РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

20.04.2018Справа № 910/16237/17

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді: Літвінової М.Є.

за участю секретаря судового засідання: Яроменко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи

За позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група"

до 1.Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" в особі Уповноваженої

особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного

акціонерного товариства "Автокразбанк" Костенка Ігоря Івановича

2.Фонду гарантування вкладів фізичних осіб

3.Міністерства юстиції України

третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача

Товариство з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія

"ТРАВІАН"

про визнання правовідносин припиненими та зобов'язання вчинити дії

Суддя Літвінова М.Є.

Представники учасників справи:

від позивача: не з'явився;

від відповідача 1: не з'явився;

від відповідача 2: Сидоренко Ю.А. - за дов.

від відповідача 3: не з'явився;

від третьої особи: не з'явився.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" в особі Уповноваженої Особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Автокразбанк" Костенка Ігоря Івановича(далі-відповідач-1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб(далі-відповідач-2), Міністерства юстиції України (далі-відповідач-3) про визнання правовідносин припиненими та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що договір застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року є припиненим, оскільки припинено основне зобов'язань, яке виникли на підставі договору про кредитну лінію №08 від 08.02.2007 року між ПАТ "АКБ Банк" та ТОВ "Енергетична Група". Також, позивач вважає, що зазначення його як боржника в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у записі щодо цінних паперів за договором № 08-З/05 від 28.02.2014 року порушує його ділову репутацію.

06.11.2017 року представник відповідача-2 через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заперечення, обґрунтовані тим, що у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не виникло жодного обов'язку перед позивачем, а тому його права не могли бути порушені.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.11.2017 року порушено провадження у справі № 910/16237/17, її розгляд призначено на 20.11.2017 року.

20.11.2017 року представник відповідача-3 через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив, у якому зазначено порядок вилучення записів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

20.11.2017 року представник відповідача-1 через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав відзив, обґрунтований відсутністю порушеного права у позивача.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 20.11.2017 року відкладено розгляд справи на 06.12.2017 року.

06.12.2017 року представник позивача через відділ діловодства господарського суду міста Києва подав заперечення на відзив, відповідно до яких вважає його права порушеними.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 06.12.2017 року відкладено розгляд справи на 13.12.2017 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 13.12.2017 року в порядку статті 69 Господарського процесуального кодексу України продовжено строк розгляду спору у справі № 910/16237/17, відповідно до статті 77 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи відкладено на 29.01.2018 року.

15.12.2017 року набула чинності нова редакція Господарського процесуального кодексу України, у відповідності до пункту 9 частини 1 Перехідних положень якого справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У зв'язку з цим, враховуючи необхідність дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених у статтях 2 та 4 Господарського процесуального кодексу України та з метою недопущення передбачених статтею 42 Господарського процесуального кодексу України процесуальних прав учасників справи, ухвалою господарського суду міста Києва від 29.01.2018 вирішено здійснювати розгляд справи № 910/16237/17 за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 26.02.2018 року.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 26.02.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу № 910/16237/17 до судового розгляду по суті на 26.03.2018 року.

У судовому засіданні 26.03.2018 року судом оголошено перерву по справі №910/16237/17 на підставі ст. 216 Господарського процесуального кодексу України до 28.03.2018 року.

28.03.2018 року судове засідання не відбулось у зв'язку з перебуванням судді Літвінової М.Є. на лікарняному.

Ухвалою господарського суду міста Києва від 11.04.2018 року судове засідання по справі призначено на 20.04.2018 року.

В судовому засіданні 20.04.2018 року представник відповідача-2 проти задоволення позову заперечив, з підстав викладених у відзиві.

Позивач, відповідачів 1, 3, третьої особи в судове зсідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

В судовому засіданні 20.04.2018 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд міста Києва, -

ВСТАНОВИВ:

08.02.2007 pоку між Відкритим акціонерним товариством Акціонерний комерційний банк "Автокразбанк" (банк, кредитор), яке перейменовано в Публічне акціонерне товариство "Автокразбанк", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" (позичальник) укладено Договір про кредитну лінію №08.

