ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" травня 2018 р. Справа № 921/906/13-г/5

Львівський апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Галушко Н.А. (доповідач)

суддів Данко Л.С.

ОСОБА_1

секретар судового засідання Кишенюк Н.Т.

за участю представників учасників процесу:

від позивача ОСОБА_2 - представник;

від відповідача 1 не з»явився;

від відповідача 2 не зявився;

від відповідача 3 не зявився;

від ДВС ОСОБА_3 представник;

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі б/н від 14.03.2018

на ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 (суддя Гирила І.М., повний текст рішення складено 05.03.2018, м.Тернопіль)

за скаргою Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі на бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

у справі № 921/906/13-г/5

за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, м. Тернопіль

до відповідача 1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус", м. Тернопіль

відповідача 2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус Трейд", м. Тернопіль

відповідача 3: Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфітосфера", м. Тернопіль,

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Господарського суду Тернопільської області знаходилась справа №921/906/13-г/5 за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, до відповідача 1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус", відповідача 2 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Тотус Трейд", відповідача 3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрфітосфера" про cтягнення заборгованості.

Рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №921/906/13-г/5 від 24.11.2014 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено частково; вирішено стягнути з ТОВ "Тотус" на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі - 2 495 215,22 доларів США та 393 420 грн. 72 коп., а також 55909 грн. 97 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору; в решті позову відмовлено.

02.02.2018 Публічне акціонерне товариство "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі звернулось до Господарського суду Тернопільської області із скаргою за №066-23/104 від 01.02.2018 (вх. № 4939 від 02.02.2018) на бездіяльність органу ДВС, згідно якої просило суд:

- прийняти скаргу до розгляду;

- визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу;

- зобов'язати відділ примусового виконання рішень департаменту ДВС Міністерства юстиції України до моменту реалізації передати описане майно ТОВ "Тотус" на відповідальне зберігання стягувачу, згідно положень ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", для запобігання його втрати чи знеціненню внаслідок фізичного зносу у виробничій діяльності.

В обґрунтування скарги заявник посилається, зокрема, на те, що описане в межах виконавчого провадження № 46453373 майно, яке передане на відповідальне зберігання боржнику, використовується ним у виробничій діяльності, що, в свою чергу, призводить до його фізичного зносу та знецінення. Зазначає, що у зв»язку із наведеним, 05.09.2017 він звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України з клопотанням про передачу описаного майна боржника йому на зберігання. Проте, неотримавши відповідь на своє звернення, 30.10.2017 він звернувся із скаргою на ім'я начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на бездіяльність державного виконавця. Неотримавши відповіді і на дане звернення (скаргу), 19.12.2018 стягувач звернувся із скаргою на ім'я директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на бездіяльність начальника Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України, на яку, згідно тверджень заявника, відповіді також не отримано. Наведені обставини слугували підставою для звернення до суду із даною скаргою.

Ухвалою Господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 у справі №921/906/13-г/5 (суддя: Гирила І.М) скаргу № 066-23/104 від 01.02.2018 ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі в частині вимог про визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу - залишено без розгляду. В частині вимог про зобовязання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до моменту реалізації передати майно ТОВ Тотус на відповідальне зберігання стягувачу згідно положень ст. 56 Закону України Про виконавче провадження для запобігання його втраті чи знеціненню внаслідок фізичного зносу у виробничій діяльності відмовлено.

ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі подано апеляційну скаргу б/н від 14.03.2018, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018. Визнати бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу. Зобовязати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до моменту реалізації передати описане майно ТОВ Тотус на відповідальне зберігання стягувачу згідно положень ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» для запобігання його втраті чи знеціненню внаслідок фізичного зносу у виробничій діяльності. Зокрема, скаржник посилається на те, що ухвала суду прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що ? ? № 46453373 майно, яке передане на відповідальне зберігання боржнику (ТОВ «Тотус»), використовується ним у виробничій діяльності, що, в свою чергу, призводить до його фізичного зносу та знецінення. Окрім того, боржник отримані внаслідок підприємницької діяльності кошти використовує у власних цілях та не спрямовує на погашення кредитного боргу, стягнутого за рішенням суду.

