ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2018 року

м. Київ

Справа № 905/1793/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранець О.М. - головуючий, Мамалуй О.О., Студенець В.І.,

за участю секретаря судового засідання Низенко В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП"

на рішення Господарського суду Донецької області

у складі судді Матюхіна В.І.

від 13.11.2017 року

на постанову Донецького апеляційного господарського суду

у складі колегії суддів: Стойки О.В., Радіонової О.О., Татенка В.М.

від 22.01.2018 року

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП"

до 1) Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство", 2) Фізичної особи-підприємця Ковбановського Івана Сергійовича

про визнання недійсним договору

за участю представників:

позивача: не з'явився

відповідача-1: не з'явився

відповідача-2: не з'явився

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП" звернулося до Господарського суду Донецької з позовом до Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство", визначивши третьою особою Фізичну особу-підприємця Ковбановського Івана Сергійовича, про визнання недійсним договору про надання послуг з перевезення організованих груп пасажирів на маршруті регулярних спеціальних перевезень "м. Курахове (ЗА-ДП) - м. Мар'їнка (ЗА-КПВВ)" № 5/17 від 10.07.2017 року, укладеного між Комунальним підприємством "Автотранспортне підприємство" та Фізичною особою-підприємцем Ковбановським Іваном Сергійовичем.

Позовні вимоги мотивовані тим, що зазначений договір суперечить положенням Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки був укладений відповідачем, який в розумінні статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" є замовником послуг перевезення, без проведення процедури закупівлі, передбаченої зазначеним законом.

Ухвалою Господарського суду Донецької області від 28.08.2017 року залучено Фізичну особу-підприємця Ковбановського Івана Сергійовича до участі у справі як другого відповідача, оскільки він є другою стороною спірного договору.

Рішенням Господарського суду Донецької області від 13.11.2017 року, залишеним без змін постановою Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року, у задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення мотивовані тим, що спірний договір не суперечить вимогам чинного закону, оскільки відповідач-1 є комунальним комерційним підприємством та в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" не є замовником послуг, які є предметом спірного договору, а діяльність, яку він здійснює на підставі спірного договору, здійснюється ним на комерційній основі, у зв'язку з чим відповідач-1 мав право укладати спірний договір без додержання вимог щодо проведення процедури закупівлі, передбаченої Законом України "Про публічні закупівлі". За висновком суду апеляційної інстанції, позивач не довів порушення його прав спірним договором.

Позивач подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Донецької області від 13.11.2017 року та постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування зазначених вимог заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права. Скаржник зазначає про те, що відповідач-1 за всіма ознаками є замовником послуг перевезення за спірним договором в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі", а з огляду на суб'єктний склад та вартість спірного договору відповідач-1 не мав права укладати спірний договір без застосування процедури публічних закупівель. Вказує на те, що суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про те, що відповідач-1 є комерційним підприємством, оскільки не дослідили обставини закріплення за відповідачем-1 майна на праві господарського відання, як обов'язкової ознаки для віднесення комунального підприємства до комерційного, зазначає про те, що статут не є достатнім доказом закріплення майна на праві господарського відання, не дослідили докази, які можуть підтверджувати зазначені обставини, зокрема рішення обласної ради про закріплення майна за відповідачем-1 на праві господарського відання, факт державної реєстрації речового права на майно. За твердженням скаржника висновки судів ґрунтуються лише на доводах та доказах відповідача-1, а письмові докази та доводи позивача не були враховані. Позивач посилається на те, що Статут відповідача-1, затверджений розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 479 від 11.05.2017 року, є неналежним доказом у справі, оскільки затверджений особою за відсутності відповідних повноважень, яка не є засновником та органом управління відповідача-1. Послуги з перевезення, передбачені спірним договором, були направлені на задоволення потреб територіальної громади, регулярні спеціальні перевезення не є прибутковим видом перевезення для замовника послуг. Також вказує на те, що спірний договір порушує його права та інтереси, оскільки на момент його укладення він на підставі договору про перевезення пасажирів від 28.12.2012 року, укладеного за результатами проведеного конкурсу, був законним перевізником на автобусному маршруті, який визначений в спірному договорі.

Відповідачі відзив на касаційну скаргу не надали.

Сторони у справі не прийняли участь у судовому засіданні і не направили для участі у справі своїх представників, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги відповідно до вимог статті 120 Господарського процесуального кодексу України.

Колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає, що відповідно до частини 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України неявка в судове засіданні представників учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду касаційної скарги, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні.

