ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2018 року

м. Київ

Справа № 904/1339/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Жукова С.В. - головуючого, Білоуса В.В., Ткаченко Н.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Міністерства оборони України

на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017

(Суддя - Загинайко Т.В.)

та на постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017(Головуючий суддя - Білецька Л.М.; судді - Парусніков Ю.Б., Коваль Л.А.)

за позовом Міністерства оборони України

до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк"

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю "Монітор, м. Харків"

про стягнення 6 363,00 грн,-

ВСТАНОВИВ:

1. Міністерства оборони України звернулось до господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" (Далі - ПАТ КБ "Приватбанк") у якому просило стягнути з відповідача 6 363 грн. 00 коп. - суми банківської гарантії відповідно до гарантії виконання від 09.11.2015 №G1115/1954.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

2. Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 року у даній справі №904/1339/17, яке залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017, у позові відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок відповідача.

3. Судові рішення обґрунтовані тим, тим, що:

3.1. в порушення умов Гарантії виконання до вимоги, спрямованої на адресу відповідача, позивачем не було додано зазначеного у Гарантії виконання копії підписаного договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби;

3.2. також у Гарантії виконання бенефіціаром зазначено Міністерство оборони України, а вимогу підписано тимчасово виконуючим обов'язки директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковником ОСОБА_5, проте доказів в підтвердження повноважень ОСОБА_5 на підписання вказаної вимоги від Міністерства оборони України до вимоги додано не було, хоча Гарантія виконання містить умови щодо підпису письмової вимоги уповноваженими особами.

3.3. вимога від 21.12.2015 №286/8/1510 спрямована позивачем відповідачу, не відповідає умовам Гарантії виконання від 09.11.2015р. №G1115/1954.

3.4. відповідачем було спрямовано позивачу листа від 20.01.2016р. №Е.35.0.0.0/4-77818, в якому зазначено, що надана вимога не відповідає Гарантії виконання і банк відмовляє в задоволенні вимоги платежу, про що свідчить накладна від 20.01.2016 №R025010 експрес-доставки кореспонденції та вантажу „Меркурій".

3.5. апеляційний господарський суд спростовуючи вимоги апеляційної скарги встановив, що ПАТ КБ "Приватбанк" в розумний строк розглянув вимоги кредитора, та виконав взяті на себе зобов`язання щодо повідомлення кредитора про відмову від задоволення його вимоги, як це передбачено ст. 565 Цивільного кодексу України, тому підтримав висновки суду першої інстанції про те, що порушення умов банківської гарантії сталося з вини позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги з узагальненими доводами особи, яка подала касаційну скаргу

4. Міністерства оборони України звернулось до Вищого господарського суду України з касаційною скаргою, у якій просить скасувати судові рішення попередніх інстанцій та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та розподілити судові витрати.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

5. Підставою для скасування судових рішень скаржник вважає невірне застосування та порушення судами обох інстанцій норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 200 Господарського кодексу України (Далі - ГК України), ст.ст. 564, 565 Цивільного кодексу України (Далі - ЦК України), ст. ст. 4-2, 4-3, 22, 33, 43 Господарського процесуального кодексу України (Далі - ГПК України) в редакції чинній до 15.12.2017.

5.1. У касаційній скарзі Міністерство оборони України зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну юридичну оцінку доводам позивача щодо обов'язку гаранта негайно повідомити кредитора про відмову від задоволення його вимоги;

5.2. скаржник вважає, що суди безпідставно не прийняли доводи позивача щодо не отримання Міністерством оборони України листа Банку від 20.01.2016 №Е.35.0.0.0/4-77818, у якому зазначено, що надана вимога не відповідає Гарантії виконання і банк відмовляє в задоволенні вимоги платежу;

5.3. крім того, скаржник вважає, що судами не надано належної оцінки доводам позивача про те, що гарант умисно затягував розгляд вимоги Міністерства оборони України та надсилав поштою з запізненням аби Міністерство оборони України не могло звернутися повторно з вимогою, у зв'язку з закінченням строку банківської гарантії.

6. Відзиву на касаційну скаргу Міністерством оборони України до суду касаційної інстанції не подано.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

7. Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.02.2018 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Міністерства оборони України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі № 904/1339/17 та прийнято до розгляду у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

8. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені у касаційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з такого.

9. Відповідно ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

10. Як встановили суди під час розгляду даної справи, 13 листопада 2015 року між Міністерством оборони України (далі - Замовник - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Монітор" було укладено Договір від № 286/3/15/565 (далі - Договір) на постачання речового майна (далі - товар) а саме шапки тип Б з овчини облагородженої чорного кольору у кількості 500 штук вартістю 127 600,00грн зі строком постачання товару до 30.11.2015 включно.