На думку скаржника, своєю бездіяльністю державний виконавець порушив положення ст. 56, 57 Закону України Про виконавче провадження в частині щодо порушення строків оцінки та передачі майна на реалізацію.

Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, посилаючись на те, ухвала суду є обгрунтованою та такою, що винесена з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Скаржником не надано доказів, що описаним майном користуються, скарга ґрунтується на припущеннях, які не повинні братись до уваги судом. Описане майно згідно ОСОБА_2 опису та арешту майна боржника від 29.08.2016, який, зокрема, підписаний представником банку, як стороною виконавчого провадження, із одночасним роз»ясненням права на оскарження дій державного виконавця у начальника відділу ДВС та в суді, передано державним виконавцем на відповідальне зберігання представнику ТОВ «Тотус» (боржнику за виконавчим документом), встановлено певні обмеження щодо права користування боржником описаним майном, а саме: заборонено розтрачувати, пошкоджувати, відчужувати, підміняти, приховувати. Проте стягувач правом на оскарження вказаних вище дій державного виконавця, зокрема, в частині встановлення додаткових обмежень щодо арештованого майна (заборони щодо його використання у виробничій діяльності) не скористався. Окрім того, заявником не надано жодних доказів того, що отримавши на відповідальне зберігання майно боржника, він забезпечить належні умови його зберігання.

Отже, виконавча служба вважає, що апеляційна скарга є необґрунтована і не підлягає задоволенню.

ТОВ Тотус у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, посилаючись на те, що обставини, викладені в апеляційній скарзі, не відповідають фактичним обставинам справи. Товариство зазначає, що протягом дії кредитних договорів та укладених в їх забезпечення договорів іпотеки/застави, предметом яких є описане відділом майно, скаржник неодноразово і систематично проводив такі перевірки, про що свідчать акти перевірки наявності, стану та умов зберігання, складені в ході таких перевірок та підписані уповноваженими представниками АТ «Укрексімбанк» та ТОВ «Тотус». Остання така перевірка проведена 15.02.2018.

Представники позивача, відповідача 1 та Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України в судовому засіданні 24.04.2018 виклали свої доводи та заперечення щодо вимог апеляційної скарги. В судове засідання 03.05.2018 відповідачі явку уповноважених представників не забезпечили, хоча належним чином повідомленні про місце і час судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників в судових засіданнях, Львівський апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 02.02.2018 ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі звернулось до Господарського суду Тернопільської області із скаргою за №066-23/104 від 01.02.2018 (вх. № 4939 від 02.02.2018) на бездіяльність органу ДВС

Разом з тим, зі змісту скарги та долучених до неї документів вбачається, що зверненню стягувача із скаргою до суду передувало його звернення із ідентичними вимогами до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України із скаргою №066-23/1859 на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (том ІІІ а.с.148-149).

Зокрема, скарга на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України датована та надіслана на адресу директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України 19.12.2017 (фіскальний чек та витяг з офіційного сайту Українського державного підприємства поштового зв'язку "Укрпошта" - в матеріалах справи).

Відтак, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що станом на день звернення із скаргою до директора Департаменту ДВС Міністерства юстиції України на бездіяльність начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України (19.12.2017) скаржнику вже було відомо про порушення його права (бездіяльність начальника органу ДВС, яка є предметом даної скарги).

За змістом ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця також можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Рішення, дії та бездіяльність начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, можуть бути оскаржені до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов»язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто зазначена вище норма законодавства містить диспозитивність щодо реалізації права особи на оскарження рішень, дій або бездіяльності органів Державної виконавчої служби. Законодавець надав можливість сторонам виконавчого провадження два шляхи оскарження дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби.

Поряд із цим, в силу приписів ст. ст. 339, 341 ГПК України, скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення служби може бути подано сторонами виконавчого провадження до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Таким чином, встановлений у ч. 1 ст. 341 ГПК України десятиденний строк для подання скарги до суду є процесуальним, і відповідно до вимог ст. 119 ГПК може бути поновлений, за наявності поважних причин його пропуску, за обґрунтованим клопотанням заявника.

