РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

14.05.2018Справа № 910/2612/18
За позовом: Публічного акціонерного товариства "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод"

до: Товариства з обмеженою відповідальністю "NEW NEXT";

про: стягнення 18103,38 доларів США, що еквівалентно 480389,55 грн.

Суддя Усатенко І. В.

Секретар судового засідання Микитин О.В.

Представники учасників сторін:

від позивача - Кушнір Р.Ю.

від відповідача - не з'явились

В судовому засіданні 14.05.2018 на підставі ст. 240 ГПК України прийнято скорочене рішення суду.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "NEW NEXT" про стягнення 18103,38 доларів США, що еквівалентно 480 389,55 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не виконав взяті на себе за контрактом № 21-MD від 10.03.2015 зобов'язання по оплаті поставленого товару, в зв'язку з чим позивач просить у судовому порядку стягнути заборгованість з відповідача.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.03.2018 відкрито провадження у справі № 910/2612/18, вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 16.04.2018.

16.04.2018 через канцелярію суду від відповідача надійшла заява в якій зазначено, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи № 910/2612/18, проти позову не заперечує та визнає позов у повному обсязі. Заява підписана директором Товариства з обмеженою відповідальністю "NEW NEXT" ОСОБА_2

В судовому засіданні 16.04.2018 оголошено перерву до 14.05.2018.

Через канцелярію суду 11.05.2018 від відповідача надійшли докази в підтвердження повноважень директора Товариства з обмеженою відповідальністю "NEW NEXT" ОСОБА_2, зокрема копія виписки із Державного Реєстру юридичних осіб № 19213 від 08.12.2017, копія статут товариства та копія рішення єдиного засновника від 10.10.2017 (копії надані молдавською мовою з нотаріально засвідченим перекладом російською мовою).

В судове засідання 14.05.2018 представник відповідача не з'явився, про причини неявки суд не повідомив.

Представник позивача у судовому засіданні 14.05.2018 позовні вимоги підтримав, просив суд позов задовольнити.

Згідно з ч. 4 ст. 191 Господарського процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що заява відповідача про визнання позову підписана директором відповідача та скріплена печаткою, не суперечить закону та не порушує права чи інтереси інших осіб.

Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд м. Києва, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч.1 статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч.1 статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Частина 2 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно п.1 ч. 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Між Публічним акціонерним товариством "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод", як продавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю "NEW NEXT", як покупцем, укладено контракт № 21-MD від 10.03.2015, відповідно до предмету якого продавець продає, а покупець купує на умовах, викладених у даному контракті, лікарські засоби (товар), асортимент, кількість, ціна за одиницю, загальна вартість якого вказується у специфікаціях (додаток до контракту), які з моменту їх підписання уповноваженими представниками сторін являється невід'ємною частиною даного контракту. Товар поставляється окремими партіями на основі специфікацій згідно з конкретним замовленням / заявкою покупця (п. 1.1, 1.2 Контракту).

Пунктами 2.1, 2.3 Контакту визначено, що ціни на товар встановлюються в доларах США, вказуються у специфікаціях до даного контракту і не підлягають зміні після підписання специфікації на відвантаження відповідної партії товару. Загальна сума контракту складає 500000,00 доларів США

Сторони дійшли згоди, що поставка товару буде здійснюватись на умовах СРТ- Кишинів, згідно ІНКОТЕРМС 2010 (п. 3.1 контракту в редакції додаткової угоди № 2 від 01.10.2016).

Відповідно до п. 3.2 контракту вантажоотримувачем товару є ТОВ "NEW NEXT" Республіка Молдова, 2019, м. Кишинів, вул. Гренобля, 149 А, офіс 216.

Згідно п. 3.6 контракту латою поставки вважається день оформлення митної декларації на товар в країні продавця.

Відповідно до п. 4.1, 4.2 контракту валюта платежу за даним контрактом - долари США. Покупець здійснює оплату продавцю вартості кожної окремо поставленої партії товару в долара США, прямим банківським переказом на рахунок продавця протягом 60 календарних днів від дати поставки.

Даний контракт вступає в силу з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін. Строк дії даного контракту до 31.12.2016, а в частині невиконаних зобов'язань контракт діє до повного виконання обома сторонами (п. 13.1, 13.6 контракту)

Додатковою угодою № 3 від 26.12.2016 строк дії контракту продовжено до 31.12.2017. Додатковою угодою № 5 від 26.12.2017 строк дії контракту продовжено до 31.12.2018.

Специфікацією від 23.08.2017 (додаток № 20) сторони погодили поставку товару (лікарських засобів: алохол, веногепанол, ібупрофен, цефазолін, цефтріаксон) на суму 10073,92 дол. США. Специфікацією від 22.09.2017 (додаток № 21) сторони погодили поставку товару товару (лікарських засобів: алохол, веногепанол, ібупрофен, цефазолін, цефтріаксон) на суму 8029,46 доларів США.