Колегія суддів, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення судами, дослідивши правильність застосування господарськими судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, 10.07.2017 року між Комунальним підприємством "Автотранспортне підприємство" (замовник, відповідач-1) та Фізичною особою-підприємцем Ковбановським Іваном Сергійовичем (перевізник, відповідач-2) укладено договір №5/17 про надання послуг з перевезення організованих груп пасажирів на маршруті регулярних спеціальних перевезень "м. Курахове (ЗА - ДП) - м. Мар'їнка ЗА-КППВ", відповідно до пункту 1.1. якого замовник замовляє, а перевізник надає послуги з перевезення організованих груп пасажирів автобусами на маршруті регулярних спеціальних перевезень за напрямком "м. Курахове (ЗА - ДП) - м. Мар'їнка ЗА-КПВВ" та в зворотному напрямку, в порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності з паспортом маршруту, в якому визначено схему маршруту, його протяжність, періодичність, кількість задіяних на маршруті транспортних засобів, їх тип та клас тощо.

Відповідно до пункту 6.1. договору він набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами і діє до 31.12.2017 року.

Згідно з пунктами 3.1., 3.2. договору оплата наданих послуг за цим договором здійснюється замовником у безготівковій формі в національній валюті України - гривні шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок перевізника. Вартість послуг визначається подекадно з розрахунку 23,00 грн. за 1 км. пробігу автобуса за маршрутом і фіксується в акті здачі-приймання наданих послуг.

Паспортом автобусного маршруту регулярних спеціальних перевезень №9 від 10.07.2017 року та розкладом руху автобуса на приміському автобусному маршруті регулярних спеціальних перевезень м. Курахове (ЗА - ДП) - м. Мар'їнка ЗА-КПВВ встановлено, що за день здійснюється 26 рейсів на відстань - 21,8 км. кожний.

Судами встановлено, що загальна вартість послуг за період дії договору з 10.07.2017 року по 31.12.2017 року (174 дні) складає 2268333,60 грн.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП", яке не є стороною договору про надання послуг з перевезення організованих груп пасажирів на маршруті регулярних спеціальних перевезень №5/17 від 10.07.2017 року, звернулося до Господарського суду Донецької області з позовом про визнання недійсним зазначеного договору, посилаючись на те, що договір суперечить положенням Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки був укладений відповідачем без проведення процедури закупівлі, передбаченої зазначеним законом, договір порушує його права, як законного перевізника на автобусному маршруті, який визначений в спірному договорі, на підставі договору про перевезення пасажирів від 28.12.2012 року, укладеного за результатами проведеного конкурсу, завдає йому збитків у вигляді недотриманих доходів від здійснення таких перевезень.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Згідно з частиною 1 статті 203 Цивільного кодексу зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України "Про публічні закупівлі", який, як зазначено в преамбулі, з 01.08.2016 року вводиться в дію для всіх замовників.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 1 зазначеного Закону замовники - органи державної влади, органи місцевого самоврядування та органи соціального страхування, створені відповідно до закону, а також юридичні особи (підприємства, установи, організації) та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави або територіальної громади, якщо така діяльність не здійснюється на промисловій чи комерційній основі, за наявності однієї з таких ознак:

юридична особа є розпорядником, одержувачем бюджетних коштів;

органи державної влади чи органи місцевого самоврядування або інші замовники володіють більшістю голосів у вищому органі управління юридичної особи;

у статутному капіталі юридичної особи державна або комунальна частка акцій (часток, паїв) перевищує 50 відсотків.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України "Про публічні закупівлі" цей Закон застосовується до замовників, за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує 200 тисяч гривень, а робіт - 1,5 мільйона гривень;

Таким чином, під час визначення приналежності юридичних осіб (підприємств, установ, організацій) та їх об'єднань до замовників в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 зазначеного Закону слід досліджувати обставини, які вказують на те, якими способами забезпечуються потреби держави чи територіальної громади.

Діяльність не є комерційною чи промисловою у разі, якщо держава, підконтрольні їй організації при забезпечення певної державної потреби керуються іншими мотивами ніж прибутковість. Така діяльність не залежить від економічних ризиків і витрат на неї. Діяльність здійснюється на комерційній основі у випадках, коли потреби держави та територіальної громади забезпечуються на конкурентному ринку.

Отже, в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" замовниками разом з органами державної влади та органами місцевого самоврядування є також юридичні особи та їх об'єднання, які забезпечують потреби держави та територіальної громади у спосіб, що не є комерційною або промисловою діяльністю в умовах конкуренції та одночасно відповідають хоча б одній із передбачених Законом ознак.

