ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
Кіровоградської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2018 рокуСправа № 912/661/18
Господарський суд Кіровоградської області в складі судді Вавренюк Л.С. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу № 912/661/18

за позовом: публічного акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

до відповідача: військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України

про стягнення 50 234,40 грн.

До Господарського суду Кіровоградської області звернулось публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення з відповідача боргу в загальному розмірі 50234,40 грн., у тому числі пені в сумі 16 831,90 грн., 3% річних в сумі 3 805,80 грн., інфляційних втрат в сумі 29 596,70 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №1546/14-БО(Т)-18 від 20.02.2014 р. в частині своєчасної оплати за отриманий природний газ.

Ухвалою господарського суду від 26.03.2018 р. поданий позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 912/661/18, постановлено розпочати розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження 26.04.2018 р. без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами; встановлено строк для подання сторонами заяв по суті справи, а саме: відповідачу у строк до 16.04.2018 р. - відзив на позовну заяву, до початку розгляду справи по суті (до 26.04.2018 р.) - позивачу відповідь на відзив, а відповідачу заперечення на відповідь на відзив.

16.04.2018 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач частково не погоджується з розрахунком позивача в частині нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат за період з 15.03.2014 р. по 25.12.2014 р., при цьому на думку відповідача початком прострочення виконання зобов`язання є 18.03.2014 р., та просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 33).

Оскільки, відзив на позов направлений засобами поштового зв`язку 13.04.2018 р., тобто в межах процесуального строку, встановленого судом для подання сторонами заяв по суті справи, що підтверджується відтиском штампу органу поштового зв`язку на поштовому конверті (а.с. 38), тому на підставі ч. 7 ст. 116 Господарського процесуального кодексу України є таким, що поданий у строк.

Крім того, 16.04.2018 р. відповідачем у справі до суду подано письмове клопотання про зменшення суми пені, в якому відповідач просить зменшити розмір пред`явленої до стягнення пені з підстав несвоєчасного виконання зобов`язань за Договором внаслідок відсутності бюджетних асигнувань, при цьому вказує на незначний період прострочення та відсутність збитків у позивача і як наслідок невідповідність розміру пред`явленої до стягнення неустойки наслідкам такого прострочення (а.с. 36).

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 42 Господарського процесуального кодексу України встановлено обов`язок учасників справи подавати всі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

У відповідності до приписів ст. ст. 166, 184 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, де викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення, разом з тим публічне акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" своїм правом на подання відповіді на відзив у строк, визначений господарським судом в ухвалі про відкриття провадження у справі від 26.03.2018 р. не скористалось, у зв`язку з чим господарський суд вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

При розгляді даного спору господарський суд враховує, що повним найменування відповідача, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, є Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (Військова частина НОМЕР_1 ) (а.с. 39-47 ).

Розглянувши наявні у справі матеріали, оцінивши подані докази, господарський суд встановив наступні обставини.

20.02.2014 р. між публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - ПАТ "НАК "Нафтогаз України", продавець) та військовою частиною НОМЕР_1 (далі - покупець) укладено договір купівлі-продажу природного газу №1546/14-БО(Т)-18 (далі - Договір, а.с. 11-16).

Згідно п. 1.1 розділу 1 Договору продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2014 році природний газ, ввезений на митну територію України ПАТ "НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД , а покупець зобов`язується прийняти та оплатити природний газ на умовах Договору.

Пунктом 1.2 розділу 1 Договору передбачено використання покупцем газу, що продається за Договором, виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами і організаціями.

Пунктом 2.1 розділу 2 Договору сторони погодили термін передачі газу з 01.01.2014 р. по 31.12.2014 р. обсягом до 298,840 тис. куб.м.

Відповідно до п. 3.3. розділу 3 Договору приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання газу покупцем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу покупця.

Пунктом 3.4 розділу 3 Договору передбачено, що не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем продажу газу, покупець зобов`язується надати продавцеві підписані та скріплені печатками покупця та газотранспортного підприємства три примірники акта приймання-передачі газу, у якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа зобов`язується повернути покупцеві та газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акта, підписані уповноваженим представником та скріплені печаткою, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.

В розділі 5 Договору сторони погодили ціну природного газу в розмірі 3 340,75 грн. за 1000 куб. м., при цьому загальна вартість Договору на дату його укладення становить 998 349,73 грн. та може бути зменшена за взаємною згодою сторін.

Відповідно до п. 6.1 розділу 6 Договору оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу.

Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.

Пунктом 7.2 розділу 7 Договору сторони погодили, зокрема, що у разі невиконання відповідачем пункту 6.1 умов цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.

Положеннями п. 9.3 розділу 9 Договору передбачено, що строк, в межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав з цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних нарахувань, встановлюється тривалістю у 5 (п`ять) років.

У відповідності до розділу 11 Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, і діє в частині реалізації газу до 31.12.2014 р., а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення.

