ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

10.04.2018 р. Справа № 914/617/18

Господарський суд Львівської області у складі судді Іванчук С.В., розглянувши матеріали заяви: Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1», м.Київ

про видачу судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з боржника внаслідок невиконання грошового зобовязання інфляційних втрат в розмірі 18087,30грн. та 3% річних в розмірі 3769,83грн.

ВСТАНОВИВ:

На розгляд господарського суду Львівської області 04.04.2018р. від Товариства з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1» поступила заява №4288/03/18 від 28.03.2018р. про видачу судового наказу про стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» внаслідок невиконання грошового зобовязання інфляційних втрат в розмірі 18087,30грн. та 3% річних в розмірі 3769,83грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 Господарського процесуального кодексу України, судовий наказ може бути видано тільки за вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, укладеним у письмовій (в тому числі електронній) формі, якщо сума вимоги не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з приписами ст.ст. 216, 217, 218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 2 ст. 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитору зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вимоги про сплату пені та передбачених частиною другою статті 625 ЦК України інших нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань хоча й мають грошовий характер, але за своєю правовою природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань (п.1.14 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобовязань №14 від 17.12.2013).

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України cуддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 148 цього Кодексу.

Розглянувши подані Товариством з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1» матеріали, суд зазначає, що в заяві про видачу судового наказу заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних нарахувань, які за своєю правовою природою не є вимогами про стягнення грошової заборгованості за договором, а тому не підлягають розгляду в порядку наказного провадження.

За наведених обставин, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 152 ГПК України, оскільки заявлено вимоги, які не відповідають вимогам ст.148 ГПК України, суд приходить до висновку про відмову у видачі судового наказу за вимогами про стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» внаслідок невиконання грошового зобовязання інфляційних втрат в розмірі 18087,30грн. та 3% річних в розмірі 3769,83грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 Господарського процесуального кодексу України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 152 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись ст. 148, п. 3 ч. 1 ст. 152, ст. 153, ст. 234, ст. 235 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Імпел ОСОБА_1» у видачі судового наказу в порядку наказного провадження про стягнення з Державного підприємства «Львіввугілля» внаслідок невиконання грошового зобовязання інфляційних втрат в розмірі 18087,30грн. та 3% річних в розмірі 3769,83грн.

Ухвала набирає законної сили відповідно до вимог ст. 235 ГПК України і може бути оскаржена до апеляційної інстанції у строки передбачені ст. 256 ГПК України.

Інформація щодо руху справи розміщена в мережі Інтернет на інформаційному сайті за посиланням http://www.reyestr.court.gov.ua та на офіційному веб-порталі судової влади України за посиланням: http://court.gov.ua.

Суддя Іванчук С.В.