Згідно ст. ст.113,115,116 ГПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом. Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати. Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок. Строк, обчислюваний роками, закінчується у відповідні місяць і число останнього року строку. Строк, обчислюваний місяцями, закінчується у відповідне число останнього місяця строку. Якщо закінчення строку, обчислюваного місяцями, припадає на такий місяць, що відповідного числа не має, строк закінчується в останній день цього місяця. Якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. Перебіг строку, закінчення якого повязане з подією, яка повинна неминуче настати, закінчується наступного дня після настання події. Останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію тільки в суді, де робочий час закінчується раніше, строк закінчується в момент закінчення цього часу. Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здані на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв»язку.

Статтею 119 ГПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, без повідомлення учасників справи. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

В силу приписів ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, враховуючи вищенаведене, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції, що зважаючи на те, що: в силу приписів чинного законодавства оскарження, зокрема, бездіяльності начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, до керівника органу державної виконавчої служби вищого рівня, не перешкоджало стягувачу звернутися із відповідною скаргою на бездіяльність органу ДВС безпосередньо до суду; наведені обставини не переривають чітко встановлений нормами ст. 341 ГПК України строк оскарження до суду бездіяльності органу ДВС, не є тими винятковими, поважними, пов»язаними з дійсними труднощами для вчинення процесуальних дій умовами; скаржником не подано клопотання про відновлення процесуального строку для такого оскарження.

Отже, суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про залишення скарги ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі в частині вимог про визнання бездіяльності Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо ненадання відповіді на скаргу на бездіяльність державного виконавця підпорядкованого відділу без розгляду.

Помилковим є твердження скаржника, що визначений 10-денний строк на звернення до суду із скаргою поширюється виключно на оскарження рішень та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення, проте не на бездіяльність останніх, оскільки, як вже зазначалось вище, ст. 341 ГПК України не містить жодних винятків, не суперечить Закону України «Про виконавче провадження» та чітко визначає строки на звернення до суду із скаргою на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення служби - протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Як правомірно встановлено судом першої інстанції та зазначено вище, рішенням Господарського суду Тернопільської області у справі №921/906/13-г/5 від 24.11.2014 (суддя Андрушків Г.З.) позов задоволено частково: стягнуто з ТОВ "Тотус", м. Тернопіль на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ, в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, 2 495 215 доларів США 22 центи та 393 420 грн 72 коп., а саме:

- по кредитному договору №6606К37 від 26.07.2006: 250 000 доларів США 00 центів заборгованості по тілу кредиту, 35 990 доларів США 48 центів заборгованості по відсотках за користування кредитом, 5994 грн 56 коп. комісії, 20 736 грн 56 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 516 грн 60 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- по кредитному договору №6607К17 від 01.08.2007: 1 500 000 доларів США 00 центів заборгованості по тілу кредиту, 184 045 доларів США 81 цент заборгованості по відсотках за користування кредитом, 36 207 грн 11 коп. комісії, 157 468 грн 64 коп. пені за несвоєчасну сплату кредиту, 105 511 грн 63 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 3113 грн 95 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом;

- по кредитному договору №6609К2 від 06.02.2009: 477 250 доларів США 54 центів заборгованості по тілу кредиту, 47 928 доларів США 39 центів заборгованості по відсотках за користування кредитом, 16 706 грн 75 коп. комісії, 45 388 грн 74 коп. пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом, 1 776 грн. 18 коп. пені за несвоєчасну сплату комісії за управління кредитом.

- стягнуто з ТОВ "Тотус", м. Тернопіль на користь ПАТ "Державний експортно-імпортний банк України", м. Київ, в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі, м. Тернопіль 55 909 грн 97 коп. в повернення витрат по сплаті судового збору. В задоволенні решти частини позову відмовлено.

16.12.2014 Господарським судом Тернопільської області на примусове виконання рішення суду видано відповідні накази.

12.02.2015 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України, на підставі заяви стягувача, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 46453373 з примусового виконання наказу №921/906/13-г/5 від 16.12.2014.

12.02.2015, згідно постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень ДВС України, накладено арешт на все майно, що належить боржнику ТОВ "Тотус" у межах суми звернення стягнення - 2 495 215,22 доларів США та 393 420 грн 72 коп., яку, окрім сторін виконавчого провадження, направлено на виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його реєстрацію на іншого власника. Окрім того, зазначеною постановою заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

16.03.2015, на виконання наказу №921/906/13-г/5 від 16.12.2014 та постанови про стягнення виконавчого збору від 16.03.2015, головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України прийнято постанову ВП №46453373 про арешт коштів боржника у межах суми 2 744 736, 74 дол. США та 432 762,00 грн.

19.02.2016 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень ДВС України, згідно постанови, винесеної в межах ВП №46453373, на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», накладено арешт на нерухоме майно боржника, що знаходиться за адресою м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 30 (згідно переліку) та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику.

29.08.2016 Державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області, на підставі доручення керівника виконавчої групи головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України №21.1-134/14 від 21.04.2016, проведено опис й арешт майна боржника, про що складено відповідний ОСОБА_2. Зокрема, даним ОСОБА_2 описане майно передане виконавцем на відповідальне зберігання боржника ТОВ "Тотус" ОСОБА_4, якого під розписку попереджено про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна. Також, встановлено певні обмеження щодо права користування боржником описаним майном, а саме: заборонено розтрачувати, пошкоджувати, відчужувати, підміняти, приховувати.

14.02.2017 головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області винесено постанову ВП №46431452 про опис та арешт майна боржника ТОВ "Тотус", виконавчі дії проведені у присутності представників: стягувача ОСОБА_2, боржника ОСОБА_4 та двох понятих.

Згідно постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України від 07.12.2017 ВП №46453373, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та всіх інших відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та звернення стягнення на які заборонено законом у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 2 744 736,74 дол. США та 433 023,30 грн.

27.12.2017 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України винесено постанови ВП №46453373, згідно яких для участі у виконавчому провадженні призначено суб»єкта оціночної діяльності суб»єкта господарювання ТОВ "Українська експертна група", який має сертифікат, виданий 17.06.2016 за № 449/16 Фондом державного майна (строк дії до 17.06.2019), для встановлення вартості майна, описаного та арештованого згідно ОСОБА_2 опису та арешту майна від 29.08.2016, а саме: адміністративно-побутових приміщень під літ. Ж, загальна площа 282, 7 кв.м, за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 30 (реєстраційний номер нерухомого майна 01), що належить ТОВ "Тотус"; нежилого приміщення, адміністративно-побутових приміщень з виробництвом меблевої фурнітури, загальною площею 2 356, 4 кв.м, за адресою: м. Тернопіль, вул. Промислова, буд. 30 (реєстраційний номер майна 22682169), що належить ТОВ "Тотус"; автоматичного намотувального станка моделі С-313, 2008 р.в., виробництва фірми SpulAGSt. Callen, Швейцарія; обладнання для виробництва вторинного поролону SA-9FOFM RE-BONDING MACHINE, SUNKIST, TAIWAN, 2000 р.в.; обладнання для виробництва блочного поролону CANNON VIKING England, CANNON VIKING Limited, 1999 р.в; обладнання для спеціальної вертикальної порізки меблевого та вторинного поролону, 2003 р.в; верстату для різання вторинного поролону, 2003 р.в; верстату для фігурної порізки меблевого і губкового поролону, 2003 р.в.; автоматичної монтажної машини для пружинних деталей модель АМ-215, 2005 р.в, виробництва фірми Spul AG Швейцарія; автоматичної пружинно-формуючої машини для пружинних деталей модель С-313, 2005 р.в.; виробництва фірми Spul AG Швейцарія; газово-бензинового автонавантажувача KOMATSU FG 18Т-20, 2005 р.в; FIDES верстату для автоматичної збірки пружин шляхом з'єднання, модель GF2V; Spuhl автоматичного верстату для виготовлення пакетних пружин, модель Р-395; Spuhl напівавтоматичного верстату для комплектації пружин, модель РА-391; пружинно-навивного станка FIDES Fs 60LH, 2005 р.в.; виробництва Швейцарія; упаковочної машини ROLLPACK RL2000ЕН 2 шт.; Spuhl автоматичного верстату для виготовлення пружин, модель С-313; FIDES верстату для автоматичної збірки пружин шляхом з'єднання, модель AS3; рулонопакувальної машини ROLLPACK RL2006ЕН, 2006 р.в.; сідлового тягача VOLVO FH12.380, 2000 р.в., днз: ВО8372АВ, колір червоний № шасі (кузова) YV2A4B2A7WB198220, кузову від транспортного засобу Богдан А09201, автобус D, 2006 р.в., № шасі (кузова) Y7BA092016B000721; днз ВО6484АС, синього кольору, в розібраному стані, після ДТП, що належить ТОВ "Тотус".

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України, ч. 1 ст. 18, ч.1 ст. 233 ГПК України, суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов»язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх обєднаннями на всій території України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню, у разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України "Про виконавче провадження". Вказаний нормативний акт є спеціальним по відношенню до інших нормативних актів при вирішенні питання щодо оцінки дій виконавця.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцієюта законами України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов»язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов»язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній редакції на момент складення ОСОБА_2 опису та арешту майна), визначено, що майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису. Копія акта опису майна видається боржнику, стягувачу, а в разі якщо обов'язок зберігання майна покладено на іншу особу, - також зберігачу. Зберігач може користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення або зменшення цінності внаслідок користування. У разі якщо зберігачем призначено іншу особу, крім боржника або члена його сім»ї, він одержує за зберігання майна винагороду, розмір якої визначається угодою між зберігачем та державним виконавцем. Порядок і умови зберігання зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону майна, на яке накладено арешт, встановлюються Національним банком України за погодженням з Міністерством фінансів України, іншого майна - Міністерством юстиції України. Порушення заборони державного виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Згідно з ст. 58 Закону України "Про виконавче провадження" (чинна редакція), майно, на яке накладено арешт, крім майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам (далі - зберігач), що призначені виконавцем у постанові про опис та арешт майна (коштів) боржника, під розписку. Копія постанови видається боржнику, стягувачу, а якщо обов»язок щодо зберігання майна покладено на іншу особу - також зберігачу. Якщо опис і арешт майна здійснювалися на виконання рішення про забезпечення позову, виконавець передає арештоване майно на зберігання боржнику або його представнику (якщо інше не зазначено в судовому рішенні або якщо боржник відмовився приймати майно на зберігання).

Порушення заборони виконавця розпоряджатися або користуватися майном, на яке накладено арешт, тягне за собою передбачену законом відповідальність зберігача майна.

Приписами ч. 2 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до п. 13 р. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень (надалі Інструкція), у разі необхідності після передачі майна на зберігання за постановою виконавця таке майно може бути передано на зберігання іншому зберігачу. У разі необхідності (наявність інформації про псування або розтрату майна тощо) виконавець до моменту передачі майна новому зберігачу може здійснити вихід за місцем зберігання майна для його огляду. У разі зміни кількісних чи якісних характеристик майна про це зазначається в постанові про призначення нового зберігача, при цьому виконавець готує повідомлення до органів досудового розслідування щодо притягнення зберігача до кримінальної відповідальності.

Виявивши розтрату, відчуження, приховування, підміну, пошкодження, знищення переданого на зберігання майна або встановивши інші незаконні дії з цим майном, виконавець складає про це акт і звертається з повідомленням до органів досудового розслідування для вирішення питання про притягнення зберігача описаного майна до відповідальності, передбаченої статтею 388 Кримінального кодексу України (п. 14 Інструкції).

Тобто, правовий аналіз зазначених вище норм чинного законодавства свідчить про те, що зміна зберігача майна відмінного від боржника та передача майна новому зберігачу є правом, а не обов'язком державного виконавця. Переданню майна на зберігання іншому зберігачу передує винесення державним виконавцем відповідної постанови.

При цьому, слід зазначити, що вид та обсяг обмеження, в т.ч. і таке, мова про яке іде у скарзі на бездіяльність органу ДВС (заборона використання у виробничій діяльності), встановлюються саме виконавцем з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання тощо. Відтак, державний виконавець за потреби, за обґрунтованим клопотанням стягувача, у разі наявності у останнього заперечень щодо користування боржником майном, може обмежити дане право.

Як вже зазначалось вище, описане майно згідно ОСОБА_2 опису та арешту майна боржника від 29.08.2016, який, зокрема, підписаний представником Банку, як стороною виконавчого провадження, із одночасним роз»ясненням права на оскарження дій державного виконавця у начальника відділу ДВС в суді, передано державним виконавцем на відповідальне зберігання представнику ТОВ "Тотус" (боржнику за виконавчим документом) - - ОСОБА_4, встановлено певні обмеження щодо права користування боржником описаним майном, а саме: заборонено розтрачувати, пошкоджувати, відчужувати, підміняти, приховувати. Проте стягувач правом на оскарження вказаних вище дій державного виконавця, зокрема в частині встановлення додаткових обмежень щодо арештованого майна (заборони щодо його використання у виробничій діяльності), не скористався.

В матеріалах справи відсутні і докази того, що стягувач намагався узгодити із органом ДВС питання про встановлення додаткових обмежень щодо арештованого майна, зокрема, що він звертався до органу ДВС із окремим клопотанням про заборону боржнику використовувати арештоване майно у виробничій діяльності.

Окрім того, судова колегія зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що отримавши на відповідальне зберігання майно боржника, він забезпечить належні умови його зберігання.

Матеріалами виконавчого провадження, поданими сторонами в ході розгляду справи підтверджується, що державним виконавцем при переданні арештованого майна на зберігання боржнику дотримано вимоги ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 (чинна редакція на момент опису та арешту майна). Нездійснення державним виконавцем наданих йому Законом України "Про виконавче провадження" прав не може свідчити про порушення вимог останнього.

Закон України "Про судоустрій та статус суддів", Господарський процесуальний кодекс України не надають права суду приймати рішення відносно кола певних питань, які віднесені до компетенції, в даному випадку, органів Державної виконавчої служби. Саме на державного виконавця, який забезпечує виконання рішення суду Законом України "Про виконавче провадження" покладено обов»язок прийняття постанови про визначення зберігача майна боржника та зміну зберігача в разі потреби з врахуванням особливостей, викладених в ст. 56 вищезгаданого Закону.

Згідно із ч. 4 ст. 74 ГПК України суд позбавлений права самостійно збирати докази. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 13 ГПК України).

Частинами 1-3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 3 статті 343 ГПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно положень пункту 7 постанови пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" № 14 від 26.12.2003, у разі визнання неправомірними рішення, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд зобов'язує їх усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює порушені права чи свободи заявника. При цьому, суд не вправі зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Згідно з ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.1 ст.77 ГПК України).

Згідно із ч.ч.1,2 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Доводи наведені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведене вище, судова колегія вважає правомірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні скарги в частині вимог про зобов'язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України до моменту реалізації передати описане майно боржника на відповідальне зберігання стягувачу.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи наведені в апеляційній скарзі, оскільки скаржником не спростовано фактів, покладених в основу оскаржуваної ухвали, а відтак, скаржником не доведено фактів, на які він посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судовий збір за розгляд апеляційної скарги, відповідно до ст.129 ГПК України покладається на скаржника.

Керуючись ст.ст. 269, 271, 275, 276 ГПК України, -

Львівський апеляційний господарський суд П О С Т А Н О В И В:

1.Ухвалу Господарського суду Тернопільської області від 26.02.2018 у справі № 921/906/13-г/5 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" в особі Філії АТ "Укрексімбанк" в м. Тернополі б/н від 14.03.2018 без задоволення.

2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені статтями 287, 288 ГПК України.

3.Справу повернути у Господарський суд Тернопільської області.

Повний текст постанови складено 08.05.2018.

Головуючий суддя Галушко Н.А.

Суддя Данко Л.С.

Суддя Орищин Г.В.