Як встановлено судами попередніх інстанцій, засновником відповідача-1 - Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство" на момент його створення була Донецька обласна рада із часткою у статутному капіталі у розмірі 100%, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пунктів 1, 2 Розділу 2 Статуту відповідача-1, затвердженого розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 291 від 25.06.2015 року в редакції розпорядження голови облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 479 від 11.05.2017 року, яка була чинна станом на дату укладення спірного договору, Комунальне підприємство "Автотранспортне підприємство" створено з метою надання передбачених статутом автотранспортних послуг, задоволення соціальних та економічних потреб трудового колективу та територіальних громад Донецької області. Предметом діяльності АТП в рамках чинного законодавства, є зокрема, надання обласній раді, облдержадміністрації, бюджетним установам, організаціям та іншим замовникам послуг з внутрішніх та міжнародних перевезень автомобільним транспортом загального користування.

Пунктом 4 розділу 3 Статуту передбачено, що АТП має право укладати угоди, набувати майнові та особисті немайнові права, нести обов'язки, бути позивачем і відповідачем у судових органах.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Статуту відповідача-1 АТП має право самостійно планувати свою діяльність, визначати стратегію та основні напрямки свого розвитку відповідно до галузевих, науково-технічних прогнозів та пріоритетів, кон'юнктури ринку продукції, товарів, робіт, послуг та економічної ситуації, а також виходячи із необхідності забезпечення виробничого та соціального розвитку АТП, збільшення його прибутків.

Відповідно до частин 1, 3 статті 78 Господарського кодексу України комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління. Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство)

Як встановлено судами попередніх інстанцій, згідно з пунктами 3, 4 розділу 4 Статуту відповідача-1 майно АТП є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст, що знаходиться в управлінні обласної ради, закріплюється за АТП на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, АТП володіє, розпоряджається та користується майном відповідно до чинного законодавства. Джерелами формування майна АТП є, зокрема, майно, надане обласною радою, доходи, одержані від реалізації послуг, а також інших видів фінансово-господарської діяльності.

Прийнявши до уваги наведені норми закону та положення Статуту відповідача-1, суди дійшли правильного висновку про те, що відповідач-1 - Комунальне підприємство "Автотранспортне підприємство" є комунальним комерційним підприємством, а твердження позивача в касаційній скарзі про те, що відповідач-1 не є комерційним підприємством не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Колегія суддів не приймає до уваги доводи позивача про те, що обставини закріплення за відповідачем-1 майна на праві господарського відання є недослідженими судами попередніх інстанцій, оскільки такі доводи зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин справи, що з огляду на межі перегляду справи в касаційному порядку не є компетенцією суду касаційної інстанції, доводи скаржника не підтверджені жодними доказами та фактично є припущеннями позивача, на яких не може ґрунтуватися судове рішення. Крім того суди попередніх інстанцій на підставі положень Статуту Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство" встановили обставини закріплення майна відповідача-1 на праві господарського відання.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання позивача на те, що Статут відповідача-1, затверджений розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 479 від 11.05.2017 року, є неналежним доказом у справі, оскільки затверджений особою, яка не мала відповідних повноважень та не є засновником і органом управління відповідача-1.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про військово-цивільні адміністрації" для виконання повноважень місцевих органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування у випадках, встановлених цим Законом, в районі відсічі збройної агресії Російської Федерації, зокрема в районі проведення антитерористичної операції можуть утворюватися військово-цивільні адміністрації.

Військово-цивільні адміністрації району, області - це тимчасові державні органи, що здійснюють на відповідній території повноваження районних, обласних рад, державних адміністрацій та інші повноваження, визначені цим Законом.

Як зазначено в пунктах 4, 5 Розділу 1 Статуту Комунального підприємства "Автотранспортне підприємство" повноваження Донецької обласної ради, яке є засновником відповідача-1, щодо управління АТП до відкриття першої сесії новообраної Донецької обласної ради здійснює Донецька облдержадміністрація, обласна військово-цивільна адміністрація (далі - орган управління) згідно із Законом України "Про військово-цивільні адміністрації", управління АТП в межах повноважень визначених органом управління, здійснює відповідний структурний підрозділ облдержадміністрації. Координацію діяльності КП "АТП" здійснює департамент розвитку базових галузей промисловості облдержадміністрації.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно прийняли до уваги Статут відповідача-1, затверджений розпорядженням голови Донецької облдержадміністрації, керівника обласної військово-цивільної адміністрації № 479 від 11.05.2017 року, як належний доказ по справі, оскільки він був затверджений уповноваженою особою, яка мала відповідні на те повноваження.