28.02.2014 року між Публічним акціонерним товариством "Автокразбанк" (заставодержатель) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Інвестиційна компанія "Травіан" (заставодавець) укладено Договір застави цінних паперів № 08-З/05, відповідно до п.1.1. якого заставодавець передає заставодержателю в заставу акції прості іменні емітента ПАТ "Південний транспорт", код ЄДРПОУ емітента 03117487, код цінних паперів - UA, кількість - 123 000 шт., загальна заставна вартість - 3 505 770,60 гривень, які належать на праві власності ТОВ "Інвестиційна компанія "ТРАВІАН"

Відповідно до п. 1.2. Договору застави цей Договір забезпечує всі вимоги заставодержателя, які випливають з Договору про кредитну лінію № 08 від 08 лютого 2007 (а також договорів про внесення змін до нього), надалі - кредитний договір, укладеного між заставодержателем та товариством з обмеженою відповідальністю «Енергетична Група» (позичальник), згідно якого позичальник зобов'язаний у порядку та на умовах, викладених у кредитному договорі не пізніше « 12» серпня 2014 року повернути кредит у розмірі 2 000 000,00 гривень, сплатити проценти за користування кредитними коштами із розрахунку 21% річних, комісійні винагороди, а також штрафи та пені у розмірі і випадках, передбачених кредитним та цим договорами, відшкодувати заставодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання заставодавцем (позичальником) умов кредитного договору у розмірі і у випадках, передбачених кредитним договором (далі - Основне зобов'язання)

07.03.2014 року у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за №14228353 реєстратором - Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр "Міністерства юстиції України зареєстровано обтяження цінних паперів згідно із договором застави цінних паперів №08-З/05 від 28.02.2014 року.

У витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна вказано, що розмір основного зобов'язання - 2 000 000,00 гривень; строк виконання зобов'язання - 12 серпня 2014 року; боржник: ТОВ "Енергетична Група", код 30782182, 03115, м. Київ, вулиця Львівська, будинок 18, копус Б.

29.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством "Автокразбанк" (банк, кредитор) та Дорошенком Дмитром Петровичем (клієнт) укладено Договір банківського рахунку №6684.

28.04.2014 року між Дорошенком Дмитром Петровичем (первісний кредитора) та ТОВ "Енергетична Група" (новий кредитор) було укладено Договір про відступлення права вимоги, відповідно до п. 1 якого Первісний кредитор відступає Новому кредитору належне Первісному кредитору право грошової вимоги до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк» (Боржник) в сумі 2 385 333,35 грн., яке виникло на підставі Договору банківського рахунку №6684 від 29.12.2011 року, укладеного між Первісним кредитором та Боржником.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5574/15-г, залишеним без змін постановою Київського апеляційного господарського суду 14.12.2015 року, відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Автокразбанк» до ТОВ «Енергетична група» про стягнення 3 145 604,64 грн. за Договором про кредитну лінію №08 від 08.02.2007 року.

Зазначеним рішенням встановлено, що 29.04.2014 ТОВ «Енергетична група» було здійснено залік однорідних зустрічних вимог, а саме відповідач повідомив ПАТ «Автокразбанк» про здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, на суму 2 385 333,35 грн., внаслідок чого:

- зобов'язання ТОВ «Енергетична група» перед ПАТ «Автокразбанк», що виникли на підставі Договору про кредитну лінію №8 від 08.02.2007 р. щодо сплати грошових коштів у розмірі 2 385 333,35 грн. (кредит в сумі 2 000 000 грн., нараховані відсотки за кредит в сумі 185 333,35 грн., штраф в сумі 200 000 грн.) є припиненими;

- зобов'язання ПАТ «Автокразбанк» перед ТОВ «Енергетична група» за Договором про відступлення права вимоги від 28.04.2014 та Договором банківського рахунку №6684 від 29.12.2011 є припиненими на суму 2 385 333,35 грн.

У зв'язку із викладеним, на підставі ст. 606 ЦК України, у вказаному рішенні суд дійшов висновку, що оскільки ТОВ «Енергетична група» є стосовно ПАТ «Автокразбанк» як боржником (за Договором про кредитну лінію №8) так і кредитором (за договором банківського рахунку №6684), то ТОВ «Енергетична група» щодо сплати кредиту та процентів за договором про кредитну лінію № є припиненими у зв'язку з поєднанням боржника і кредитора в одній особі".

