ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.05.2018 Справа № 917/167/18

м. Полтава

За позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", вул. Б.Хмельницького, 6, м. Київ, 01001

до Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз", вул. Будька, 26-а, м. Гадяч, Полтавська область, 37300

про стягнення 3541,28 грн.

Суддя господарського суду Полтавської області Семчук О.С.

Представники сторін в судове засідання не викликались, справа розглядається за наявними в ній матеріалами в порядку спрощеного провадження відповідно до ст. 247 Господарського процесуального кодексу України.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - позивач/ ПАТ "НАК "Нафтогаз України" звернулося з позовною заявою до господарського суду Полтавської області про стягнення з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Гадячгаз" (далі - відповідач/ ПАТ "Гадячгаз") 3541,28 грн., в тому числі 1756,01 грн. пені, 1434,07 грн. штрафу та 351,20 грн. 3% річних. В обґрунтування позову позивач посилається на несвоєчасну оплату відповідачем природного газу поставленого позивачем відповідно до договору № Г-П/2012-Б на купівлю-продаж природного газу від 27.04.2012.

Ухвалою господарського суду Полтавської області від 13.03.2018. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без виклику сторін (без проведення судового засідання).

Відповідач у відзиві просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у позові.

Рішення приймається в порядку ч. ч. 4, 5 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Розглянувши матеріали справи, суд, -

ВСТАНОВИВ:

27.04.2012. між позивачем (продавець за договором) та відповідачем (покупець за договором) було укладено договір № Г-П/2012-Б на купівлю-продаж природного газу (далі - договір, копія договору - а.с. 16-23).

Згідно п. 1.1. договору продавець зобов'язується передати у власність покупцю у 2012 році природний газ, а покупець зобов'язується прийняти та оплатити газ на умовах цього договору.

Відповідно до п. 2.1. договору продавець передає покупцеві у період з 01.02.2012. по 31.12.2012. газ в обсязі до 3640,00 тис. куб.м.

На виконання умов договору позивач передавав у власність відповідача природний газ, що підтверджується актами приймання - передачі природного газу (а.с. 24-32).

Відповідно до пункту 6.1 договору, оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати планових обсягів газу протягом місяця поставки з урахуванням положень п. 6.2. договору.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 20 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.2. договору).

Позивач стверджує, що відповідач здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно, чим порушив умови договору.

На підтвердження сум та дат здійснених відповідачем оплат за газ позивачем надано власний реєстр грошових операцій з відповідачем (а.с. 34-36).

Згідно п. 7.2. договору у разі невиконання покупцем умов п. 6.1., п. 6.2. договору він у безспірному порядку зобов'язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу, а за прострочення понад 30 днів додатково сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу.

Керуючись ст. 625 Цивільного кодексу України та п. 7.2. договору позивач нарахував відповідачу:

- 1756,01 грн. пені за прострочення виконання зобов'язань з оплати отриманого газу за зобов'язаннями квітня - вересня 2012 року та листопада - грудня 2012 року за загальний період прострочення з 22.05.2012. по 04.02.2013.;

- 351,20 грн. 3% річних за прострочення виконання зобов'язань з оплати отриманого газу за зобов'язаннями квітня - вересня 2012 року та листопада - грудня 2012 року за загальний період прострочення з 22.05.2012. по 04.02.2013.;

- 1434,07 грн. штрафу за прострочення виконання зобов'язань з оплати отриманого газу за зобов'язаннями травня - липня 2012 року.

Відповідач у відзиві заперечень щодо вказаних позивачем обсягів переданого газу, сум та дат оплат поставленого за договором природного газу, не надав.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Матеріали справи свідчать про те, що між позивачем та відповідачем у справі виникли зобов'язання з договору поставки, згідно якого, в силу ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов'язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч. 2 ст. 712 ЦК України).

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Статтями 525 та 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Як стверджує позивач та не заперечує відповідач, останній здійснював оплату за переданий газ несвоєчасно, чим порушив умови договору.

Судом встановлено, що за несвоєчасну оплату відповідачем газу позивач правомірно нарахував відповідачу 1756,01 грн. пені, 351,20 грн. 3% річних та 1434,07 грн. 7% штрафу.

Проте, відповідач у відзиві просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог та відмовити у позові.

Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.

Поняття позовної давності міститься в ст. 256 ЦК України, відповідно до якої позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Згідно п. 2.2. постанови пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування позовної давності у вирішенні господарських спорів" від 29.05.2013. № 10 (далі - Постанова пленуму ВГСУ № 10) перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку із спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 3.3 Постанови пленуму ВГСУ № 10, встановлено, що сторонам дозволено за домовленістю збільшувати встановлену законом як загальну, так і спеціальну позовну давність. Умова про збільшення позовної давності може бути вміщена як в укладеному сторонами договорі купівлі-продажу, поставки, надання послуг тощо, так і в окремому документі або в листах, телеграмах, телефонограмах та інших документах, якими обмінювалися сторони і які повинні однозначно свідчити про досягнення згоди сторін щодо збільшення строку позовної давності.

Пунктом 9.2 договору сторони погодили, що строк, у межах якого вони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п'ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно п. 4.2 Постанови пленуму ВГСУ № 10, у зобов'язальних правовідносинах, в яких визначено строк виконання зобов'язання, перебіг позовної давності починається з дня, наступного за останнім днем, у який відповідне зобов'язання мало бути виконане.

Беручи до уваги п. 6.2 договору, остаточна оплата відповідачем за договором мала бути здійснена до 20 числа місяця наступного за місяцем поставки газу.

Позивач нараховує пеню та річні за загальний період прострочення з 22.05.2012. по 04.02.2013. Отже, строк позовної давності у 5 років щодо вимог про стягнення пені та річних повністю сплив 05.02.2018. В той же час, відповідно до поштового штампу на конверті (а.с. 39) позивач надіслав позовну заяву до суду 14.02.2018., тобто після спливу 5-річного строку позовної давності.

Щодо вимоги про стягнення штрафу в розмірі 1434,07 грн., то відповідно до п. 7.2. договору відповідач мав сплатити штраф у розмірі 7 відсотків від суми простроченого платежу за прострочення невиконання покупцем умов п. 6.1., п. 6.2. договору понад 30 днів.

Тобто, за зобов'язаннями травня 2012 року позивач отримав право на стягнення штрафу з 21.07.2012., за зобов'язаннями червня 2012 року - з 21.08.2012., а за зобов'язаннями липня 2012 року - з 21.09.2012. Отже 5-річний строк позовної давності щодо вимог про стягнення штрафу сплив 22.07.2017., 22.08.2017. та 22.09.2017. відповідно, тобто до подання позивачем даної позовної заяви до суду.

Відповідно до п. 2.2 Постанови пленуму ВГСУ № 10, позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п'ятої статті 267 ЦК України позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання поважними причини пропуску позовної давності.

В матеріалах справи відсутні докази визнання відповідачем вимог позивача, які заявлено у даному позові, також позивач не навів жодних обставин, які б свідчили про наявність у нього поважних причин пропуску позовної давності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності до вимог позивача щодо стягнення з відповідача 1756,01 грн. пені, 1434,07 грн. штрафу та 351,20 грн. 3% річних за несвоєчасну оплату відповідачем природного газу відповідно до договору № Г-П/2012-Б на купівлю-продаж природного газу від 27.04.2012.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Судові витрати відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України покладаються на позивача.

Керуючись статтями 232, 233, 237, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 1,2 ст. 241 ГПК України). Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (ст. 256, 257 ГПК України). Відповідно до п. 17.5 Перехідних положень ГПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя                      О.С. Семчук