ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 916/3629/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Берднік І.С., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2017 (суддя Зайцев Ю.О.) та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 (головуючий суддя: Мишкіна М.А., судді: Будішевська Л.О., Таран С.В.)

за позовом Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК"

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9

про стягнення 593 000, 00 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" звернулось до господарського суду Одеської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_9 про стягнення 593 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем свого обов'язку з поставки оплаченого позивачем товару (офісні меблі) за укладеним договором купівлі-продажу (поставки) від 23.07.2015.

Рішенням Господарського суду Одеської області від 05.04.2017, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017, в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Судові рішення мотивовані відсутністю підстав для задоволення позову з посиланням на виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань щодо поставки товару. При цьому поставка товару підтверджується належними доказами, які надані відповідачем, а саме підписаним між сторонами Актом поставки товару за договором купівлі-продажу меблів від 23.07.2015, відповідно до якого, 30.09.2015 відповідач поставив, а позивач прийняв товар (офісні меблі) на загальну суму 603 104,00 грн.

01.12.2017 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" подано касаційну скаргу на рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 до Вищого господарського суду України.

На підставі пункту 5 статті 31, підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) та за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 вказану касаційну скаргу разом зі справою № 916/3629/16 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2018 року у справі № 916/3629/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Берднік І.С.

Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VІІІ) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

16.03.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про прийняття касаційної скарги до провадження, розгляд скарги здійснити у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 30.03.2018.

Скаржник (позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що рішення місцевого та постанова апеляційного суду прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, без дослідження всіх обставин даної справи, без призначення відповідної судової експертизи.

З урахуванням зазначеного, скаржник вважає, що судами не досліджено всіх доказів в їх сукупності та не надано їм вірної оцінки, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного розгляду справи.

З огляду на викладене, позивач у касаційній скарзі просить скасувати постанову апеляційного господарського суду та рішення місцевого господарського суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідач відзив на касаційну скаргу не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, 23.07.2015 між Публічним акціонерним товариством "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" (Покупець) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (надалі - Постачальник) було укладено Договір купівлі-продажу (поставки) меблів (надалі - Договір від 23.07.2015), відповідно до умов п.п.1.1,1.2 якого, Постачальник зобов'язувався в обумовлений договором строк поставити у власність Покупця та зібрати офісні меблі (Товар), а Покупець зобов'язувався прийняти та оплатити меблі в порядку, передбаченому Договором.

Згідно із пунктами 2.1, 2.2 Договору від 23.07.2015 вартість Товару визначається у рахунку, який виписується на підставі заявки Покупця, погодженої з Постачальником. Найменування, асортимент, кількість, вартість одиниці Товару, а також кінцева вартість поставленої партії зазначається у накладній.

Поставка офісних меблів здійснюється у строк, зазначений в заявці Покупця по кожній окремій партії. Поставка Товару на адресу Покупця здійснюється Постачальником. Під час відвантаження Товару Покупцю усі його комплекти повинні були бути оглянуті Покупцем або уповноваженою особою Покупця у місці його відвантаження. Постачальник вважається таким, що виконав зобов'язання з поставки офісних меблів, якщо поставив її в місце та строки, вказані покупцем, а також в результаті приймання зібраних меблів Покупцем встановлена відповідність кількості, якості, асортименту Товару, зазначеного в заявці (пункти 3.1, 3.3, 3.4, 3.6 Договору від 23.07.2015).

Згідно із пунктами 4.1, 4.2 Договору від 23.07.2015 ціна одиниці Товару визначається Постачальником на момент отримання заявки від Покупця та відображається у рахунку, накладній. Оплата кожної партії Товару здійснюється Покупцем на підставі виставленого рахунку, на протязі 5 (п'яти) днів.

Право власності на поставлений Товар переходить до Покупця в момент підписання Покупцем або уповноваженою особою Покупця накладної (п.5.2 Договору від 23.07.2015).

Відповідно до п.п.7.1.2, 7.1.3 Договору Постачальник зобов'язаний поставляти Покупцю офісні меблі належної якості, у відповідності з асортиментом, кількістю, технічними характеристиками, розмірами та іншими вимогами, передбаченими заявкою, що надійшла від Покупця, на умовах Договору; виконати роботи у встановлені Договором строки.

Даний Договір вступає в дію з моменту його підписання сторонами та укладається на невизначений термін (пункт 8.1 Договору від 23.07.2015р.).

До договору від 23.07.2015 було підписано Додаток №1 - "Заявка-специфікація №1" в якій зазначено наступне: товар: стіл офісний 61шт., тумба мобільна 61шт., полиця для документів мал. 10 шт., полиця для документів вел. 10шт., стелаж для документів шт., меблева підставка для сумок 6шт.; усього на суму 603104грн.; строк поставки: до 01.10.2015 (а.с.97).