На виконання умов Договору, позивач передав у власність відповідача природний газ на загальну суму 167 401,74 грн., що підтверджується актом приймання-передачі природного газу від 28.02.2014 р. (а.с. 17).

Однак, як вбачається з матеріалів справи, оплату в спірному періоді (за зобов`язаннями лютого 2014 року) відповідач здійснив несвоєчасно та не виконав зобов`язання у строк, визначений Договором, чим порушив його умови, зокрема вимоги п. 6.1 розділу 6 Договору, здійснивши остаточний розрахунок з позивачем за Договором 26.12.2014 р., що підтверджується наданим розрахунком заборгованості (а.с. 10) та випискою по банківським операціям відповідача (а.с. 19).

Так, згідно розрахунку позивача за зобов`язаннями лютого 2014 року відповідачем здійснено фактичну оплату за поставлений природний газ 03.12.2014 р. в розмірі 68 388,49 грн., та 26.12.2014 р. в розмірі 99 013,25 грн.

За неналежне виконання відповідачем умов Договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню у розмірі 16 831,90 грн., 3% річних у розмірі 3 805,80 грн., а також інфляційних втрат у розмірі 29 596,70 грн.

Разом з тим, 30.11.2016 р. набрав чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 р. (далі - Закон), яким визначено комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій і підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до абзацу 1 п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно приписів ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.

Згідно приписів ст. 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.

Норми ст. 7 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" визначають перелік видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню, так згідно п. 29 ч. 1 вищевказаної статті ліцензуванню підлягає виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами та постачання теплової енергії, крім виробництва, транспортування та постачання теплової енергії за нерегульованим тарифом.

У відповідності до реєстру ліцензіатів, що здійснюють господарську діяльність у сфері централізованого теплопостачання, розміщеному на офіційному веб-сайті Кіровоградської обласної державної адміністрації в мережі Інтернет в загальному доступі, Військовій частині 2269 видано ліцензії на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії.

При цьому, господарський суд враховує приписи абз. 2 п. 2 ч. 6 ст. 21 "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності", якими передбачено, що ліцензії на провадження видів господарської діяльності, зазначених у статті 7 цього Закону, які є чинними на день набрання чинності цим Законом та мали обмежений термін дії, є безстроковими і можуть бути, за заявою ліцензіата, переоформлені відповідним органом ліцензування безкоштовно у тижневий строк.

Окрім того, умовами укладеного Договору передбачено використання відповідачем придбаного природного газу виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями

Враховуючи вищевикладене, військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснює господарську діяльність з виробництва та постачання теплової енергії у відповідності до приписів та вимог діючого законодавства.

Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017 р. затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром (далі - Порядок), який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.

Так, відповідно до п. 14 Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно із Законом; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 р. заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016 р.

Водночас ч. 3 ст. 7 Закону, якою врегульовано питання списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016 р.), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону (яка є нормою прямої дії) не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. Зокрема, виконання даної норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.

Окрім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі "Рисовський проти України" Суд підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення Європейського суду з прав людини у справах "Беєлер проти Італії", "Онер`їлдіз проти Туреччини", "Megadat.com S.r.l. проти Молдови", "Москаль проти Польщі"). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок ("Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси ("Онер`їлдіз проти Туреччини" та "Беєлер проти Італії").

Отже, ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" законодавець запровадив чіткий механізм звільнення боржників від відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за спожитий природний газ та встановив заборону на нарахування боржникам (споживачам) неустойки, інфляційних втрат, відсотків річних на суми основної заборгованості за договорами поставки природного газу за умов її погашення боржниками до набрання чинності цим Законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 23.01.2018 р. у справі №914/3131/15, від 29.01.2018 р. у справі №904/10745/16, від 07.02.2018 р. у справі №927/1152/16, від 15.03.2018 р. у справі №904/10736/16.

Оскільки заборгованість за поставлений природний газ погашена відповідачем в повному обсязі до набрання чинності Законом, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, у позивача були відсутні підстави для нарахування пред`явленої до стягнення пені в розмірі 16 831,90 грн., 3 % річних в розмірі 3 805,80 грн., інфляційних втрат у розмірі 29 596,70 грн. внаслідок неналежного виконання відповідачем умов Договору за зобов`язаннями лютого 2014 р., відтак господарський суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача та відсутність правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, господарський суд відмовляє у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене вище, господарський суд вважає доводи відповідача, викладені у у відзиві та клопотанні про зменшення розміру пені, з посиланням на норми ст.ст. 254, 151 ЦК України, безпідставними.

На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 73-80, 86, 129, 233, 236-238, 240-242, 326 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення в порядку, передбаченому Господарським процесуальним кодексом України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Дніпропетровського апеляційного господарського суду через Господарський суд Кіровоградської області.

Копії рішення направити учасникам справи, а саме:

позивачу за адресою: вул. Б. Хмельницького, буд. 6, м. Київ, 01001;

відповідачу за адресою: вул. Діброви, буд. 77/95, м. Олександрія, Кіровоградська обл., 28000.

Суддя Л.С. Вавренюк