11. Згідно з умовами документації конкурсних торгів та п. 1.1.1. Договору, Третьою стороною надано Замовнику (Позивачу) в рахунок забезпечення виконання умов Договору від 13.11.15 №286/3/15/565 банківську гарантію від 09.11.2015 №G1115/1954 на суму 6 363,00 грн видану ПАТ КБ "Приватбанк" (далі-Відповідач).

12. Наданою банківською гарантією Відповідач зобов'язувався безумовно та безвідклично виплатити Бенефіціару суму що визначена гарантією у випадку невиконання (неналежного виконання) Принципалом умов Договору стосовно асортименту, якості, кількості та строків і виключно за цінами згідно положень Договору.

13. Сторони узгодили строк дії Гарантії від 09.11.2015 №G1115/1954 до 02.02.2016.

14. Всупереч умовам Договору від 13.11.2015 № 286/3/15/565 на постачання речового майна, а саме: шапки тип Б з овчини облагородженої чорного кольору у кількості 500 штук вартістю 127 260 грн. Постачальником у строк до 30.11.2015 включно не виконано, товар у кількості 500 штук завезено на склад замовника 01.12.2015, тобто з порушенням строку поставки на 1 день.

15. Судами встановлено, що Позивачем було спрямовано до Відповідача вимогу від 21.12.2015 №286/8/15102 з проханням перерахувати 6 363 грн. згідно Гарантії виконання у зв'язку з порушенням третьою особою умов виконання Договору поставки, щодо строків постачання продукції за Договором поставки, яка здійснена 01.12.2015, тобто із порушенням на 1 добу; зазначену Вимогу відповідач отримав 04.01.2016, що підтверджено відміткою на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 59).

16. Відповідачем було направлено Позивачу листа від 20.01.2016 №Е.35.0.0.0/4-77818, що підтверджено накладною від 20.01.2016 №R025010 експрес-доставки кореспонденції та вантажу „Меркурій", про відмову у задоволенні вимоги платежу, з огляду на те, що вимога Позивача не відповідає Гарантії виконання.

17. Спір між сторонами справи виник внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за гарантійним листом від 09.11.2015 №G1115/1954 на суму 6 363,00 грн

18. Згідно з приписами ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші), чи утриматися від виконання певних дій, а інша сторона має право вимагати виконання такого обов'язку.

19. За змістом ст. 526 ЦК Україні та ст. 193 ГК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

20. Відповідно до ст. 200 ГК України гарантія є специфічним засобом забезпечення виконання господарських зобов'язань шляхом письмового підтвердження (гарантійного листа) банком, іншою кредитною установою, страховою організацією (банківська гарантія) про задоволення вимог управленої сторони у розмірі повної грошової суми, зазначеної у письмовому підтвердженні, якщо третя особа (зобов'язана сторона) не виконає вказане у ньому певне зобов'язання, або настануть інші умови, передбачені у відповідному підтвердженні. До відносин банківської гарантії в частині, не врегульованій цим Кодексом, застосовуються відповідні положення ЦК України.

21. Згідно ст. 560 ЦК України за гарантією банк, інша фінансова установа, страхова організація (гарант) гарантує перед кредитором (бенефіціаром) виконання боржником (принципалом) свого обов'язку. Гарант відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

22. У статті 561 ЦК України врегульовано, що гарантія діє протягом строку, на який вона видана. Гарантія є чинною від дня її видачі, якщо в ній не встановлено інше. Гарантія не може бути відкликана гарантом, якщо в ній не встановлено інше.

23. Згідно ч. 1 ст. 563 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією, гарант зобов'язаний сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії.

24. За приписами ч. 1 ст. 565 ЦК України гарант має право відмовитися від задоволення вимоги кредитора, якщо вимога або додані до неї документи не відповідають умовам гарантії або якщо вони подані гарантові після закінчення строку дії гарантії.

25. З умов гарантійного листа та норм права випливає, що обов'язок гаранта сплатити кредиторові грошову суму відповідно до умов гарантії настає за умови порушення боржником зобов'язання, забезпеченого гарантією та направлення кредитором гаранту письмової вимоги разом із зазначеними в гарантії документами. За відсутності однієї із вказаних умов відповідальність гаранта не настає.