На виконання умов укладеного договору відповідачем були виставлені рахунки на оплату поставленого ним товару (офісних меблів):

- №57 від 15.09.2015р. - товар - переплата за меблі, сума без НДС - 148000грн. (а.с.14);

- №58 від 15.09.2015р. - товар - переплата за меблі, сума без НДС - 150000грн. (а.с.15);

- №60 від 15.09.2015р. - товар - переплата за меблі, сума без НДС - 145000грн. (а.с.16).

В свою чергу, ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРТ БАНК" сплатило ФОП ОСОБА_9 593000грн., що підтверджується документами, які є в матеріалах справи.

31.05.2016 Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЮСБ БАНК" надіслала ФОП ОСОБА_9 вимогу про повернення боргу №2869, в якій зазначила, що станом на 01.05.2016 у ФОП ОСОБА_9 перед Банком наявна заборгованість у сумі 624 235,90грн. (яка складається із: сплати за оренду приміщення, оплати меблів в асортименті, оплати за технічне обслуговування кондиціонування та відшкодування витрат за газ) та вимагала повернути вищезазначені кошти Банку протягом місяця з дати отримання вимоги (а.с.21-22); копія вимоги отримана відповідачем 06.06.2016, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.23).

Зазначаючи про невиконання ФОП ОСОБА_9 своїх зобов'язань з поставки офісних меблів та неповернення сплачених позивачем коштів, останній звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, місцевий господарський суд, з яким також погодився й апеляційний, вказав, що відповідачем наданий Акт поставки товару за договором купівлі-продажу меблів від 23.07.2015, відповідно до якого, 30.09.2015 відповідач поставив, а позивач прийняв товар (офісні меблі) на загальну суму 603 104,00 грн., тому свої обов'язки за договором відповідач виконав в повному обсязі, а отже відсутні підстави для задоволення позову.

Розглядаючи доводи касаційної скарги та заперечення на неї колегія суддів касаційного суду відмічає наступне.

Правовідносини сторін по справі виникли на підставі укладеного між ними договору купівлі-продажу (поставки) меблів від 23.07.2015.

Згідно з ч. 1 ст. 664 Цивільного кодексу України обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов'язок продавця доставити товар; надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов'язку передати товар.

Згідно з ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Позивач, звертаючись з даним позовом до суду, зазначав про невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором купівлі-продажу (поставки) меблів від 23.07.2015, у зв'язку з чим просив суд стягнути на його користь 593 000,00 грн., які були ним сплачені за товар (офісні меблі).

Відповідач в свою чергу зазначав про повне виконання ним своїх обов'язків з поставки позивачу меблів. При розгляді справи відповідач надав суду для огляду належним чином засвідчену копію Акту поставки товару за договором купівлі-продажу меблів від 23.07.2015 та оригінал (для огляду) підписаний та скріплений печатками сторін, відповідно до якого, 30.09.2015 відповідач поставив, а позивач прийняв товар (офісні меблі) на загальну суму 603 104,00 грн.

Товар (меблі) прийняті позивачем без зауважень, тому судами попередніх інстанцій на підставі оцінки вищевказаних доказів було встановлено, що поставка товару відбулась, а відповідач довів факт виконання своїх зобов'язань.

Позивач не надав докази на спростування зазначеного.

При цьому, апеляційний суд зазначив наступне.

ПАТ «ЮСБ БАНК» не надано доказів фіктивності угоди від 23.07.2015р. та безтоварності операції з купівлі-продажу (поставки) меблів, а його посилання на сумніви щодо реальності угоди та проведених господарських операцій не можуть бути прийняті до уваги, адже судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях сторін.

На спростування справжності доказів поставки меблів будь-яких належних та допустимих доказів суду не надано.

Заперечуючи справжність оформлених первинних документів, позивач не уточнює та не пояснює, в чому саме це полягає, при цьому обставину підписання договору, Специфікації та Акту поставки товару саме головою правління ПАТ «ЮСБ БАНК» не спростовує.

Отже за вищезазначених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, та як наслідок, правомірно відмовив у задоволенні позову ПАТ «ЮСБ БАНК» у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ПАТ «ЮСБ БАНК» колегія суддів відхилила з огляду наступного.

З урахуванням пункту 5 розділу 1, пунктів 15-18 розділу 2 Положення про інвентаризацію активів та зобов'язань, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України №879 від 02.09.2014р., суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що Позивачем ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду справи не надано до матеріалів справи інвентаризаційних описів (актів інвентаризації), отже твердження ПАТ «ЮСБ БАНК» про те, що під час інвентаризації у Банку не виявлено меблів, які мала поставити відповідач за Договором від 23.07.2015р., колегія суддів не прийняла до уваги.

Посилання скаржника на його звернення до правоохоронних органів з приводу вчинення ОСОБА_9. та ОСОБА_7 кримінального правопорушення не є підставою для скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки у відповідності до приписів ч.4 ст.35 ГПК України виключно вирок суду в кримінальному провадженні або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для господарського суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, щодо якої ухвалений вирок або постанова суду, лише в питаннях, чи мало місце діяння та чи вчинене воно цією особою.