Відповідно до частини 4 статті 75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, преюдиційні факти є обов'язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв'язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Норми статті 129 Конституції України визначають, що основними засадами судочинства є обов'язковість судового рішення.

Таким чином, факти, встановлені у рішенні Господарського суду міста Києва від 14.04.2015 року у справі №910/5574/15-г, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді даної справи та мають обов'язкову силу для вирішення даної справи.

Позивач стверджує, що з огляду на припинення зобов'язань, які виникли на підставі договору про кредитну лінію № 08 від 08.02.2007 року між ПАТ "АКБ Банк" та ТОВ "Енергетична Група", договір застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року також є припиненим, що стало підставою для звернення до суду з позовом у даній справі.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язань - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.

Частинами 1, 3, 5 ст. 626 Цивільного кодексу України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов'язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає із суті договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Стаття 628 Цивільного кодексу України встановлює, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є не обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В силу положень ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності до положень ст.1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ч. 1 ст. 572, ч. 1 ст. 575 ЦК України в силу застави (іпотеки, якщо у заставі нерухоме майно) кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтею 576 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню. Застава нерухомого майна підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Таким чином, застава як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Статтею 593 Цивільного кодексу України встановлено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов'язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. У разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.

Частиною 1 статті 78 Господарського процесуального кодексу України визначено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що між відповідачем-1 та третьою особою по даній справі 28.02.2014 року укладено Договір застави цінних паперів № 08-З/05 з метою забезпечення виконання позивачем взятих на себе зобов'язань за Договором про кредитну лінію № 08 від 08.02.2007 pоку.

Згідно з договором застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року третя особа надала в заставу належні їй на праві власності акції прості іменні, емітента ПАТ "Південний транспорт", код ЄДРПОУ емітента 03117487, код цінних паперів - UA, кількість - 123 000 шт., загальна заставна вартість - 3 505 770,60 гривень.

З договору застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року видно, що сторонами договору є відповідач-1 та третя особа, позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" не є стороною даного договору.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Стаття 16 Цивільного кодексу України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст. 20 Господарського кодексу України, кожний суб'єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів.

У розумінні зазначених приписів суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Процесуально-правовий зміст захисту права, закріпленого у Господарському процесуальному кодексі України, полягає у тому, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. (ст. 4 ГПК України).

Враховуючи викладене вище, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які б підтверджували наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, чи охоронюваного законом інтересу, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №18-рп/2004 від 01.12.2004 поняття "охоронюваний законом інтерес" що вживається в законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право, а матеріалами справи не підтверджено порушення прав позивача з боку відповідачів, то відсутність порушеного права позивача також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Окрім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб'єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов'язку по відновленню порушеного права на порушника.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Оскільки, Товариство з обмеженою відповідальністю "Енергетична група" не є стороною договору застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року, а правовідносин за ним стосуються виключно сторін вказаного договору, у суду відсутні правові підстави вважати його права порушеними.

Також, суд зазначає, що зазначення у Державного реєстру обтяжень рухомого майна позивача як боржника за зобов'язанням, забезпеченим договором застави цінних паперів №08-З/05 від 28.02.2014 року, саме по собі не є встановленням юридичного факту або підставою для стягнення з нього будь-якої заборгованості, а отже не впливає на його права та обов'язки.

Крім того, позивачем не надано жодного доказу невизнання відповідачами прав позивача, їх порушення та оспорення.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає заявлені позивачем вимоги про визнання припиненим Договору застави цінних паперів № 08-З/05 від 28.02.2014 року та припинення в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна обтяження за вказаним договором не призводять до поновлення права позивача, яке на його думку порушено.

Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 22.02.2018 у справі № 910/14036/17.

Згідно статей 73, 74, 77, 79 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи встановлені вище обставини, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин викладених у позові та порушення відповідачами прав та законних інтересів позивача, приймаючи до уваги обраний позивачем спосіб захисту, суд дійшов висновку про необґрунтованість та безпідставність заявлених вимог.

Підсумовуючи вищенаведене, суд відмовляє у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергетична група".

Витрати по сплаті судового збору, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, підлягають залишаються за позивачем.

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд міста Києва,

ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову відмовити повністю.

2. Відповідно до статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Відповідно до частини 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 02.05.2018 року.

Суддя М.Є. Літвінова