26. Судами попередніх інстанцій було правильно встановлено, що умови гарантійного листа від 09.11.2015 №G1115/1954 сформульовані таким чином, що всі вимоги за цією гарантією мають бути надані разом із копією гарантії та копією підписаного договору до або на дату закінчення її дії до зареєстрованого офісу банку (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50) не пізніше 02.02.2016р. включно або в цей же строк отримані банком поштовим зв'язком, кур'єром або іншими способом, який дозволяє зафіксувати факт отримання банком вище вказаних письмових вимог; у протилежному випадку банк, звільняється від будь-яких зобов'язань за цією гарантією; зобов'язання за цією гарантією закінчуються також у разі закінчення терміну дії гарантії;

27. Однак, як встановили суди, в порушення умов Гарантії виконання до вимоги, спрямованої на адресу відповідача, позивачем не було додано зазначеного у Гарантії виконання копії підписаного договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби;

27.1. крім того, у Гарантії виконання бенефіціаром зазначено Міністерство оборони України, а вимогу підписано тимчасово виконуючим обов'язки директора департаменту державних закупівель та постачання матеріальних ресурсів Міністерства оборони України полковником ОСОБА_5, за відсутності надання доказів на підтвердження повноважень ОСОБА_5 на підписання вказаної вимоги від Міністерства оборони України, хоча Гарантія виконання містить умови щодо підпису письмової вимоги уповноваженими особами.

28. Перевіряючи правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права щодо обставин надання бенефіціаром визначених гарантією документів, які підтверджують, що принципал не виконав свої зобов'язання за договором від 13.11.2015 № 286/3/15/565, Верховний Суд погоджується із такими висновками.

29. При цьому, аргументи позивача, який стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну юридичну оцінку його доводам щодо обов'язку гаранта негайно повідомити кредитора про відмову у задоволенні його вимоги а також аргументи у яких позивач вважає, що суди безпідставно не прийняли його доводи щодо не отримання Міністерством оборони України листа Банку від 20.01.2016 №Е.35.0.0.0/4-77818, у якому банк відмовляє в задоволенні вимоги платежу не спростовує обставин щодо невідповідності доданих до вимоги документів умовам Гарантії.

30. Крім того, судом другої інстанції встановлено, що ПАТ КБ "Приватбанк" про відмову у задоволенні вимоги повідомив бенефіціара - Міністерство оборони України листом 20.01.2016 №Е.35.0.0.0/4-77818, що підтверджується накладною служби експрес - доставки кореспонденції та вантажу "Меркурій" від 20.01.2016 № R0285010 (а.с.69), у якій зазначено, що 27.01.2016 Міністерство оборони України відмовилось від отримання листа від 20.01.2016 №Е.35.0.0.0/4-77818 через звільнення ОСОБА_5

31. Також, суд другої інстанції встановив, що відповідач у розумний строк, з урахуванням вихідних та святкових днів, розглянув вимоги кредитора, та виконав взяті на себе зобов`язання щодо повідомлення кредитора про відмову від задоволення його вимоги, як це передбачено ст. 565 Цивільного кодексу України, що спростовує твердження позивача про ненадання судами належної оцінки доводам позивача про те, що гарант умисно затягував розгляд вимоги Міністерства оборони України та надсилав поштою з запізненням аби Міністерство оборони України не могло звернутися повторно з вимогою, у зв'язку з закінченням строку банківської гарантії.

32. Висновки судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову є обґрунтованими, з огляду на правильне застосування ст. 43 ГПК України в редакції до чинній до 15.12.2017 і встановлення факту, що позивачем під час звернення до відповідача із вимогами кредитора було порушено ст. 563 ЦК України та умови гарантійного листа від 09.11.2015 №G1115/1954. Зокрема, судами правильно встановлено, що з переліку документів, доданих до листа-вимоги, позивачем не надано відповідачеві зазначеного у Гарантії виконання копії підписаного договору про поставку для державних потреб матеріально-технічних засобів речової служби, без підтвердження підписання вимоги уповноваженою особою, як це передбачено гарантійним листом.

33. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 308 ГПК У країни у чинній редакції, суд касаційної інстанції, за результатами розгляду касаційної скарги, має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

34. Слід також відзначити, що відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нєлюбін проти Російської Федерації") одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Принцип правової визначеності вимагає, серед іншого, щоб якщо суди ухвалили остаточне рішення в питанні, то їх рішення не піддавалося би сумніву. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру.

35. Крім того, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

36. Згідно ж із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

37. Отже вказані рішення Європейського суду з прав людини суд касаційної інстанції застосовує у даній справі як джерело права.

38. Відповідно ст. 309 ГПК України у чинній редакції суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

39. За таких обставин та з урахуванням меж розгляду справи в суді касаційної інстанції, в порядку ст. 300 Господарського процесуального кодексу України, оскільки фундаментальних порушень не встановлено, підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень, касаційний суд не вбачає.

40. З огляду на те, що касаційна скарга задоволенню не підлягає, згідно ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В :

1. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №904/1339/17 залишити без задоволення.

2. Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 27.04.2017 та постанову Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 31.07.2017 у справі №904/1339/17 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий С.В. Жуков

Судді В.В. Білоус

Н.Г. Ткаченко