Згідно зі статтями 11, 509 Цивільного кодексу України договір є підставою виникнення цивільних прав і обов'язків (зобов'язань), які мають виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору (ст. 526 Цивільного Кодексу України), а одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускаються (ст. 525 Цивільного кодексу України).

Укладений між сторонами Контракт за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до п. 1. ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов'язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов'язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із п. 6 ст. 265 ГК України, до відносин поставки, не врегульованих цим Кодексом, застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України про договір купівлі-продажу.

Приписами ч. 2 ст. 712 Цивільного кодексу України унормовано, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

Положеннями ч. 1 ст. 656 ЦК України встановлено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно із ст. 691 Цивільного кодексу України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Частинами 1-3 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов'язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач виставив відповідачу рахунки на оплату товару № 1703758 від 04.09.2017 на суму 10073,92 дол. США, № 1704243 від 27.09.2017 на суму 8029,46 дол. США. Загальна сума виставлених рахунків 18103,38 дол. США.

Так, позивач, на виконання своїх зобов'язань за Контрактом та на його умовах, поставив, а відповідач отримав товар загальною вартістю 18103,38 дол. США. Наведена обставина підтверджується: міжнародною товарно-транспортною накладною № 0053655/1 від 07.09.2017 на підставі рахунку № 1703758 від 04.09.2017 та міжнародною товарно-транспортною накладною № 0014441 від 29.09.2017 на підставі рахунку № 1704243 від 27.09.2017; електронною декларацією № UA 100010/2017/457486 на митне оформлення 07.09.2017 товару на загальну суму 10073,92 дол. США; електронною декларацією № UA 100010/2017/457907 на митне оформлення 29.09.2017 товару на загальну суму 8029,46 дол. США, які наявні в матеріалах справи у вигляді засвідчених копій.

Умовами контракту передбачено відстрочення платежу на 60 днів з дати поставки, якою є дата митного оформлення вантажу на території країни продавця (п. 3.6, 4.2 контракту). Оскільки, згідно наданих до матеріалів справи документів митне оформлення товару на суму 10073,92 дол. США було здійснено Вінницькою митницею ДФС 07.09.2017, то строк оплати вказаного товару мав бути здійснений не пізніше 07.11.2017, митне оформлення товару на суму 8029,46 дол. США було здійснено Вінницькою митницею ДФС 29.09.2017, а отже товар мав бути оплачений не пізніше 29.11.2017. Тобто відповідач є таким, що прострочив виконання своїх грошових зобов'язань на суму 10073,92 дол. США з 08.11.2017, а на суму 8029,46 - з 30.11.2017 за контрактом № 21-MD від 10.03.2015.

Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.

Зазначене також кореспондується зі ст.ст.525, 526 ЦК України, відповідно до яких зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Стаття 629 ЦК України передбачає, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже позивач довів належними та допустимими доказами обставину щодо поставки відповідачу товару за контрактом контракт № 21-MD від 10.03.2015 на суму 18103,38 доларів США. Доказів оплати отриманого товару суду не надано.

Крім того, до позову долучено лист ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", в якому зазначено, що станом на 02.03.2018 кошти у сумі 10073,92 дол. США та 8029,46 дол. США на рахунок позивача не надходили.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 46 ГПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.

Відповідач, скористався наданим йому законом правом і визнав обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі (визнав позов) та просив розглянути справу у найкоротший термін без участі його представника.

У відповідності до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 ГПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

У суду не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності обставин, визнаних сторонами у своїх заявах по суті справи та інших заявах з процесуальних питань, з приводу наявності заборгованості у відповідача перед позивачем у розмірі 18103,38 доларів США, а тому вказані обставини не підлягають доказуванню.

Приписами ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч.4 ст.191 ГПК України).

Відповідач позов визнав, визнання позову не суперечить закону і не порушує права та інтереси інших осіб. У суду наявні законні підстави для прийняття рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, суд задовольняє позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Науково - виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод".

Судовий збір за розгляд справи відповідно до ст. 129 ГПК України покладається на відповідача.

Керуючись ст. ст. 73-74, 76-79, 86, 129, 233, 237-238 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "New Next" (2019, Республіка Молдова, м. Кишинів, вул. Гренобля, 149-А, офіс 216, ідентифікаційний державний номер і фіскальний код 743) на користь Публічного акціонерного товариства "Науково-виробничий центр "Борщагівський хіміко-фармацевтичний завод" (03134, м. Київ, вул. Миру, 17, ідентифікаційний код 23518596) заборгованість у розмірі 18103 (вісімнадцять тисяч сто три) дол. США. 38 центів; судовий збір у розмірі 7205 (сім тисяч двісті п'ять) грн. 84 коп.

3. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.

Відповідно до частини 1 статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (частина 1 статті 256 Господарського процесуального кодексу України).

Повне рішення складено 15.05.2018

Суддя І.В.Усатенко