ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 917/1068/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення та виклику учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 (головуючий суддя: Ільїн О.В., судді: Гетьман Р.А., Хачатрян В.С.)

за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз"

до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Лубнитеплоенерго"

про стягнення 616 631,79 грн.,

Учасники справи: не викликалися та не повідомлялися.

ВСТАНОВИВ:

04.07.2017 до Господарського суду Полтавської області надійшла позовна заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" до Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" про стягнення 616 631,79 грн., з яких 274 177,01 грн. - інфляційні, 306 963,17 грн. - пеня, 35 491,61 грн. - 3% річних. Також позивач просить стягнути витрати на сплату судового збору в розмірі 9 249,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за публічним договором розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання №1-Т-Е від 14.01.2016 р. до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКПЕКП від 30 вересня 2015 року № 2498.

Рішенням Господарського суду Полтавської області від 17.08.2017 позов задоволено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач взяті на себе зобов'язання виконав належним чином, поставивши відповідачу газ за договором № 1-Т-Е від 14.01.2016р. в період з грудня 2016р. по лютий 2017р., тоді як відповідач коштів за газ в повному обсязі не сплатив, тому вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат, суд визнає правомірними, оскільки період їх нарахування та розмір є обґрунтованим. При цьому, судом відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 90%, враховуючи відсутність належного документального обґрунтування, усі обставини справи у їх сукупності, враховуючи інтереси обох сторін.

Постановою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 апеляційну скаргу Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" задоволено частково, змінено рішення Господарського суду Полтавської області від 17 серпня 2017 року у справі №917/1068/17 в частині стягнення пені. Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" пеню в сумі 153481,58 грн. Стягнуто з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" до державного бюджету 2532,44 грн. судового збору. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" до державного бюджету 7641,98 грн. судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що сума стягнення за спірним договором виникла у відповідача у зв'язку з несвоєчасними розрахунками за послуги розподілу природного газу, використаного для виробництва теплової енергії виключно для потреб населення, яке являється основним споживачем теплової енергії, оскільки єдиним джерелом для оплати природного газу та послуг з його транспортування і розподілу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, для якого державою встановлено ряд преференцій по її оплаті. При цьому, колегія суддів вважає, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 50%, на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

13.11.2017 (згідно з поштовим шпемпелем на конверті) Публічним акціонерним товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" подано касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі № 917/1068/17 до Вищого господарського суду України.

У касаційній скарзі Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" просить постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі № 917/1068/17 скасувати, рішення Господарського суду Полтавської області від 17.08.2017 залишити без змін.

На підставі пункту 5 статті 31, підпункту 6 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) та за розпорядженням керівника апарату Вищого господарського суду України № 38-р від 15.12.2017 вказану касаційну скаргу разом зі справою № 917/1068/17 передано до Касаційного господарського суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.02.2018 у справі №917/1068/17 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Відповідно до положень підпунктом 11 пункту 1 Розділу ХІ Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VІІІ) зазначена касаційна скарга підлягає розгляду спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною 4 статті 301 Господарського процесуального кодексу України перегляд рішень суду першої інстанції та постанов апеляційної інстанції у справах, ціна позову в яких не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здійснюється без повідомлення учасників справи, крім справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження.

За приписами частини 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

02.03.2018 Верховний Суд постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження, прийняття касаційної скарги до провадження, розгляд скарги здійснити у порядку письмового провадження без виклику та повідомлення учасників справи, надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу з доказами надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи до 19.03.2018.

Скаржник (Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз", позивач) мотивує свою касаційну скаргу тим, що постанова Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивач вважає, що відсутні підстави для зменшення пені, оскільки відповідачем не обґрунтовано, а апеляційним судом не встановлено, в чому полягає винятковість саме цього випадку для зменшення розміру пені та чи підтверджена така винятковість належними та допустимими доказами. На думку скаржника, у матеріалах справи відсутні докази наявності того, за який період та у якому розмірі наявна заборгованість населення, також відсутні докази вжиття відповідачем заходів щодо стягнення заборгованості з населення за спірний період.

Скаржник вважає, що порядок розподілу коштів не є перешкодою для відповідача у виконанні ним своїх зобов'язань, оскільки законодавством передбачено систему перерахування коштів, яка виключає чи зменшує ризик маніпуляцій, а саме: населення перераховує кошти за теплову енергію на рахунки зі спеціальним режимом використання, з яких (у пропорції, передбаченій центральними органами виконавчої влади), кошти перераховуються на поточні рахунки учасників постачання, у тому числі відповідачеві. Такі кошти, отримані учасниками постачання, є їхнім доходи від господарської діяльності і ними вони можуть розпоряджатись на свій розсуд, у тому числі і відповідач.

Позивач зазначає, що відповідачеві на поточні рахунки перераховувалось 90,43% усіх сплачених населенням коштів, починаючи з січня 2017 року, предметом розгляду у даній справі є пеня у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань відповідачем за грудень 2016 року - лютий 2017 року, при цьому, відповідач отримав за алгоритмом розподілу коштів, затвердженим НКРЕКП, достатню кількість грошових коштів для вчасного та повного розрахунку з позивачем - 8484368,10 грн., проте умисно уникає виконання зобов'язань.

На думку скаржника, соціальна значимість відповідача як комунального теплопостачального підприємства сама по собі не може бути підставою для зменшення пені у даній справі без обґрунтування взаємозв'язку між обсягом пені, що стягується, та шкодою господарській діяльності підприємства, а твердження про те, що стягнення пені у повному обсязі завадить відповідачу своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж, технічне обслуговування обладнання теплових пунктів, якісно надавати комунальні послуги, не підтверджується доказами.

Крім того, позивач вважає, що у зв'язку з несплатою апелянтом (відповідачем) судового збору за подачу апеляційної скарги оскаржуваною постановою суду апеляційної інстанції стягнуто з ПАТ "Лубнигаз" судовий збір до державного бюджету у розмірі 7641,98 грн. та з ОКВПТГ "Лубнитеплоенерго" - у розмірі 2532,44 грн. Загальна сума судового збору, що підлягала сплаті за подачу апеляційної скарги, складає 10174,42 грн. При цьому, задовольнивши частково апеляційну скаргу та зменшивши суму до стягнення з відповідача на 153481,58 грн. (24,89% від ціни позову), суд безпідставно поклав на позивача 75,11% судового збору - 7641,98 грн., який повинен був бути покладений на відповідача.

Відповідач надав відзив на касаційну скаргу, в якому викладені заперечення проти касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені обставини, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду в межах перегляду справи у касаційній інстанції, обговоривши доводи касаційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування попередніми судовими інстанціями норм матеріального та процесуального права при ухваленні зазначеного судового рішення, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.300 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

3. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

4. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права."

З урахуванням викладеного, судом не приймаються та не розглядаються доводи скаржника, пов'язані з переоцінкою доказів, визнанням доведеними/ недоведеними або встановленням по новому обставин справи.

Суди першої та апеляційної інстанції на підставі власної оцінки доказів по справі, встановили, що у відповідності до рішень Господарського суду Полтавської області від 04.04.2017 року по справі № 917/92/17, від 30.03.2017 року по справі № 917/214/17 та по справі № 917/386/17 від 11.04.2017 року, які набрали законної сили, 14.01.2016 року між Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (позивачем) та Обласним комунальним виробничим підприємством теплового господарства "Лубнитеплоенерго" (відповідачем, споживачем) було укладено публічний договір розподілу природного газу шляхом підписання заяви-приєднання № 1-Т-Е (надалі - Договір).

Пунктом 2.1. публічного договору розподілу природного газу, передбачено, що оператор ГРМ зобов'язується надати Споживачу послугу з розподілу природного газу, а Споживач зобов'язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку визначені Договором.

На виконання умов Договору позивач свої зобов'язання виконав, надавши відповідачу протягом грудня 2016 року - лютого 2017року послуги з розподілу природного газу, а відповідач прийняв послуги в повному обсязі, що підтверджено підписаними актами надання послуг розподілу природного газу №1050 від 31.12.2016р., №1051 від 31.12.2016р., №1052 від 31.12.2016р., №176 від 31.01.2017р. та №373 від 28.02.2017р.

Пунктом 6.4 Договору сторони передбачили, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу здійснюється споживачем, на умовах попередньої оплати до початку розрахункового періоду на підставі рахунку.

Проте, відповідач свої зобов'язання, щодо оплати послуг за поставку газу вчасно та в повному обсязі не виконав.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 04.04.2017 року по справі №917/92/17 з відповідача стягнуто 1 609 084,13 грн. - основного боргу за грудень 2016 р. (за актом №1050 від 31.12.2016р.), 126 193,50 грн. - пені, 13 520,71 грн. - 3% річних за період з 10.01.2017 року по 31.03.2017 року та 26 231,98 грн. - судового збору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 30.03.2017 року по справі № 917/214/17 з відповідача стягнуто 2 315 875,42 грн. - основного боргу за січень 2017р. (за актом № 176 від 31.01.2017 р.), 89 170,66грн. - пені, 9 554,00грн. - 3% річних за період з 10.02.2017 року по 29.03.2017 року та 36 056,10 грн. - судового збору.

Рішенням господарського суду Полтавської області від 11.04.2017 року по справі № 917/386/17 з відповідача стягнуто 1 707 119,17грн. - основного боргу за лютий 2017р. (за актом №373 від 28.02.2017р.), 41 951,59грн. - пені, 4 494,81грн. - 3% річних за період з 10.01.2017року по 07.04.2017 року та 27 348,59грн. - судового збору.

За змістом ст. 35 ГПК України факти, встановлені рішенням господарського суду що набуло законної сили, під час розгляду однієї справи, не доводяться знову при вирішенні інших спорів, в яких беруть участь ті самі сторони, тому, що їх істинність вже встановлено у рішенні і не має необхідності встановлювати їх знову.

Оскільки відповідачем несвоєчасно було сплачено основний борг за грудень 2016 року, січень 2017р. та лютий 2017р., присуджений до стягнення за рішеннями господарського суду Полтавської області по справах №917/92/17, №917/214/17, №917/386/17 позивачем заявлено до стягнення 306 963,17грн. - пені, 35 491,61грн. - 3% річних за період з 03.04.2017р. по 26.06.2017р.) та 274 177,01 грн. - інфляційних за період з 10.01.2017р. - 31.05.2017 р.

Місцевим господарським судом встановлено, що заявлені у даному позові вимоги про стягнення пені, річних та інфляційних стосуються іншого, наступного періоду, ніж у справах №917/92/17, №917/214/17, №917/386/17 та не були предметом їх розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач належним чином виконав зобов'язання за вищезазначеним Договором. Відповідач в порушення прийнятих на себе зобов'язань за Договором та приписів ст. 692 Цивільного кодексу України отриманий від позивача природний газ не оплатив в повному обсязі у встановлені строки. Дана обставина відповідачем не спростована належними доказами.

Суд першої інстанції зазначив, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів аж до повного виконання грошового зобов'язання.

Пунктом 8.2 Договору встановлено, що у разі порушення споживачем строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.

Позивачем на підставі п. 8.2. Договору та ст. 625 Цивільного кодексу України нараховано та заявлено до стягнення з відповідача:

- пеня в сумі 306 963,17 грн. за періоди: з 03.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 30.03.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 08.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за лютий 2017 року);

- 3% річних в сумі 35 491,61грн. за періоди: з 03.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 30.03.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 08.04.2017р. по 26.06.2017р. (за зобов'язаннями за лютий 2017 року);

- інфляційні в сумі 274 177,01грн. за періоди: з 10.01.2017р. по 31.05.2017р. (за зобов'язаннями за грудень 2016року), з 10.02. 2017р. по 31.05.2017р. (за зобов'язаннями за січень 2017року), з 10.03.2017р. по 31.05.2017р. (за зобов'язаннями за лютий 2017 року).

Приймаючи до уваги те, що відповідачем прострочено сплату грошового зобов'язання, господарський суд вимоги позивача про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат визнав правомірними, оскільки дійшов висновку, що період їх нарахування та розмір є обґрунтованим, з чим погодилася судова колегія апеляційного суду.

Стосовно відмови суду, у зв'язку з відсутністю документального обґрунтування, у задоволенні клопотання про зменшення розміру пені на 90%, колегія суддів апеляційного суду зазначила наступне.

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем до стягнення пені суд встановив, що до стягнення підлягає пеня в сумі 306963,17 грн.

Матеріалами справи підтверджено той факт, що відповідач порушив свої зобов'язання за договором №1-Т-Е від 14.01.2016р., відтак повинен нести відповідальність у вигляді сплати пені.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем подано клопотання від 17.08.2017 року, відповідно до якого останній просить суд зменшити розмір стягнення з відповідача пені на 90%. Вказане клопотання обґрунтоване тим, що додаткові збитки для товариства призведуть до суттєвого фінансового навантаження на підприємство, що в свою чергу негативно вплине на розвиток системи теплопостачання в цілому та технічного стану мереж зокрема. Також, невиконання зобов'язань з боку відповідача виникло з об'єктивних причин, пов'язаних з важким фінансовим становищем боржника.

Згідно Статуту, Обласне комунальне виробниче підприємство "Лубнитеплоенерго" є єдиним підприємством, яке забезпечує життєдіяльність міст Лубни, Пірятин, Гребінка в теплопостачанні у вигляді централізованого опалення та гарячої води.

Основним напрямком господарської діяльності підприємства є виробництво, транспортування та постачання теплової енергії для потреб населення, що становить за 12 міс. 2016 року - 80,3% (38,28744 тис Гкал) від загальної кількості відпущеної теплової енергії (47,67605 тис Гкал).

При цьому, відповідач не може керуватись загальними принципами здійснення господарської діяльності на власний розсуд за наявності покладених на нього зобов'язань з безперебійного та безпечного забезпечення споживачів тепловою енергією, оскільки повинен діяти виключно в межах норм чинного законодавства, що регулює енергетичну галузь.

Несвоєчасність розрахунків за послуги з розподілу природного газу наданих за договором від 14.01.2016 року №1-Т-Е, являється не наслідком несумлінного виконання своїх зобов'язань відповідачем, а існування об'єктивних причин, що не дозволяли йому несвоєчасно і в повному обсязі виконувати свої зобов'язання.

Суму стягнення за спірним договором виникла у відповідача у зв'язку з несвоєчасними розрахунками за послуги розподілу природного газу, використаного для виробництва теплової енергії виключно для потреб населення, яке являється основним споживачем теплової енергії, оскільки єдиним джерелом для оплати природного газу та послуг з його транспортування і розподілу є кошти, отримані в якості оплати за спожиту теплову енергію з боку населення, для якого державою встановлено ряд преференцій по її оплаті.

Окрім того, як зазначає відповідач, на момент укладення договору діяв і діє в даний час, порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з гарантованим постачальником природного газу, затвердженого постановою КМУ від 18.06.2017 №217, згідно якого кошти споживачів, сплачені за теплову енергію, зараховуються виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті у визначених Урядом банках та розподіляються за щомісячними нормативами, встановленими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, без згоди на те відповідача.

Вказані обставини роблять неможливим своєчасне виконання зобов'язань по оплаті природного газу та послуг з його розподілу, о тягне за собою нарахування штрафних та фінансових санкцій за прострочення оплати, закупівлю матеріальних ресурсів, необхідних для ремонту і відновлення теплових мереж, виконання податкових зобов'язань перед бюджетом, виплату заробітної плати трудовому колективу.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до положень Закону України "Про теплопостачання", "Правил користування тепловою енергією", які затверджені Постановою КМУ №1198 від 03.10.2007р., на теплопостачальні організації покладено обов'язок безперебійно постачати теплову енергію споживачам протягом опалювального сезону, а у зв'язку із неплатоспроможністю більшості споживачів теплової енергії, відсутністю коштів, товариство буде позбавлене можливості своєчасно ліквідовувати аварійні ситуації, проводити поточні ремонти теплових мереж та технічне обслуговування обладнання котелень і теплових пунктів, своєчасного та якісного надавати комунальні послуги споживачам міст.

Приймаючи рішення про зменшення розміру пені, колегія суддів дійшла висновку, що обставини, якими відповідач мотивує підставу для зменшення розміру пені, докази долучені на підтвердження його майнового стану та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення розміру пені.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 50%, на підставі ст. 551 Цивільного кодексу України та ст. 233 Господарського кодексу України.

Зменшення штрафних санкцій на 50% не завдасть збитків позивачу, водночас сприятиме відповідачу у виконанні його зобов'язання по сплаті заборгованості по рішенню суду.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, з урахуванням зменшення пені, становить 153481,58 грн. пені, 274177,01 грн. інфляційні, 35491,61 грн. - 3% річних.

За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення пені в розмірі 306963,17 грн.

Разом з тим, колегія суддів зазначила, що ухвалою Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 року було відстрочено відповідачу (апелянту по справі) сплату судового збору за подання апеляційної скарги до моменту вирішення апеляційної скарги по суті.

Проте, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не сплачено, а надано заяву про звільнення від сплати судового збору.

Також, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ст. 49, ч. 2 ст. 99 Господарського процесуального кодексу України, вирішуючи питання про розподіл судового збору пропорційно задоволеним вимогам, враховуючи приписи абз. 4 п. 4.1 постанови пленуму Вищого господарського суду України №7 від 21 лютого 2013 року "Про деякі питання практики застосування розділу VI Господарського процесуального кодексу України" з огляду на те, що апеляційний господарський суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміни рішення суду попередньої інстанції, судові витрати за подання апеляційної скарги підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З урахуванням наведеного, оскільки, станом на момент вирішення по суті апеляційної скарги, апелянтом судовий збір не сплачено, то у зв'язку із закінченням апеляційного провадження, враховуючи надані суду апеляційної інстанції повноваження, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" на користь державного бюджету України судового збору за подання апеляційної скарги, у відповідності до приписів ст. 49 Господарського процесуального кодексу України.

Розглядаючи доводи касаційної скарги колегія суддів касаційного суду доходить наступних висновків.

В силу частини 1 статті 230 ГК України штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов'язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов'язання.

Пунктом 1 статті 233 цього ж Кодексу закріплено, що суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому, повинно бути взято до уваги ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Частиною 3 статті 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.

Статтею 83 ГПК України надано господарському суду право, приймаючи рішення, зменшувати у виняткових випадках розмір неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов'язання.

Зі змісту зазначеної норми вбачається, що зменшення розміру заявленої до стягнення пені є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені.

Таким чином, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.

На підставі наведеного, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що суд апеляційної інстанції, оцінивши всі доводи сторін по даній справі щодо вищевказаного клопотання про зменшення пені, дійшов обґрунтованого висновку, що існують обставини, за яких можливе зменшення стягуваної суми пені на 50%, на підставі вищевказаних ст.551 Цивільного кодексу України та ст.233 Господарського кодексу України.

Щодо доводів скаржника про безпідставне стягнення з нього судового збору за подання апеляційної скарги суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 49 Господарського процесуального кодексу України, в редакції, чинній на момент прийняття постанови суду апеляційної інстанції:

"Судовий збір покладається:

- у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог."

При цьому, судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі п.3 ч.1 ст.83 ГПК України, ст.233 ГК та ч.3 ст.551 ЦК України покладається на відповідача повністю без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення є наслідком не необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а виключно застосування судами свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає доводи касаційної скарги в частині розподілу судового збору за подання апеляційної скарги правомірними та обґрунтованими.

Відповідно до ч.2. ст.4 Закону України "Про судовий збір", чинній на момент подання касаційної скарги, за подання касаційної скарги на рішення суду встановлена ставка судового збору у розмірі 120 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання касаційної скарги скаржником сплачено 11100,00 грн.

Скаржником фактично оскаржувалося зменшення судом суми пені на 153481,59 грн. та сума судового збору, яка стягнута з позивача, в розмірі 7641,98грн., всього 161123,57 грн.

З урахуванням частково задоволення касаційної скарги, суд доходить висновку, що за подання касаційної скарги з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 526,47 грн. судового збору за подання касаційної скарги пропорційно задоволеним за касаційною скаргою вимогам.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.308 Господарського процесуального кодексу України

"Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право:

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справу на новий розгляд."

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.311 Господарського процесуального кодексу України:

"1. Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

2. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

3. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню."

З урахуванням викладеного, суд доходить висновку про необхідність касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" задовольнити частково, постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі №917/1068/17 скасувати в частині стягнення судового збору, в цій частині прийняти нове рішення, яким стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" до державного бюджету 10174,42 грн. судового збору.

Витрати зі сплати судового збору у розмірі 526,47 грн. за подання касаційної скарги підлягають стягненню з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз".

Відповідно до ч.1 ст.327 Господарського процесуального кодексу України:

"Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції."

Керуючись статтями 300, 301, 308, 311, 314, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" на постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі №917/1068/17 задовольнити частково.

2. Постанову Харківського апеляційного господарського суду від 24.10.2017 у справі №917/1068/17 скасувати в частині:

"Стягнення з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500, ) до державного бюджету 2532,44 грн. судового збору.

Стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, 37500, ) до державного бюджету 7641,98 грн. судового збору."

В цій частині прийняти нове рішення:

"Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500, ) до державного бюджету 10174,42 грн. судового збору."

3. Стягнути з Обласного комунального виробничого підприємства "Лубнитеплоенерго" (вул. Чкалова, 17, м. Лубни, 37500, ) на користь Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Лубнигаз" (вул. Л.Толстого, 87, м. Лубни, 37500, ) судовий збір у розмірі 526,47 грн. за подання касаційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський