УХВАЛА

08 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 910/23277/16

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:

Кушнір І.В. - головуючий, Краснов Є.В., Мачульський Г.М.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Львівської міської ради на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017

за позовом Львівської міської ради

до 1. Львівської обласної ради, 2. Львівської обласної державної адміністрації, 3. Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів", 4. Товариства з обмеженою відповідальністю "Новел-Істейт",

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю "Екотрейд компані",

про визнання недійсним рішення, розпорядження, договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

31.10.2017 (згідно із поштовим штемпелем на конверті) Львівською міської ради подано касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 у справі № 910/23277/16 до Вищого господарського суду України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.02.2018 року у справі № 910/23277/16 визначено колегію суддів у складі: Кушнір І.В. (головуючий суддя), судді: Мачульський Г.М., Краснов Є.В.

Ухвалою Верховного Суду від 16.02.2018 касаційну скаргу Львівської міської ради на постанову Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 залишено без руху на підставі частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, оскільки скаржником не було додано документа, що підтверджує сплату судового збору у встановленому розмірі, а саме не доплачено судовий збір у сумі 38 938,48 грн; надано скаржнику строк для усунення недоліків до 03.03.2018.

02.03.2018 Львівською міською радою до суду подано оригінал платіжного доручення № 94 від 28.02.2018 про доплату судового збору у розмірі 38 938,48 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2018 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою та призначено її до розгляду на 10.05.2018.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги обґрунтовані тим, що розпорядження №1454 від 15.12.2000 голови Львівської обласної державної адміністрації "Про продаж земельних ділянок несільськогосподарського призначення для будівництва АЗС у м.Львові" (в частині продажу земельної ділянки у місті Львові на проспекті Червоної Калини, 50, площею 0,1 га) та рішення №408 від 28.12.2000 Львівської обласної ради "Про попереднє погодження місця розташування об'єктів будівництва" (в частині погодження продажу та уповноваження Львівської обласної державної адміністрації на здійснення продажу земельної ділянки у місті Львові на проспекті Червоної Калини, 50, площею 0,1 га) є незаконними та такими, що підлягають визнанню недійсними, оскільки прийняті відповідачами 1 та 2 з перевищенням компетенції, а саме за відсутності права розпоряджатись земельною ділянкою, розміщеною у місті Львові. Вказане, за твердженнями позивача, свідчить про відсутність у Львівської обласної державної адміністрації права продажу спірної земельної ділянки та безпідставність видання відповідачу-3 державного акта на право власності на земельну ділянку. До того ж, заявником наголошено, що оскільки земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 50, вибула з власності територіальної громади міста Львова не з її волі та була придбана Товариством з обмеженою відповідальністю "Новел-Істейт" у особи, яка не мала права її відчужувати, остання підлягає витребуванню у відповідача-4 на підставі приписів ст.388 Цивільного кодексу України.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі №910/23277/16 позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов суд першої інстанції дійшов висновку, що земельна ділянка площею 0,10 га, яка розташована за адресою: м.Львів, пр.Червоної Калини, 50, підлягає витребуванню у Товариства з обмеженою відповідальністю "Новел-Істейт" на користь Львівської міської ради. При цьому, суд вказав, що у даному випадку встановлення моменту, коли у даному випадку позивач дізнався про порушення своїх прав та законних інтересів пов'язується, насамперед, з тим коли про це дізналась Львівська міська рада як колегіальний орган місцевого самоврядування, тобто позовна заява подана з дотриманням трирічного строку позовної давності.

Постановою Київського апеляційного господарського суду від 12.10.2017 апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Новел-Істейт" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нафта-Львів" на рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/23277/16 задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 06.06.2017 у справі № 910/23277/16 скасовано, прийнято нове рішення, яким в позові відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду і в матеріалах справи відсутні докази щодо поважності причин пропуску строку позовної давності.

Разом з тим, під час розгляду матеріалів справи встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 26.04.2018 справу № 907/50/16 за позовом Заступника прокурора Закарпатської області в інтересах держави в особі Міністерства аграрної політики та продовольства України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатські Зорі", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Імперіал", про витребування майна з незаконного володіння, за касаційною скаргою Заступника прокурора Львівської області на рішення Господарського суду Закарпатської області від 27.07.2017 та постанову Львівського апеляційного господарського суду від 28.11.2017 передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про передачу справи № 907/50/16 на розгляд Великої Палати Верховного Суду оскільки вважає, що справа містить виключну правову проблему і така передача необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, а також вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду України від 05.10.2016 зі справи №916/2129/15, з якого вбачається, що положення про позовну давність до заявлених позовних вимог про витребування майна у порядку статті 388 Цивільного кодексу України не застосовуються.

Разом з тим, у постанові від 22 червня 2017 у справі № 6-1047цс17 Верховний Суду України направляючи справу № 6-1047цс17 на новий розгляд до суду першої інстанції для встановлення початку перебігу позовної давності, вбачав підстави для застосування до правовідносин, що регулюються в тому числі статтею 388 Цивільного кодексу України, інституту позовної давності.

Отже за наявності двох наведених вище судових рішень Верховного Суду України від 05.10.2016 зі справи №916/2129/15 та від 22.06.2017 зі справи № 6-1047цс17 існує правова невизначеність у застосуванні статей 387, 388 Цивільного кодексу України та статті 267 цього Кодексу, а враховуючи наявність передбачених Господарським процесуальним кодексом України процесуальних повноважень, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не може забезпечити однакове застосування вказаних норм права, що у свою чергу не виключає у подальшому двозначного трактування у правозастосовчій практиці правових норм, тому колегія суддів дійшла висновку про наявність виключної правової проблеми усунення якої необхідно для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 Господарського процесуального кодексу України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об'єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, Суд з власної ініціативи дійшов висновку про наявність підстав зупинити провадження за касаційними скаргами, поданими у справі № 910/23277/16 до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судового рішення у подібних правовідносинах у іншій справі № 907/50/16.

Керуючись статтями 228, 234, 235, 302, 303 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі № 910/23277/16 зупинити до перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у подібних правовідносинах у іншій справі № 907/50/16.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. Кушнір

Судді Є. Краснов

Г. Мачульський