновку, що така заява задоволенню в порядку розділу ІІ ГПК України не підлягає, а тому відмовив у видачі наказу. Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками місцевого господарського суду з урахуванням наступного.

Відповідно до ст. ст. 147-149 Господарського процесуального кодексу України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 148 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги. Заявником та боржником в наказному провадженні можуть бути юридичні особи та фізичні особи - підприємці. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими законом для виконання судових рішень. Судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Особа має право звернутися до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або спрощеному позовному провадженні на свій вибір. Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для подання позовної заяви.

Статтею 150 Господарського процесуального кодексу України наведено вимоги щодо форми і змісту заяви про видачу судового наказу, згідно з якими заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником. У заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім'я (прізвище, ім'я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, - якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред'явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо заяву подано в електронній формі до боржника, який має зареєстровану офіційну електронну адресу, заявник в подальшому повинен подавати будь-які процесуальні та інші документи, пов'язані з розглядом його заяви, виключно в електронній формі.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до того, що між сторонами укладено договір банківського обслуговування №б/н від 01.10.2013, який виконано заявником (банком) належним чином, позичальнику (боржнику) надано кредитні кошти, якими він користувався, але при цьому не виконував свої грошові зобов'язання з повернення кредитних коштів з урахуванням процентів за їх користання.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі документи, як письмова заява від 01.10.2013 ФОП Шкурко К.М. про відкриття банківського рахунку, "Умови та правила надання банківських послуг" та "Тарифи банку" не підтверджують наявність у ФОП Шкурко К.М. заборгованості перед банком станом на 15.02.2018 саме в сумі 21982,35 грн., у т.ч. 3000,00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 6104,25 грн. по відсотках за користування кредитом; 3817,74 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом; 9060,36 грн. сума пені за порушення грошових зобов'язань. Отже, судова колегія зазначає, що вказані документи лише складають договір банківського обслуговування від 01.10.2013 за № б/н, а не підтверджують борг перед банком.

Колегією суддів враховано надану заявником довідку банку про встановлення ліміту по поточному рахунку боржника №1170, але вказаний доказ підтверджує лише розмір ліміту кредитних коштів, проте не свідчить ані про наявність боргу, ані про періоди прострочення. Також, розрахунок заборгованості за договором № б/н від 01.10.2013 станом на 15.02.2018 не є документами, що підтверджують наявність у ФОП Шкурко К.М. заборгованості перед банком.

Більш того, судом першої інстанції вірно зазначено, що банківська виписка по поточному рахунку № 1170 за період з 01.09.2014 по 26.02.2018, відкритого на підставі письмової заяви ФОП Шкурко К.М. від 01.10.2013, свідчить про перенесення станом на 02.09.2014 поточної заборгованості по тілу кредиту в сумі 3000,00 грн. на рахунок 8580, виписка по якому відсутня, з подальшим обліком вказаної заборгованості як простроченої. Вихідний залишок по поточному рахунку № 1170 станом на 26.02.2018 є нульовим, отже надана банківська виписка не підтверджує наявність будь - якої заборгованості у боржника станом на 26.02.2018.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з місцевим господарським судом в тому, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність заборгованості у боржника перед заявником.

Таким чином, заявник не надав доказів на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги щодо видачі судового наказу, а за відсутності належного обґрунтування заявлених вимог разом з переліком відповідних доказів, що мають бути додані заявником до заяви про видачу судового наказу, в тому числі банківських виписок по рахунку боржника, на яких обліковуються прострочена заборгованість по тілу кредиту, відсотках та комісії за користування кредитом, суд позбавлений можливості встановити законність виданого ним наказу.

Відповідно до п.п.1 та 8 ч.1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заяву подано з порушенням вимог ст. 150 цього Кодексу; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

За результатами перегляду даної справи колегією суддів Київського апеляційного господарського суду було встановлено, що заявником при поданні до місцевого господарського суду заяви про видачу судового наказу не було дотримано вимоги п. 5 ч. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 150 Господарського процесуального кодексу України, оскільки із поданої заяви та документів не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу, у зв'язку з чим судом першої інстанції було правомірно відмовлено у видачі судового наказу.

Водночас, колегія суддів звертає увагу заявника на положення ч.1 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п.п.1 та 8 ч.1 ст. 152 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 ГПК України).

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 80 ГПК України).

Відповідно до ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами перегляду даної справи колегія суддів дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було повно, всебічно та об'єктивно з'ясовано обставини, які мають значення для справи, а також вірно застосовано норми чинного законодавства, у зв'язку з чим правові підстави для зміни чи скасування оскаржуваної у даній справі ухвали суду відсутні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду даної справи та не спростовують висновків місцевого господарського суду, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покладається на заявника (апелянта).

Керуючись ст.ст. 2, 129, 147-148, 150, 152-154, 255, 269, 270, 271, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. ст. 281, 282 ГПК України, Київський апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 у справі №927/192/18 залишити без задоволення.

2. Ухвалу Господарського суду Чернігівської області від 19.03.2018 у справі №927/192/18 залишити без змін.

3. Матеріали справи №927/192/18 повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Повний текст постанови складено 14.05.2018.

Головуючий суддя А.Г. Майданевич

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун