УХВАЛА

м. Київ

07.03.2018Справа №910/16551/17

Господарський суд міста Києва у складі: головуючий суддя - Князьков В.В.,

при секретарі судового засідання Скокіні О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні господарського суду

заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про виправлення помилки у виконавчому документі у справі

за позовом Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м. Харків

до відповідача Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів», м. Київ

про стягнення 3 236,71 грн.

За участю представників:

від стягувача: від боржника: не з'явився не з'явився
ВСТАНОВИВ:

Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» про стягнення пені в сумі 3 236,71 грн.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 позовні вимоги Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства Державної акціонерної компанії «Національна мережа аукціонних центрів» пеню в сумі 2 185,19 грн. та судовий збір в розмірі 1 080,20 грн.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 19.12.2017 рішення Господарського суду міста Києва від 18.10.2017 у справі № 910/16551/17 залишено без змін.

18.01.2018 Господарським судом міста Києва видано наказ на виконання рішення від 18.10.2017, яке набрало законної сили 19.12.2017.

22.02.2018 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області подано до суду заяву про виправлення помилки в наказі від 18.01.2018.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 26.02.2018 розгляд заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про виправлення помилки в наказі призначено на 07.03.2018.

У судове засідання представники сторін не з'явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Одночасно з цим, у частині 3 статті 328 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви, у зв'язку з чим господарський суд вважає за можливе розглянути заяву про виправлення помилки в наказі за відсутності представників сторін.

Розглянувши заяву стягувача про виправлення помилки у виконавчому документі, господарський суд зазначає наступне.

За приписами статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій її території.

Відповідно до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Наказ, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Наказ, судовий наказ, ухвала суду мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом (ч. ч. 1, 3 ст. 327 Господарського процесуального кодексу України).

Частиною 1 статті 328 Господарського процесуального кодексу України в чинній редакції передбачено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

У поданій до суду заяві стягувач зазначає, що при видачі наказу від 18.01.2018 господарський суд допустився помилки, оскільки видав один наказ про стягнення грошових коштів, а належало видати, на думку стягувача, два окремих накази на стягнення пені та стягнення судового збору, а також вказати реквізити банківських рахунків, на які підлягають зарахуванню відповідні суми грошових коштів.

З приводу вказаних тверджень заявника господарський суд зазначає, що вимоги до виконавчого документа встановлено статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім'я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім'я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред'явлення рішення до виконання.

В свою чергу, вимоги до змісту резолютивної частини рішення визначено у ч. ч. 5, 6 ст. 238 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до яких у резолютивній частині рішення зазначаються: висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної із заявлених вимог; розподіл судових витрат; строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про: порядок і строк виконання рішення; надання відстрочки або розстрочки виконання рішення; забезпечення виконання рішення; повернення судового збору; призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дата, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру, понесених нею судових витрат; дата складення повного судового рішення.

Відтак, як при складенні тексту судового рішення, так і при видачі наказу господарським судом було дотримано наведені вище вимоги процесуальних норм та вказано усі обов'язкові відомості щодо стягувача і боржника.

При цьому, щодо тверджень заявника про необхідність зазначення у виконавчому документі реквізитів рахунків стягувача господарський суд зауважує, що у частині 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що у виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв'язку та адреси електронної пошти.

Тобто, орган, який видає виконавчий документ, має право вказати додаткові відомості, зокрема реквізити банківського рахунку стягувача, однак відсутність таких відомостей в наказі суду не свідчить про наявність в ньому помилки.

Суд звертає увагу заявника, що згідно з частиною 2 статті 7 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з заявою про виконання виконавчого документа стягувач подає заяву, в якій зазначаються, зокрема, реквізити банківського рахунка, на який слід перераховувати кошти.

Таким чином, заявник не позбавлений права та можливості самостійно повідомити державному виконавцю реквізити банківського рахунку (рахунків), на який підлягають зарахуванню грошові кошти, шляхом подання відповідної заяви.

Крім того, помилковими є посилання заявника на положення частини 5 статті 327 Господарського процесуального кодексу України, за змістом якої, зокрема, якщо рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька наказів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення.

Дана норма передбачає порядок видачі наказів, у разі коли рішенням суду зобов'язано боржника (боржників) вчинити декілька певних дій (передати документи або індивідуально визначене майно; усунути перешкоди в користуванні майном; звільнити приміщення тощо). Порядок виконань таких виконавчих документів встановлено у розділі VIIІ Закону України «Про виконавче провадження».

У даному ж випадку у справі №910/16551/17 рішенням суду стягнуто з боржника на користь стягувача грошові кошти. При цьому, судом вказано окремо про стягнення пені в сумі 2 185,19 грн. та судового збору в розмірі 1080,20 грн., і законом не передбачено видачі декількох виконавчих документів у такому випадку.

Враховуючи наведене господарський суд дійшов висновку, що виконавчий документ, виданий 18.01.2018 у справі №910/16551/17, відповідає вимогам закону, а заява стягувача про виправлення помилки в наказі є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 234, 328 Господарського процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про виправлення помилки у наказі Господарського суду міста Києва від 18.01.2018 у справі №910/16551/17.

У судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини ухвали.

Ухвала набирає законної сили негайно після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до апеляційного господарського суду через відповідний місцевий господарський протягом десяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 12.03.2018.

Суддя В.В. Князьков