В частині не призначення судом першої інстанції експертизи справжності наданих відповідачем видаткових накладних №№56-59 від 30.09.2015р., колегія суддів апеляційного суду зазначила наступне.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ФОП ОСОБА_9. до матеріалів справи було залучено належним чином завірені (з відміткою «з оригіналом згідно» та підписом представника відповідача ОСОБА_8.) копії видаткових накладних №№56-59 від 30.09.2015р. та копію Акту від 30.09.2015р. поставки товару за договором купівлі-продажу меблів від 23.07.2015р. (оригінал Акту оглянутий судом першої інстанції, про що зазначено в оскаржуваному рішенні). Також оригінали видаткових накладних №№56-59 від 30.09.2015р. та Акту від 30.09.2015р. оглянуті судом апеляційної інстанції у судовому засіданні 19.10.2017р.

Отже відповідачем у встановлений приписами ст.ст.32-34 ГПК України спосіб доведено належними та допустимими доказами факт виконання своїх зобов'язань за Договором від 23.09.2015р.

Згідно із ч.ч.1-3 ст.41 ГПК України для роз'яснення питань, що виникають при вирішенні господарського спору і потребують спеціальних знань, господарський суд призначає судову експертизу. Учасники судового процесу мають право пропонувати господарському суду питання, які мають бути роз'яснені судовим експертом. Остаточне коло цих питань встановлюється господарським судом в ухвалі. Проведення судової експертизи доручається державним спеціалізованим установам чи безпосередньо особам, які відповідають вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу».

Отже позивач, фактично стверджуючи про фіктивність видаткових накладних та Акту від 30.09.2015р., мав можливість заявити клопотання про призначення по справі відповідної експертизи, чого ним зроблено не було; не заявлено такого клопотання скаржником і під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ст.79 ГПК України господарський суд зупиняє провадження у справі в разі неможливості розгляду даної справи до вирішення пов'язаної з нею іншої справи, що розглядається іншим судом, а також у разі звернення господарського суду із судовим дорученням про надання правової допомоги до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави. Господарський суд має право зупинити провадження у справі за клопотанням сторони, прокурора, який бере участь в судовому процесі, або за своєю ініціативою у випадках: 1) призначення господарським судом судової експертизи; 2) надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування; 3) заміни однієї з сторін її правонаступником. Господарський суд поновлює провадження у справі після усунення обставин, що зумовили його зупинення. Про зупинення провадження у справі та його поновлення виноситься ухвала. Ухвалу про зупинення провадження може бути оскаржено.

Посилання скаржника на обов'язок суду першої інстанції зупинити провадження у справі, оскільки матеріали по даній справі було надіслано органу досудового розслідування колегія суддів відхиляє, оскільки судом першої інстанції не надсилались будь-які матеріали прокурору або органу досудового розслідування, а звернення позивача до правоохоронних органів із повідомленням про вчинення злочину у будь-якому разі не є підставою для зупинення провадження у справі відповідно до приписів ст.79 ГПК України.

Відповідно до ст.4-3 Господарського процесуального кодексу України в редакції станом на момент розгляду справи в судах попередніх інстанцій:

"Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Господарський суд створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства."

Згідно зі ст.33 вказаного Кодексу у зазначеній редакції:

"Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками судового процесу."

Відповідно до ч.1 ст.38 наведеного Кодексу у вказаній редакції:

"Сторона або прокурор у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування господарським судом доказів."

З урахуванням викладеного, колегія суддів касаційного суду доходить висновку, що саме сторона процесу, а не суд (який виступає арбітром в спорі) за сторону, має доводити її вимоги і заперечення подачею до суду відповідних доказів, а не наведенням сумнівів та припущень.

І в разі недостатності таких доказів саме сторона зобов'язана займати активну позицію та заявляти відповідні клопотання, в т.ч. про витребування господарським судом доказів, про призначення господарським судом судової експертизи, про надсилання господарським судом матеріалів прокурору або органу досудового розслідування, а не чекати і сподіватися, що за неї це має робити суд, і чого, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, в даному випадку не було зроблено позивачем.

За викладених обставин, суд касаційної інстанції вважає, що судами попередніх інстанцій здійснена повна та належна оцінка всіх доводів та доказів по справі і рішення місцевого господарського суду та постанова суду апеляційної інстанції прийняті відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому їх необхідно залишити в силі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення."

Згідно з ч.1 ст.309 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність залишити касаційну скаргу позивача без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін, як такі що ухвалені з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

У зв'язку з тим, що суд відмовляє у задоволенні касаційної скарги та залишає в силі раніше ухвалені судові рішення, суд покладає на позивача витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги.

Керуючись статтями 129, 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "ЮНІОН СТАНДАРД БАНК" на рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Одеської області від 05.04.2017 та постанову Одеського апеляційного господарського суду від 14.11.2017 у справі №916/3629/16 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді І. Берднік

Г. Мачульський