Крім того, як правильно встановлено судами попередніх інстанцій, умови спірного договору про надання послуг з перевезення організованих груп пасажирів на маршруті № 5/17 від 10.07.2017 року не передбачають оплату послуг перевізника за рахунок бюджетних коштів. Встановлений спірним договором порядок розрахунків передбачає оплату послуг перевізника за рахунок власних коштів підприємства, що ним отримуються внаслідок здійснення комерційної діяльності, що підтверджується умовами спірного договору, довідкою відповідача-1 № 135 від 14.09.2017 року, банківськими виписками по рахунку відповідача-1 (т.1, а.с. 70-76) та листом Департаменту розвитку базових галузей промисловості Донецької обласної державної адміністрації № 77/0/111-17 від 05.10.2017 року, в якому повідомлялось про те, що фінансування відповідача-1 на оплату послуг з регулярних спеціальних перевезень у 2017 році Департаментом не передбачено та не здійснювалось. Наведеним спростовуються твердження позивача в касаційній скарзі про те що передбачені спірним договором послуги з регулярних спеціальних перевезень організованих груп пасажирів не є прибутковим видом перевезення для відповідача-1.

З огляду на викладене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що спірний договір не суперечить вимогам чинного закону, оскільки відповідач-1 є комунальним комерційним підприємством та в розумінні пункту 9 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" не є замовником послуг з перевезення організованих груп пасажирів автобусами по маршруту регулярних спеціальних перевезень, які є предметом спірного договору, а діяльність, яку він здійснює на підставі спірного договору, здійснюється ним на комерційній основі, у зв'язку з чим мав право укладати спірний договір без додержання вимог щодо проведення процедури закупівлі, передбаченої Законом України "Про публічні закупівлі".

Крім того колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що укладення спірного договору між відповідачами у справі не порушує та не зачіпає прав та законних інтересів позивача та не приймає до уваги твердження позивача в касаційній скарзі про те, що спірний договір порушує його права та інтереси, оскільки на момент його укладення він був законним перевізником на автобусному маршруті, який визначений в спірному договорі, на підставі договору про перевезення пасажирів від 28.12.2012 року, укладеного за результатами проведеного конкурсу.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, предметом укладеного між позивачем та Головним управлінням розвитку базових галузей промисловості, енергетики та енергоефективності Донецької облдержадміністрації договору № 1119-54/12 від 28.12.2012 року були регулярні перевезення пасажирів на приміському внутрішньообласному маршруті "Курахове (АС) - Донецьк (АВ-1)" тоді як спірний договір був укладений на перевезення організованих груп пасажирів автобусами на маршруті регулярних спеціальних перевезень за напрямком "м. Курахове (ЗА - ДП) - м. Мар'їнка ЗА-КПВВ" та в зворотному напрямку.

Відповідно до частин 4 статті 35 Закону України "Про автомобільний транспорт" перевезення пасажирів автобусами в режимі регулярних спеціальних пасажирських перевезень здійснюють автомобільні перевізники на автобусних маршрутах спеціальних перевезень на договірних умовах із замовниками транспортних послуг.

Відповідно до пунктів 45, 46 Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18.02.1997 року, регулярні спеціальні перевезення організовуються для перевезення, окрім перелічених, і для інших організованих груп пасажирів, на підставі договору, згідно з яким перевізник надає підприємству, установі та організації, яка виступає замовником послуг, послуги з перевезення організованої групи пасажирів за певним маршрутом і визначеним розкладом руху, протягом передбаченого договором строку.

Прийнявши до уваги наведені норми чинного законодавства та встановлені обставини, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив про те, що укладений між відповідачами спірний договір стосується іншого предмету регулювання, ніж договір, укладений між позивачем та Головним управлінням розвитку базових галузей промисловості, енергетики та енергоефективності Донецької облдержадміністрації, що, як правильно зазначив суд апеляційної інстанції не свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача укладеним між відповідачами у справі спірним договором.

Крім того, позивач, посилаючись на недоотримання прибутку внаслідок укладення між відповідачами у справі спірного договору, не довів того, що ці доходи не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані, враховуючи те, що укладений між ним та Головним управлінням розвитку базових галузей промисловості, енергетики та енергоефективності Донецької облдержадміністрації договір було розірвано з 21.07.2017 року.

Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об'єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав вірну юридичну оцінку обставинам справи та правильно, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі. Переглядаючи справу в апеляційному провадженні господарський суд апеляційної інстанції правильно залишив прийняте місцевим господарським судом рішення без змін.

Доводи заявника касаційної скарги про порушення і неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права під час прийняття оскаржуваних рішення та постанови не знайшли свого підтвердження, у зв'язку з чим підстав для зміни чи скасування законних та обґрунтованих судових рішень колегія суддів Касаційного господарського суду не вбачає.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду та постанову суду апеляційної інстанції слід залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Суд - ,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Горлівське АТП" залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Донецької області від 13.11.2017 року та Постанову Донецького апеляційного господарського суду від 22.01.2018 року у справі № 905/1793/17 залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець

Судді О. Мамалуй

В. Студенець